Житомирський апеляційний суд
Справа №278/847/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

18 грудня 2020 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0000097 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року,
щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рачки, Чуднівського р-ну, Житомирської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.10.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК до покарання, призначеного цим вироком, приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року, визначивши ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді шести років шести місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його негайно під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк строк його попереднього ув`язнення, починаючи з дня взяття під варту і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Від прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтоване тим, що на даний час ризики, які враховувались судом при взятті під варту ОСОБА_7 , не зменшились. ОСОБА_7 раніше судимий, має непогашену судимість, вчинив тяжкий злочин в період іспитового строку, не працевлаштований, а тому може продовжити злочинну діяльність для забезпечення себе засобами існування. Зазначає, що з метою запобігання вказаних ризиків та з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, до ОСОБА_7 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Заслухавши прокурора, яка підтримала клопотання, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили щодо клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до ч.5 ст.12 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.
Враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , наслідки, які настали в результаті його вчинення (з обставин інкримінованого обвинувачення потерпілому ОСОБА_10 спричинено тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, у вигляді закритої травми живота з двохмоментним розривом селезінки, а також легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді забійної рани на волосистій частині голови), суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, а також те, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин в період іспитового строку, неодружений, непрацюючий, за місцем проживання характеризується нейтрально як особа, на яку відсутні компрометуючі матеріали, проте зловживає алкоголем, внаслідок чого має психічні та поведінкові розлади, однак примусового лікування не потребує, колегія суддів дійшла до висновку про існування, на час постановлення ухвали, обґрунтованих підстав вважати, що наявні не абстрактні, а конкретні ризики можливості вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень та переховування від суду, та відповідно неможливості застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.
Під час судового засідання прокурор належним чином обґрунтував ризики, які передбачені статтею 177 КПК України та викладені в його клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, з чим погоджується колегія суддів. А саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно вливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Також існуючі ризики щодо переховування від органів слідства та суду не зменшились, їх запобігання неможливе без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання. Також апеляційний суд звертає увагу, що на момент вчинення злочину, обвинувачений проживав разом з потерпілим (який є йому братом) в будинку останнього, протягом двох років, вели спільне господарство. Обвинувачений ОСОБА_7 наступного для після вчинення інкримінованого йому злочину пішов з будинку брата до будинку матері, де проживав в період досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Як слідує з практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного (обвинуваченого) таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам та наявні достатні правові підстави для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його негайно під варту в залі суду.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року неможливо закінчити до спливу строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто по 15 лютого 2021 включно.

Керуючись ст.ст.197, 199, 401, 405 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Клопотання прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 15 лютого 2021 включно.

Строк дії ухвали по 15 лютого 2021 включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :