Справа № 734/1398/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/736/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № № 0000483 від 29.11.2019 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

За вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з нього на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 11 116,58 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що 28.11.2019 року ОСОБА_6 , в стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем «VOLKSWAGEN Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався, на автодорозі «Київ Вишгород Десна Чернігів» зі сторони смт. Десна в напрямку м. Чернігів. Рухаючись у вищевказаному напрямку зазначеної автодороги, о 21 годині 25 хвилин, на 120 км + 530 м, ОСОБА_6 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на заокругленні автодороги виїхав на зустрічну смугу, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого не повертаючись на свою смугу руху виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де здійснив наїзд на придорожнє дерево.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1156 від 19.12.2019 року отримав тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від яких помер на місці пригоди.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Разом з тим, судом виключено з обвинувачення фактичну обставину як здійснення виїзду на зустрічну смугу руху з метою обгону скутера, який рухався в попутному напрямку, оскільки така не знайшла свого підтвердження, так як показання свідка ОСОБА_11 в цій частині не можуть бути допустимим доказом на підтвердження тієї фактичної обставини, що на заокругленні автодороги ОСОБА_6 виїхав на зустрічну смугу для обгону скутера, який рухався в попутному напрямку.

Крім того, суд, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду в справі № 682/956/17 від 21.08.2019 року, вважає, що в причинному зв`язку з наслідками, що настали не перебуває порушення водієм ОСОБА_6 п. 2.9 (а) ПДР України, оскільки керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, адже саме по собі не призводить до суспільно небезпечних наслідків, передбачених у цій статті.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просив вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, а також залишити фактичну обставину, як виїзд обвинуваченого на зустрічну смугу з метою обгону скутера, який рухався в попутному напрямку.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно було виключено з обвинувачення фактичну обставину, як виїзд обвинуваченого на зустрічну смугу з метою обгону скутера, який рухався в попутному напрямку, так як вказана фактична обставина знайшла своє підтвердження показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що 28.11.2019 року, рухаючись автодорогою «Київ-Вишгород-Десна-Чернігів», почув звук працюючого двигуна, який наближався позаду та помітив ліворуч від себе автомобіль, який здійснюючи його обгін, не повертаючись на смугу свого руху, виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де здійснив наїзд на придорожнє дерево.

При призначенні міри покарання судом 1 інстанції не в повній мірі враховано тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, грубе порушення Правил дорожнього руху, наслідком чого стала загибель людини, що в свою чергу підвищує суспільну небезпеку скоєного.

Думка потерпілої щодо виду та розміру покарання по даній категорії злочину, який є злочином проти безпеки руху, не є вирішальною.

На думку апелянта, судом безпідставно визнано пом`якшуючою обставиною визнання вини, оскільки така відсутня.

Крім того, судом не було враховану обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, зокрема, керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку органу пробації, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - високий.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав викладених у ній.

Потерпіла заперечувала проти задоволення скарги прокурора в частині призначення більш суворого покарання, просила не позбавляти волі ОСОБА_6 .

Обвинувачений та адвокат заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив ухвалюючи судове рішення

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку потерпілої, обвинуваченого та його адвоката, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ст.404 КПК).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, з зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, вирок суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду 1 інстанції фактичним обставинам кримінального провадження виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Ухвалюючи вирок суд не дотримався зазначених вимог закону.

Органом досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, в тому числі за обставини виїзду його на зустрічну смугу з метою обгону скутера, який рухався в попутному напрямку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював і суд розглянув справу щодо ОСОБА_6 в межах висунутого останньому обвинувачення.

При цьому, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 , суд виключив з обвинувачення фактичну обставину, як виїзд обвинуваченого на зустрічну смугу з метою обгону скутера, який рухався в попутному напрямку.

Судова колегія вважає, що такі висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження виходячи з наступного.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що в листопаді 2019 року, у вечірній час, рухався на скутері з увімкненими світловими приборами, автодорогою «Київ-Вишгород-Десна-Чернігів» зі сторони смт. Десна в напрямку м. Чернігова. На заокругленій ділянці дороги почув звук працюючого двигуна, який наближався позаду, обернувшись, побачив ліворуч від себе автомобіль, який здійснював чи обгін, чи випередження, не повертаючись на смугу свого руху виїхав за межі проїжджої частини дороги на ліве узбіччя, де здійснив наїзд на придорожнє дерево. Ожеледиці того вечора не було, кущі праворуч над дорогою дійсно розміщені, характерного звуку чіпляння автомобіля за кущі свідок не чув. На момент ДТП, інші транспортні засоби на проїжджій частині не рухались.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , окрім іншого, показав, що, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Transporter», пасажиром якого був ОСОБА_12 , на заокругленій ділянці дороги, зачепив правою стороною керованого ним автомобіля гілки на узбіччі, і почав вивертати кермо з права наліво та допустив зіткнення. Мопеду, який рухався попереду, він не пам`ятає, проте, не заперечує, що бачив габаритні вогні. На неодноразові уточнюючі запитання суду щодо причин зміни напрямку руху обвинувачений повідомив, що на його пам`яті це були саме кущі, які він зачепив, проте точної відповіді надати не може.

Зважаючи на показання свідка, який повідомив, що в момент, коли він побачив автомобіль під керуванням обвинуваченого, він по відношенню до нього перебував під кутом в напрямку лівого узбіччя, характерного звуку чіпляння автомобіля за куці свідок не чув, беручи до уваги показання обвинуваченого, який не заперечував, що бачив габаритні вогні, відсутність логічного повідомлення про причин зміни напрямку руху обвинуваченим, враховуючи розміри транспортного засобу під керування обвинуваченого, особливості ділянки проїжджої частини, колегія суддів вважає, що обвинувачений здійснив виїзд на зустрічну смугу руху з метою обгону скутера, який рухався в попутному напрямку.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.11.2019 року ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем «VOLKSWAGEN Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався, на автодорозі «Київ Вишгород Десна Чернігів» зі сторони смт Десна в напрямку м. Чернігів. Рухаючись у вищевказаному напрямку зазначеної автодороги, о 21 годині 25 хвилин на 120 км + 530 м, ОСОБА_6 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на заокругленні автодороги виїхав на зустрічну смугу для обгону скутера, який рухався в попутному напрямку, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого не повертаючись на свою смугу руху, виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де здійснив наїзд на придорожнє дерево.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1156 від 19.12.2019 року отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: відкритої черепно мозкової травми з двома ранами на голові справа, саднами голови, з крововиливом в м`які тканини голови в проекції правої лобно-скронево-тім`яної ділянки, перелом кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдальний кворовилив по випуклій поверхні правих скроневої, лобної і частково тім`яної долей головного мозку, забій головного мозку на межі лобної та скроневої долей головного мозку; закритої травми грудної клітки з синцем грудної клітки, численними переломами ребер по кільком анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври, двобічним гемотораксом (1500 мл рідкої темно-червоної крові в правій плевральній порожнині та 1800 мл аналогічного вмісту в лівій), розрив серцевої стінки серця в ділянці правого передсердя; закритої травми грудного відділу хребта переломи остистих відростків 4-6 грудних хребців з крововиливом в оточуючі тканини; закритої травми живота гемоперитонеум (150 мл рідкої темно-червоної крові в черевній порожнині), розриви печінки; повний розрив правого грудинно-ключичного з`єднання справа, подвійний перелом кісток передпліччя правої верхньої та перелом стегнової кістки правої нижньої кінцівки, рани правої верхньої кінцівки, численні синці та садна правої верхньої та обох нижніх кінцівок, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від яких помер на місці пригоди.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.20001 року.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, засуджує свою поведінку та усвідомив протиправність дій. Потерпілій відшкодував завдані злочином збитки та допомагає і в подальшому.

Потерпіла в судовому засіданні показала, що її покійний син ОСОБА_10 товаришував з обвинуваченим з дитинства. Після даної дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений замінив їй сина, постійно допомагає їй по господарству та надає матеріальну допомогу. Повідомила, що вона його вибачила. Просила не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

За змістом ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Прокурор порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання обвинуваченому і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні кримінальні правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вирішення судом 1 інстанції питання про призначення ОСОБА_6 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Так, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким, проте характеризується неумисною формою вини.

Разом з тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, де, відповідно до характеристики, характеризується виключно позитивно, приймає активну участь в благоустрою будинку та прибудинкової території, алкогольних напоїв не вживає, постійно працює. Проживає разом з батьком, який є інвалідом 2 групи загального захворювання. Останній потребує постійного нагляду, оскільки інших близьких родичів не має.

Згідно довідок медичних установ, обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений відшкодував потерпілій завдану шкоду, з моменту вчинення ним даного злочину, минуло більше року, протягом цього часу він кримінальні та адміністративні правопорушення не скоював, тобто, приймає всі міри по запобіганню противоправної діяльності та веде законослухняний спосіб життя, що свідчить про його стійкі соціальні зв`язки.

По даному кримінальному правопорушенню обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину, щиро кається, що є обставиною, що пом`якшує покарання.

Крім наведеного, колегія суддів вважає необхідним врахувати думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, яка хоча і не є вирішальною, але повинна враховуватися із іншими обставинами провадження.

Також судом 1 інстанції було враховано висновки органу з питань пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства як високий.

За наявності вищезазначеного, зважаючи на обставини встановлені в суді 1 та підтверджені в суді апеляційної інстанції, врахувавши конкретні обставини вчиненого злочину, а саме те, що потерпілий перебував в транспортному засобі з обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, відношення до скоєного, колегія суддів вважає про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із звільненням його від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, що і визначив суд 1 інстанції. Призначене покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.

Що стосується доводів прокурора про тяжкість вчиненого діяння та висновків, які містяться в досудовій доповіді, то це саме по собі, відповідно до закону не є перешкодою для застосування положень ст. 75 КК України, та не є вирішальними при призначенні покарання. Також є безпідставними його посилання на не врахування судом обставини, що обтяжує покарання перебування в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вона була врахована судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду - скасуванню в частині виключення з обвинувачення, визнаного судом доведеним, фактичної обставини , з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2020 року відносно ОСОБА_6 в частині виключення з обвинувачення, визнаного судом доведеним, фактичної обставини, - скасувати.

Визнати доведеною фактичну обставину обвинувачення, «виїзд обвинуваченого на зустрічну смугу з метою обгону скутера, який рухався в попутному напрямку».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4