Єдиний унікальний номер 205/4143/20
Провадження №1кп/205/1010/20
Єд.унік.№205/4143/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

законного представника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000980 від 16 квітня 2020 року відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта начальна, не одруженого, раніше не засудженого, учня 7-го класу КЗЗСО «Гімназія №2» ДМР, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, 15 квітня 2020 року, близько 19 години, перебуваючи на території Дніпровського лакофарбувального заводу, який розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Д.Галицького 2а, біля однієї з будівель побачив моторолер «Honda Dio 56», зеленого кольору, об`єм двигуна 49 куб.см., рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого у нього виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Знаходячись в зазначеному місці у вказаний час, ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел, шляхом вільного доступу відкотив моторолер «Honda Dio 56», вартістю 7060 грн., за межі Дніпровського лакофарбового заводу, таким чином незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом, після чого зник, чим завдав потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

Своїми діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, неповнолітній ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

В судовому засіданні прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_5 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, щиро розкаявся у вчиненому.

Неповнолітній ОСОБА_5 свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини незаконного заволодіння моторолером, який належить потерпілому ОСОБА_6

Законний представник ОСОБА_7 просив задовольнити клопотання прокурора та передати сина під його нагляд.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , просив суд задовольнити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_5 містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_5 , який на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, його законного представника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_4 , враховуючи думку прокурора про задоволення клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.22 КК України, не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.105 Кримінального кодексу України, до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи, мети виправлення неповнолітнього та з урахуванням практики має здійснюватись, як правило, не менше одного року.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_5 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання. ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 13 років; згідно ст.22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії, зазначені в статті 97 КК України.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком, який згоден на передачу сина його під нагляд.

При призначенні примусових заходів виховного характеру, суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, його характеристику, умови життя, виховання і поведінку, ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 кількох примусових заходів виховного характеру.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000980 від 16 квітня 2020 року відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, передачі його під нагляд батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з обмеженням дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки, заборонивши йому, без присутності законного представника або осіб, що їх замінюють, перебувати за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 до 06 години та виїжджати в іншу місцевість.

Строк застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді передання під нагляд батька ОСОБА_7 , а також обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки, визначити терміном 1 (один) рік.

Речові докази:

-транспортний засіб «Honda Dio 56», зеленого кольору, об`єм двигуна 49 куб.см., рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 залишити за належністю у потерпілого ОСОБА_6 ;

-1 спецпакет №5360556, в якому знаходяться 4 сліди рук на 4-х липких стрічках знищити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1