Номер провадження: 11-кп/813/932/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України у кримінальному провадженні №0000961, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2018 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року обвинуваченого ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.296 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Державним обвинуваченням ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 01.05.2018 року, приблизно о 18 годині, стоячи на сходах при вході у будинок АДРЕСА_2 , тримаючи в руках пістолет Макаров /ПМ/ без номерів, який відповідно до висновку експерта № 376-Б від 23.05.2018 року є короткоствольною самозарядною нарізною вогнепальною зброєю, 9мм, пістолетом Макарова /ПМ/ б/н, призначеним для стрільби патронами калібру 9x18мм, споряджений 4 пістолетними патронами калібру 9x18мм, які призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї, діючи умисно, незважаючи на заперечення ОСОБА_9 та спроби ОСОБА_10 відвести пістолет в руках ОСОБА_7 угору, з мотивів явної та очевидної як для ОСОБА_7 так і для інших осіб неповаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, безпечності, спокою і гідності інших осіб, знаходячись у людному місці в присутності інших осіб, свідомо припускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків від своїх пострілів в сторону публічного місця (вулиці), не з`ясувавши вид і тип вказаного пістолету, безпечність пострілів із вказаного пістолету, пробивну силу, дальність прицільної стрільби та убивчої дії куль, якими споряджений цей пістолет, а також жодним чином не перевіривши наявність чи відсутність інших осіб чи чужого майна на вулиці за траєкторією польоту куль, вчинив безладну стрілянину у виді здійснення 4 пострілів з вищевказаного пістолету Макарова в сторону скляних стаканів (які він заздалегідь поставив на цегляний паркан (стіну) на території вказаного домоволодіння для влучення в них), тобто у сторону вулиці Дальницьке шосе, яке є публічним місцем.

При цьому, один із вказаних пострілів, здійснених ОСОБА_7 , влучив в автомобіль марки «Тоуота» моделі «Corola» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який знаходився навпроти будинку № 15/17а на вул. Дальницьке шосе в м. Одесі та був видимим з позиції стрільби, в область бензобаку автомобіля, коли в салоні вказаного автомобіля знаходились ОСОБА_11 , його дружина ОСОБА_12 та їх малолітня донька ОСОБА_13 , чим перелякав останніх та створив реальну загрозу для їх життя та здоров`я, а також завдав механічні пошкодження вказаному автомобілю у виді пошкодження заднього лівого крила на відстані 4 см вправо від люку бензобаку та одного пошкодження на внутрішній частині багажника автомобіля (кульовий отвір у багажнику знаходиться по діагоналі від вхідного отвору біля люку бензобака), чим завдав майнову шкоду ОСОБА_11 на суму 5000 гривень, що було здійснено загальнонебезпечним способом.

Зазначеними вище протиправними діями ОСОБА_7 , які супроводжувались особистою зухвалістю, а саме безладною стріляниною із заздалегідь заготовленої вогнепальної зброї в людному місці у напрямку публічного місця (вулиці), у спосіб, що створив реальну загрозу для життя та здоров`я багатьох осіб, грубо порушено громадський порядок, спокій та безпеку громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та малолітньої ОСОБА_13 , а також завдано пошкодження майну ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправдуючи його, суд першої інстанції, дослідивши кожний доказ, наданий суду сторонами провадження, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, оцінив ці докази як такі, що за своїм змістом та суттю не є достатніми для доведення наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Суд дійшов висновку, що як перед, під час, так і після події, обвинуваченим ОСОБА_7 не вчинялося жодних хуліганських дій, направлених на грубе порушення громадського порядку з особливою зухвалістю та цинізмом з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виразилася у безладній стрільбі із заздалегідь заготовленого пістолету. Судом встановлено, що обвинувачений жодних дій з порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства не вчиняв, не вчиняв обвинувачений також жодних сварок, образливих дій чи чіпляння до оточуючих і потерпілого, не допускав також жодних нецензурних висловів на адресу будь кого і не демонстрував своєю поведінкою будь кому своєї мнимої переваги, між обвинуваченим та потерпілим, до вчинення інкримінованих йому дій, жодних стосунків не було, і дії обвинуваченого, з урахуванням того, що останній сприймав наданий йому пістолет як не бойовий, не були спрямовані на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а також на порушення громадського порядку з мотив явної неповаги до суспільства або заподіяння будь якої шкоди чи загрози життю інших осіб. Крім того, суд вважав, що місце події не є громадським місцем, так як є закритим для сторонніх осіб двором приватного домоволодіння. Суд вважав, що в діях обвинуваченого відсутній умисел на порушення громадського порядку, а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ст.296 КК України, а саме його об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторони.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вважає вирок суду незаконним та невмотивованим та таким, який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, прийнятий з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, який підлягає безумовному скасування з наступних підстав:

- вина ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується фактами та дослідженими у судовому засіданні доказами;

- судом не взято до уваги та не надано оцінку дослідженому у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року, який підтверджує наявність непрямого умислу у обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений не розраховував на відвернення небезпечних наслідків свого діяння (стрільба у бік публічного місця з можливістю влучити в осіб або майно), що утворювало б необережність за ч.2 ст.25 КК України, а, навпаки, свідомо передбачав та припускав настання таких наслідків, що підпадає під ознаки ч.3 ст.24 КК України;

- суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що стрільба обвинуваченого не була безладною, оскільки в обсязі висунутого обвинувачення в рамках цього провадження, безладність пояснюється тим, що обвинувачений перед пострілами не зробив жодних дій, щоб впевнитись в їх безпечності, що призвело до небезпечних наслідків, а також тим, що саме через їх хаотичність та невідповідальне ставлення до відстрілу зброї, один з пострілів потрапив в автомобіль потерпілого, інші постріли також потрапили коло транспортного засобу з потерпілим;

- суд встановив, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки ст.174 КУпАП, тобто що його дії у будь-якому випадку були б незаконними та саме вчинення вказаних дій всупереч здоровому глузду, існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, безпечності, спокою і гідності інших осіб, і свідчить про очевидну для ОСОБА_7 та інших осіб неповагу до прав та норм поведінки та порушення громадського порядку та законності;

- у вироку не зазначені покази потерпілого про те, що він бачив, як біля його машини від пострілів підіймається пил, тобто висновки суду містять істотні суперечності, а висновки суду про недоведеність фактів виклику поліції та чутність пострілів потерпілим та сусідами за місцем вчинення злочину, є такими, що протирічать об`єктивним обставинам провадження;

- у суду були реальні та обґрунтовані підстави для піддачі сумніву показань свідків захисту ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є друзями обвинуваченого, ОСОБА_14 притягувався до відповідальності за відмову від надання показань у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_15 притягнуто до кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань слідчому у цьому кримінальному провадженні;

- твердження суду про те, що місце події є приватним домоволодінням, а не громадським місцем, є таким, що не відповідає встановленим обставинам кримінального провадження оскільки як вказано в обвинувальному акті та встановлено під час судового розгляду, обвинувачений робив постріли з пістолету в напрямку публічного місця (вулиці), де знаходилась проїзна частина та пішохідна частина вулиці, та одна з куль влучила у автомобіль, який знаходився за межами приватного домоволодіння;

- обставини кримінального провадження вказують на те, що ОСОБА_7 вчинив стрілянину з прямим умислом, та потрапив в автомобілю потерпілого, завдавши шкоду його майну та небезпеку життю всіх осіб в транспортному засобі, з непрямим умислом, тобто, в ході судового розгляду повністю підтверджується неповага то правил та норм поведінки в суспільстві, порушення громадського порядку та законності через незаконні дії ОСОБА_7 , та наявність умислу на вчинення таких дій;

- в ході судового розгляду підтверджено, що між потерпілим та обвинуваченим не було особистих неприязних відносин, та у діях ОСОБА_7 відсутнє бажання завдати шкоду саме потерпілому через особисту неприязнь до нього, проте, суд необґрунтовано врахував ці обставини, які такі, що вказують на відсутність ознак хуліганства;

- судом невірно зазначено, що пістолет, з якого обвинувачений здійснював постріли, не є предметом, заздалегідь заготовленим для здійснення хуліганських дій, тому в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки ч.4 ст.296 КК України, при цьому, у вироку взагалі відсутнє будь-яке належне обґрунтування того, що вказаний пістолет не можна вважати, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень.

Враховуючи наведене, прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та затримати у залі суду для подальшого виконання вироку, вирішити питання речових доказів та судових витрат.

Крім того, у зв`язку з неналежним дослідженням доказів сторони обвинувачення, а також безпідставне ігнорування у вироку основних доказів обвинувачення, прокурор просить під час розгляду скарги в апеляційній інстанції дослідити наступні докази: показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , надані під час судового розгляду 26.12.2019, які не досліджено належним чином та невірно оцінено; протокол проведення слідчого експерименту та додатки до нього від 01.08.2018 року, який не зазначено в судовому рішенні та не взято до уваги.

Потерпілий ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності нез`явившихся сторін, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності потерпілого.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляції прокурора; дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом безпосередньо досліджувались під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційним судом не знайшли свого підтвердження в ході перегляду вироку у вказаному кримінальному провадженні та спростовуються виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.91 і 92 КПК України обов`язок доказування обставин, що мають значення для кримінального провадження, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправдуючи його, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Будучи допитаним в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України не визнав і пояснив, що 01.05.2018 року він з зі своєю дружиною, сином та іншими гостями відпочивали дома у їх знайомого ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому ОСОБА_7 алкогольних напоїв не вживав, так як має проблеми зі здоров`ям і протипоказання до вживання алкоголю, будь-яких конфліктів у нього ні з ким не було. Через деякий проміжок часу між ним, його дружиною, ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 у дворі домоволодіння зав`язалася розмова про влучність та стрільбу і у них виникла дружня суперечка, на тему того, чи зможе він поцілити по склянках, які перебували на паркані. Внаслідок зазначеного спору він захотів перевірити себе на влучність. При цьому обвинувачений пояснив, що раніше, коли він заходив в будинок до ОСОБА_14 , то бачив, що у ОСОБА_19 сина в руках був пневматичний пістолет. Що пістолет пневматичний, йому тоді сказав сам ОСОБА_14 . Після чого він попросив щоб йому винести зазначений пневматичний пістолет, щоб постріляти по склянках і перевірити свою влучність, так як раніше він ніколи не стріляв і всім було цікаво чи зможе він поцілити по склянках. Ніхто з присутніх не заперечував і не обурювався проти того що він буде стріляти по склянках. Після цього, ОСОБА_20 виніс йому, як він розумів і як розуміли всі присутні, пневматичний пістолет і передав його йому в руки. Відрізнити пневматичний пістолет від бойового чи травматичного пістолета він не знає як, так як в зброї не розбирається, ніколи її не розбирав і не збирав, так як військову службу за станом здоров`я не проходив. Ніколи не стріляв з бойової зброї, і відрізнити був постріл зроблений з бойової, травматичнї чи пневматичної зброї він не може. Також він не знав, і не здогадувався, що в будинку або у кого-небудь з гостей міг бути бойовий пістолет. Коли він узяв пістолет в руки, то вважав, що йому винесли пневматичний пістолет, так як він просив винести саме пневматичний пістолет і що кулька, яка знаходиться в ньому, летить незначну відстань, тому він був упевнений, що ніякої шкоди він нікому не заподіє, так як метою і мотивом його пострілів було тільки попадання по стаканчиках. Після того як він направив пістолет в сторону склянок, ОСОБА_20 , своєю рукою підняв його руку трохи вгору і сказав йому цілиться вище так як він міг поцілити в паркан, а не в стакани, і він почав робити постріли по склянках, після того як він поцілив по склянці, він припинив стріляти і передав пістолет назад ОСОБА_21 , який в свою чергу відразу заніс його до будинку. Він здійснив саме чотири постріли, а не більше, або і менше в зв`язку з тим, що його метою було поцілити в склянку. Як тільки він побачив, що поцілив в стакан, він припинив стріляти. На уточнюючі питання, обвинувачений пояснив що його стрільба не була хаотичною або безладною, так як він стріляв виключно та прицільно по стаканчикам. Коли він робив постріли, то за парканом під час стрільби він частково бачив тільки занедбаний завод, дерево, жодних автомобілів чи людей, він не бачив. Приблизно через 30 хвилин, до них в будинок прийшли співробітники поліції зі словами, що тут відбувались постріли. На що господарі будинку впустили поліцію і пояснили, що дійсно вони стріляли по стаканчиках з пневматичного пістолета, після чого співробітники поліції поїхали. Через деякий час, до них знову приїхали співробітники поліції, ще раз зайшли в будинок з питанням про постріли, на що вони нічого не заперечували і підтвердили, що стріляли по стаканчиках і ті в свою чергу знову поїхали. Побувши в гостях ще деякий час, він зі своєю сім`ї та сім`єю ОСОБА_22 , так як вже був пізній час, поїхали додому. Після того як вони приїхали додому, приблизно через пів години йому подзвонив ОСОБА_23 і сказав, що у ОСОБА_19 в будинку сталася якась пригода і вони вирішили туди повернутись. Коли вони приїхали, то побачили там багато поліції. Поспілкувавшись на місці, вони з ОСОБА_24 спокійно поїхали до себе додому, його ніхто не затримував, він не від кого не тікав і не ховався. А через місяць йому вручили підозру. Обвинувачений також пояснив, що потерпілого він перший раз побачив у суді і конфлікту у нього з ним в цей день не було і не могло бути. А щодо відшкодування шкоди потерпілому, і вибаченнями перед ним, то пояснив, що зробив це з людських міркувань, тому що не виключає можливості того, що в результаті непередбачуваного збігу обставин та можливо його пострілу, у автомобілі потерпілого могла утворитися дірка.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано послався на досліджені ним докази, а саме:

- покази допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що 01.05.2018 року, він з дружиною і дитиною їхали по ОСОБА_25 з боку Дальницького шосе та повертали на вулицю Просьолочну, за світлофором вони зупинилися, вікна в машині були відкриті і він почув два хлопки звуком як вибухають петарди, після третього хлопка, він відчув що щось вдарило по машині і він вирішив звідти поїхати. Коли чув зазначені хлопки, то йому здалося, що хтось кидає петарди. Проїхав він близько одного кілометра і вирішив зупиниться та оглянути автомобіль. Коли вийшов, то побачив отвір в машині в районі бака, він запанікував, тому що не розумів звідки в нього могли стріляли. Після цього він викликав поліцію, які приїхали і вилучили з його машини кулю. До шуму пострілів і після він не чув щоб хтось в його сторону лаявся чи кричав, або вчиняв будь які інші дії. До останнього він не розумів що сталося, так як думав що його хтось переслідував, а вже через два дні від слідчого він дізнався про те що сталося насправді. Цивільний позов він не підтримує, так як жодних претензій до обвинуваченого у нього немає в зв`язку з тим, що той відшкодував йому збитки по ремонту автомобіля.

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 який пояснив, що 01.05.2018 року, він із друзями та їхніми родинами зібралися у нього вдома за адресою АДРЕСА_2 , де вони сиділи, гуляли, відпочивали, смажили шашлики. Протиправного у них нічого не відбувалося, так як вони були з дружинами і дітьми. Він не бачив, щоб хтось у когось стріляв. У нього вдома був дитячий пневматичний пістолет і начебто Нових ОСОБА_26 стріляв з нього по склянках, але точно в ході судового засідання про зазначені обставини свідок згадати не зміг. Постріли він не чув, але бачив, що у ОСОБА_26 Нових в руках був пістолет. За період перебування ОСОБА_26 Нових у нього в гостях в зазначений день, він пам`ятає, що той ні до кого не чіплявся, ні з ким не конфліктував, нікого не ображав, нецензурною лайкою не лаявся та не демонстрував жодним чином зневагу чи перевагу над будь ким.

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 01.05.2018 року вона з чоловіком і зі своїм сином приїхали до ОСОБА_14 додому щоб відсвяткувати свято. У будинку у ОСОБА_19 була його дружина ОСОБА_27 та їхні діти. Відпочивали вони спокійно, було багато людей, діти, жінки. Сиділи на вулиці спілкувалися і між нею, її чоловіком ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 і ОСОБА_28 виникла розмова в жартівливій формі про те, що у ОСОБА_19 сина є пневматичний пістолет і що її чоловік хоче перевірити свою влучність у стрільбі по стаканчиках. Самого пострілу вона не бачила. Хто поставив стаканчики на паркан вона не пам`ятає. Пам`ятає, що за парканом було дерево, проїжджа частина і занедбаний будинок чи завод. Чоловік в цей день, та й в будь-який інший ні з ким не сварився, так як не є конфліктною людиною, алкоголю не вживає оскільки хворіє.

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 який пояснив, що 01.05.2018 року він з сім`єю та іншими гостями відпочивав у свого товариша Закалашвілі ОСОБА_19 , за адресою АДРЕСА_2 , де вони спілкувалися, Під час спільного спілкування, ОСОБА_26 Нових попросив пневматичний пістолет, щоб спробувати себе у влучності, на що ніхто з присутніх не заперечував, Після того як ОСОБА_26 Нових отримав пістолет, він почав цілиться в стаканчики, які стояли на паркані. Хаотичності в стрільбі ОСОБА_26 не було, він прицільно стріляв по стаканчиках. Після того як ОСОБА_26 Нових зробив 3-4 постріли, він віддав пістолет назад ОСОБА_29 , і той заніс його в будинок. ОСОБА_15 не говорив ОСОБА_26 Нових, щоб той не стріляв, бо розумів, що від пневматичного пістолета шкоди не буде. Також свідок зауважив, що у ОСОБА_26 Нових в цей день ні з ким не було конфліктів. Настрій у нього був веселий, доброзичливий. Нецензурно він не лаявся, зневаги до оточуючих не виявляв і не показував. Розмови про те, що ОСОБА_26 Нових збирається поцілити в яку-небудь машину не було. Для всіх присутніх було зрозуміло, що він стріляє з пневматичного пістолета в стаканчик, тому він навіть не переживав за свою машину, всім було зрозуміло що це дитячі кульки.

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_30 який пояснив, що 01.05.2018 року, коли він приїхав в будинок до своєї сестри, він побачив, що гості вже сиділи, смажили шашлики, слухали музику, розмовляли і відпочивали. Через деякий час, коли він вийшов на вулицю, то почув розмову за стрільбу з пневматики, і про те, чи поцілить ОСОБА_26 Нових з 5 метрів в стакан. В цей момент йому хтось сказав, щоб він виніс пневматичний пістолет, який лежить в коридорі на речах. Так як ніхто з присутніх не заперечував проти того що ОСОБА_26 Нових буде стріляти по склянках, він пішов і виніс як йому здалося пневматичний пістолет. Коли він передавав пістолет ОСОБА_26 Нових, той почав цілиться, в цей момент він йому сказав, щоб той трохи вище стріляв, так як цілиться низько і поправив його руку і потім присів. Коли ОСОБА_26 нових вистрілив кілька разів по склянках, він повернув йому назад пістолет і той в свою чергу відніс його назад. Постріли він не чув, так як грала музика і всі розмовляли. Який був пістолет він не знає, тому що не розбирається в зброї. Разом з чим свідок додав, що знає, що в будинку у дитини є пневматичний пістолет, так як раніше бачив, як племінник стріляв з нього, коли він приходив до них у гості. Також зауважив, що у ОСОБА_26 Нових в цей день ні з ким не було конфліктів, його поведінка була нормальна, адекватна. Нецензурно лайкою він не лаявся, ні до кого не чіплявся, зневагу до оточуючих чи свою перевагу над кимось не показував, хаотично, або безладно не стріляв, а стріляв прицільно тільки в стакан, в який і поцілив, після чого ця склянка розбилась і його сестра забрала її та викинула. Після приїжджала поліція два рази, вони говорили, що стріляли по склянках з пневматичного пістолета і поліція від`їжджала.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

- Витяг з ЄРДДР № 0000961 від 01.05.2018 року, правова кваліфікація: ч. 4 ст. 296 КК України;

- Протокол огляду предмету та відтворення відеозапису від 05.05.2018 року, предметом якого є відео з камер спостереження перехрестя вулиць Дальницьке шосе Просьолочна, 01.05.2018 року, в період руху потерпілого по зазначеному перехрестю та вулиці;

- Протокол огляду та відтворення відеозапису від 06.05.2018 року, предметом огляду якого є огляд файлів з місця події, а саме з території будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , до, в момент та після події;

- Протокол огляду місця події від 01.05.2018 року, а саме автомобіля потерпілого з фото таблицею;

- Протокол обшуку від 01.05.2018 року домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було вилучено три пістолети, магазини до них та патрони;

- Протокол огляду місця події від 02.05.2018 року;

- Протокол пред?явлення особи для впізнання за фотокартками від 01.06.2018 року;

- Протокол пред?явлення особи для впізнання за фотокартками від 08.06.2018 року;

- Протокол огляду місця події від 02.05.2018 року;

- Висновок експерта № 787-д від 15.05.2018 року, згідно якого не представляється можливим, з поверхні пістолетів та магазинів до них, зняти сліди капілярних узорів, оскільки на зазначених предметах їх не виявлено;

- Висновок експерта № 376-Б від 23.05.2018 року, згідно якого пістолет вилучений з місця події, є короткоствольною самозарядною нарізною вогнепальною зброєю, 9мм, пістолетом «Макарова», б/н, призначеним для стрільби патронами калібру 9х18мм, а вилучена з автомобіля Тойота Корола, д.н. НОМЕР_1 куля є складовою частиною боєприпаса, і стріляна із зазначеного пістолета;

- Відеозаписи з місця вчинення правопорушення в момент його вчинення з різних ракурсів.

Дослідивши кожний доказ, наданий суду сторонами провадження, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки зазначені вище досліджені в ході судового розгляду письмові докази та документи надані стороною обвинувачення, суд оцінив як такі, що за своїм змістом та суттю не є достатніми для доведення наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України в діях обвинуваченого.

Так, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису суд встановив, що перед, під час та після події, у діях ОСОБА_7 були відсутні будь які агресивні хуліганські дії, зухвалість, цинізм, безладна стрільба з явної неповаги до суспільства, а видно як ОСОБА_30 виносить та передає обвинуваченому пістолет, після чого своєю рукою направляє руку ОСОБА_7 , щоб постріл (з показів отриманих в ході с/з від свідка ОСОБА_30 ) був здійснений більш влучно, а саме в склянки, які стояли на огорожі. Після того як обвинувачений влучив в стакан, він віддав пістолет ОСОБА_30 , і останній відніс його до будинку. При цьому ні в поведінці обвинуваченого ні в поведінці оточуючих не вбачається агресивних дій, незгоди з діями ОСОБА_7 , всі присутні спокійно продовжили відпочинок.

Провівши аналіз зазначеного відео, з урахуванням отриманих в ході судового розгляду показів усіх свідків обвинувачення, а також показів потерпілого ОСОБА_11 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що як перед, під час, так і після події, обвинуваченим ОСОБА_7 не вчинялося жодних хуліганських дій направлених на грубе порушення громадського порядку з особливою зухвалістю та цинізмом з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виразилася у безладній стрільбі із заздалегідь заготовленого пістолету. Покази зазначених свідків у своєї сукупності спростовують твердження прокурора, викладене в обвинувальному акті, щодо безладності стрільби, а також намагання ОСОБА_15 та ОСОБА_31 якимось чином завадити обвинуваченому здійснити постріл (на що він не відреагував згідно обвинувального акту), а також факт приготування ОСОБА_7 заздалегідь предмета (пістолета) для вчинення зазначених хуліганських дій. Навпаки, як ОСОБА_15 так і ОСОБА_30 , повідомили суду, що вони не намагалися зашкодити діям ОСОБА_7 , а ОСОБА_30 додатково повідомив, що піднімав руку з пістолетом ОСОБА_7 лише з метою корекції його пострілу для попадання по пляшках. Пістолет обвинуваченому надав сам ОСОБА_30 безпосередньо перед подією, тобто ніякого заздалегідь приготування зазначеного пістолету обвинуваченим для здійснення хуліганських дій не було. При перегляді відео, судом також встановлено, що «безладної» стрілянини обвинуваченим не здійснювалось, а здійснювалися прицільні постріли. Термін «Безладний» згідно словника української мови означає: в якому немає ніякого порядку, ладу; хаотичний.

Апеляційний суд вважає хибним посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що стрільба обвинуваченого не була безладною, оскільки в обсязі висунутого обвинувачення в рамках цього провадження, безладність пояснюється тим, що обвинувачений перед пострілами не зробив жодних дій, щоб впевнитись в їх безпечності, що призвело до небезпечних наслідків, а також тим, що саме через їх хаотичність та невідповідальне ставлення до відстрілу зброї, один з пострілів потрапив в автомобіль потерпілого, інші постріли також потрапили коло транспортного засобу з потерпілим. Таке пояснення прокурором терміну «безладна стрілянина» апеляційний суд вважає помилковим та таким, що спростовуєтеся дослідженими доказами. Так, згідно пояснень свідків та відеозаписів з місця вчинення правопорушення вбачається, що обвинувачений здійснював прицільні постріли по встановленим на паркані пляшкам та ОСОБА_30 піднімав руку з пістолетом ОСОБА_7 з метою корекції його пострілу для попадання по пляшках. Посилання прокурора на невідповідальне ставлення до відстрілу зброї немає правового значення для розгляду даної справи, оскільки такі дії чи бездіяльність не містять кваліфікуючих ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Суд вірно вважав, що зазначені покази свідків, з урахуванням відео, жодним чином не спростовують версію сторони захисту щодо обставин події і відсутності зі сторони обвинуваченого будь яких проявів хуліганських дій, які підпадали під кваліфікацію ст. 296 КК України.

Суд першої інстанції враховав, що у відповідності до положень ст.23 КПК України, зазначені вище покази всіх свідків були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду, а посилання прокурора на те що в деяких показах зазначених свідків існують протиріччя з показами які були надані ними під час досудового розслідування, є неактуальними, у зв`язку з обов`язком суду приймати до уваги лише ті данні, які були предметом безпосереднього дослідження в ході судового розгляду. При цьому суд обґрунтовано вважав, що незначні розбіжності в показах свідків, з урахуванням дослідженого відео, не є критичними для висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого з урахуванням встановлених обставин справи у сукупності, і можуть бути обумовлені тим, що з моменту події минуло більше року, що в свою чергу може свідчити про те, що деякі незначні деталі та обставини свідками могли бути упущені чи забуті. При цьому суд також узяв до уваги факт того, що усі допитані свідки є друзями обвинуваченого, разом з цим обґрунтовано зазначив, що кожен допитаний свідок у встановленому порядку був судом попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, а тому, у суду відсутні реальні підстави для піддання сумніву показів зазначених свідків з урахуванням того, що вони повністю співвідносяться з іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами та по своїй суті не протирічать відео з місця події.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_14 притягувався до відповідальності за відмову від надання показань у цьому кримінальному провадженні не мають правового значення для розгляду справи, оскільки він в судовому засіданні надав покази та прокурором не надано жодних судових рішень, у яких встановлено винуватість зазначеного свідка у наданні завідомо неправдивих показів.

Також апеляційний суд вважає голослівним посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_15 притягнуто до кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань слідчому у цьому кримінальному провадженні, оскільки прокурором не надано жодних судових рішень, у яких встановлено винуватість зазначеного свідка у наданні завідомо неправдивих показів.

Доводи прокурора щодо сумнівності показів свідків є непослідовними з огляду на те, що прокурор в апеляційній скарзі вважав необхідним допит цих свідків.

Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано, що відповідно до наданих до суду характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, останній характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, батьків та бабусю які проживають з ним і перебувають на його забезпеченні, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває, веде добропорядний образ життя. Згідно наданої медичної документації, має ряд хронічних захворювань, не сумісних з вживанням алкоголю.

Апеляційним судом за клопотанням прокурора було повторно досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року (т.1, а.п.134-138), який, на думку прокурора, підтверджує наявність непрямого умислу у обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений не розраховував на відвернення небезпечних наслідків свого діяння (стрільба у бік публічного місця з можливістю влучити в осіб або майно). Згідно зазначеного протоколу, з першої та другої сходинки будинку не здається можливим побачити автомобіль потерпілого на місці, де він був припаркований. Тобто повторно досліджений протокол проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року підтверджує версію сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на завдання шкоди потерпілому.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що й сторона обвинувачення визнає, що дії обвинуваченого щодо завдання шкоди майну потерпілого та небезпеки життю всіх осіб в транспортному засобі, не мали прямого умислу, тому відсутність посилань в мотивувальній частині вироку на протокол проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року не впливає на правильність висновків суду та не є підставою для зміни чи скасування вироку.

Апеляційний суд звертає увагу, що суб`єктивна сторона злочину, який характеризується наявністю прямого умислу, а також обов`язкової ознаки хуліганства - мотиву явної неповаги до суспільства, тобто очевидна, демонстративна зневага винного до встановлених у суспільстві правил поведінки. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для свідків його дій. Саме мотив є відмітною рисою хуліганства.

Таким чином, з повторно дослідженого протоколу проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року не вбачається наявність прямого умислу в діях обвинувачення на вчинення хуліганських дій.

Також апеляційний суд вважає суперечливими доводи прокурора про наявність прямого умислу на вчинення обвинуваченим хуліганських дій, в наслідок яких завдана шкода майну потерпілого та небезпека життю всіх осіб в транспортному засобі, з огляду на твердження прокурора, що такі дії обвинуваченого були вчинені без прямого умислу.

Крім того апеляційний суд відхиляє посилання прокурора в апеляційний скарзі що у вироку не зазначені покази потерпілого про те, що він бачив, як біля його машини від пострілів підіймається пил, оскільки такі покази не мають правового значення для розгляду справи, адже згідно пояснень потерпілого побачене було сприйняте ним як вибухи петарди, а не як постріли.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 91, 92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Санкцією ч.4 ст.296 КК України передбачено відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Пунктом 3 даної Постанови Пленуму, хуліганство є умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму, ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень.

При цьому, з суб`єктивної сторони хуліганство характеризується умисною формою вини і мотивом явної неповаги до суспільства. Мотив явної неповаги до суспільства характеризується усвідомленим спонуканням зневажливого ставлення до громадського порядку, не персоніфікованого кола осіб, ігнорування існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності. Таке ставлення проявляється в поступках особи, стає відкрито вираженим, очевидним як для самого винного, так і для інших осіб.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що обвинувачений, згідно показів усіх допитаних в ході судового розгляду свідків та потерпілого, жодних дій з порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства не вчиняв, не вчиняв обвинувачений також жодних сварок, образливих дій чи чіпляння до оточуючих і потерпілого, не допускав також жодних нецензурних висловів на адресу будь кого і не демонстрував своєю поведінкою будь кому своєї мнимої переваги. Із наведених вище доказів також вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим, до вчинення інкримінованих йому дій, жодних стосунків не було, і дії обвинуваченого, з урахуванням того, що останній сприймав наданий йому пістолет як не бойовий, не були спрямовані на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а також на порушення громадського порядку з мотив явної неповаги до суспільства або заподіяння будь якої шкоди чи загрози життю інших осіб.

Апеляційний суд вважає хибним посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність ознак хуліганства, а саме те, що між потерпілим та обвинуваченим не було особистих неприязних відносин, та у діях ОСОБА_7 відсутнє бажання завдати шкоду саме потерпілому через особисту неприязнь до нього, оскільки, як вже було зазначено, як судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не встановлено в діях обвинуваченого наявності прямого умислу на вчинення хуліганських дій по відношенню до потерпілого чи будь кого іншого.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що події відбулися у громадському місці, оскільки обвинувачений робив постріли з пістолету в напрямку публічного місця (вулиці), де знаходилась проїзна частина та пішохідна частина вулиці, та одна з куль влучила у автомобіль, який знаходився за межами приватного домоволодіння, так як самі дії були вчинені на території приватного домоволодіння, розцінювались обвинуваченим як постріли з пневматичного пістолета, що не могли спричинити шкоди за межами цього домоволодіння.

Крім того суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що хуліганство є злочином спрямованим проти громадського порядку та моральності, має суспільний характер. В даному випадку, суд обґрунтовано вважав, що в діях обвинуваченого відсутній умисел на порушення громадського порядку, а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ст. 296 КК України, а саме його об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторони.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єктом захисту у ст.296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння випливають із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи: 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Перераховані обставини також підтверджують відсутність в діях обвинуваченого ознак складу злочину передбаченого ст.296 КК України.

Судом також враховано, що згідно пояснень обвинуваченого та усіх свідків події, пістолет, яким були здійснені постріли внаслідок яких було пошкоджено майно потерпілого, був наданий обвинуваченому безпосередньо перед подією іншою особою і обвинувачений, з урахуванням його та показів всіх свідків, вважав що зазначений пістолет був пневматичним.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Пунктом 11 вищевказаної Постанови заздалегідь заготовленими є предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Таким чином, суд, на підставі наведених вище норм, а також з мотивів розумності та логічності, вірно вважав не доведеним те, що зазначений пістолет, є предметом заздалегідь заготовленим обвинуваченим для здійснення хуліганських дій та посилання прокурора в апеляційній скарзі на помилковість такого висновку є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність умислу на заподіяння шкоди або загрози життю чи здоров`я громадян з боку обвинуваченого.

Згідно норм ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08.02.1996 року.

Європейський суд з прав людини у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані по кримінальному провадженню докази не підтверджують пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України, всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, тому необхідно визнати його невинуватим у вчиненні вказаного вище злочину і виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст.373 та п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка.

Апеляційний суд враховує посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд встановив, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки ст.174 КУпАП, тобто що його дії у будь-якому випадку були б незаконними, разом з тим зазначене, на думку апеляційного суду, не свідчить про наявність у діях ОСОБА_7 грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, тобто ознак хуліганських дій у розумінні ст.296 КК України. Апеляційний суд вважає хибною думку прокурора про те, що вчинення будь-якого правопорушення має ознаки очевидної, демонстративної зневаги винного до встановлених у суспільстві правил поведінки, тобто ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК України.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи прокурора, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, були досліджені під час розгляду справи судом першої інстанції. При цьому районний суд дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на доказах відповідно до матеріалів кримінального провадження, тому підстав для зміни або скасування вироку відсутні.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить у собі достатніх підстав для зміни або скасування вироку, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4