Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/780/2020 Справа № 641/7728/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000360 від 17.09.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, розлученого, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 15.06.2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст.126-1 КК України до 170 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , засуджений 15.06.2020 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. 126-1 КК України до 170 (ста сімдесяти) годин громадських робіт. Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 набрав законної сили 16.07.2020 та 21.07.2020 прийнятий до виконання Слобідським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

28.07.2020 ОСОБА_4 фахівцем Слобідського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 ознайомлено під підпис з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, роз`яснено про обов`язок додержуватися встановлених, відповідно до закону, порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, без погодження з уповноваженим органом з питань пробації не виїжджати за межі України, та те, що у разі ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

Того ж дня, фахівцем Слобідського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 ознайомлено під підпис про направлення ОСОБА_4 для відбування покарання у виді 170 годин з 12.08.2020 до Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, пров. Балашовський, 12, та перший екземпляр направлення вручено ОСОБА_4 на руки.

Наказом начальника Слобідського ВП ГУНІ1 в Харківській області ОСОБА_6 від 12.08.2020 № 180 ОСОБА_4 залучено до 170 годин безоплатних громадських робіт, починаючи з 12.08.2020.

Однак, при виконанні кримінального покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_4 , будучи ознайомлений із графіком виходу на роботу у серпні- вересні 2020 року, 25.08.2020, 26.08.2020, 27.08.2020, 28.08.2020, 29.08.2020, 31.08.2020, 01.09.2020 та 02.09.2020 не прибув до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області для відбування призначеного покарання без поважних причин, за що старшим інспектором Слобідського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_7 15.09.2020 винесено письмове попередження за допущення порушень порядку та умов відбування покарання, та його особисто під підпис, попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання.

Незважаючи на письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 в період з 09.09.2020 до 12.09.2020, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, умисно не виходив на громадські роботи без поважної причини, за що старшим інспектором Слобідського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_7 15.09.2020 винесено повторне письмове попередження за допущення порушень порядку та умов відбування покарання, та його особисто під підпис, попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання.

Водночас, ОСОБА_4 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, неодноразово письмово попередженим про настання кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання, діючи умисно, виконувати вирок суду не став, безпідставно ухилився від відпрацювання громадських робіт, чим не відбув в загальній кількості 126 годин у серпні-вересні 2020 року, а відпрацював лише 44 години вказаних робіт.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся. В наданих суду показаннях зазначив, що дійсно вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова його засуджено за ст. 126-1 КК України та призначено покарання у вигляді 170 годин громадських робіт. Після вироку суду його викликали до органу пробації, де пояснювали, як і де необхідно відпрацьовувати покарання у вигляді громадських робіт, попереджали його про кримінальну відповідальність за ухилення від відбуття покарання. Громадські роботи він відпрацював частково, про відпрацьовування іншої частини громадських робіт він забув.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи та судом встановлено, що він вірно розуміє ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено .

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, має зареєстроване місце проживання, за місцем фактичного проживання характеризується негативно.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді 3 місяців 10 днів арешту, суд призначає покарання у вигляді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КПК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України, суд до призначеного покарання частково приєднує невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 року.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 року у виді 10 днів арешту, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) місяців 10 (десяти) днів арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя - ОСОБА_1