Провадження № 1-кс/643/3975/20
УХВАЛА

14.09.2020

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
11.09.2020 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від розгляду поданого нею клопотання про скасування арешту з нерухомого майна.

У судовому засіданні представник заявниці заяву про відвід судді підтримав, просив задовольнити її з підстав, викладених у заяві.

Прокурор та уповноважена особа Московського ВП ГУНП в Харківській області у судове засідання не з`явились, проте через канцелярію Московського районного суду м. Харкова подали клопотання з проханням розглянути заяву про відвід слідчого судді без їх участі, проти задоволення заяви заперечують.

Слідчий суддя ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань з приводу поданої заяви не подав.

Заслухавши у судовому засіданні думку заявника та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу, унормованого в положеннях статей 78-83 Кримінального процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) кримінального провадження, задекларованих у статті 7 Кримінального процесуального кодексу України, якими є: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження, а також забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано, зокрема, у статтях 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

При вирішенні справи «Biluha v. Ukraine» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Положеннями частини 1 статті 21 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

Згідно з приписами частини 2 статті 80 Кримінального процесуального кодексу України відвід може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 81 Кримінального процесуального кодексу України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.

Стаття 75 Кримінального процесуального кодексу України визначає обставини, які виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні та підстави для його відводу.

Так, частиною першою статті 75 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2)якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні передбачено статтею 76 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норми статті 26 Кримінального процесуального кодексу України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Обґрунтовуючи подану заяву про відвід заявник посилається на те, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від 05.02.2019 у кримінальному провадженні № 0007141 від 20.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України задоволено клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про арешт майна: вирішено накласти арешт на майно шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 р. у справі № 643/10554/19 слідчий суддя ОСОБА_5 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зняття арешту. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.03.2020 апеляційну скаргу представника власника майна задоволено частково, ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 скасовано, матеріали клопотання повернуто прокурору для усунення недоліків та приведення у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України, встановивши для цього строк протягом 72 годин з моменту отримання копії цієї ухвали. Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від 16.03.2020 у справі № 643/4103/20 у кримінальному провадженні № 0007141 від 20.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України розглянуто та задоволено клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про арешт майна: вирішено накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , номер облікової картки платника податків: код НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яким здійснювати відчуження вказаної квартири. На переконання заявника, ухвалу про накладення арешту винесено без виклику власника майна ОСОБА_7 та її представника, хоча слідчому, слідчому судді було очевидно відомо про те, що представник був присутнім при винесенні рішення Харківським апеляційним судом, та, відповідно, обізнаний про надані слідчому 72 годин для виправлення недоліків клопотання про накладання арешту, також відомі дані для виклику власника майна та її представника у судове засідання. Заявник вважає, що арешт, накладений ухвалою від 16.03.2020, необхідно зняти на підставі необґрунтованості його накладення та у зв`язку з тим, що відпала потреба в арешті. У зв`язку з цим, представником ОСОБА_4 08.09.2020 року заявлено клопотання про зняття арешту, яке передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_5 , який вже вчетверте розглядати питання про арешт шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0007141 від 20.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Заявник вважає, що сам факт повторності визначення одного слідчого судді по одному кримінальному провадженню, щодо вирішення одного питання викликає сумнів у його неупередженості. Окрім того, виходячи з попередніх розглядів справи вбачається позиція судді є однобічною, тобто в резолютивній та мотивувальній частині прийнятих суддею рішень не беруться до уваги доводи представників ОСОБА_4 відсутній всебічний підхід, оцінка всіх доводів всіх сторін.

Заявляючи відвід слідчому судді ОСОБА_5 заявник посилається на приписи пункту 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України.

Проте, на переконання суду, наведені заявником аргументи самі по собі, за відсутності інших доказів, не є підставою для відводу слідчого судді.

Так, як вбачається з матеріалів справи № 643/13930/20, 08.09.2020 року ОСОБА_4 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з клопотанням про зняття арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2020 у справі № 643/4103/20.

Згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді, вищевказане клопотання було передано на розгляд слідчому судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 .

Пунктом 4.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу Московського районного суду м. Харкова від 18.06.2020, затверджених рішенням зборів суддів Московського районного суду м. Харкова від 18.06.2020, передбачено, що справи з індексом «1-кс» автоматично розподіляються за допомогою комп`ютерної програми «Д-3» серед слідчих суддів (крім справ щодо вирішення питання про відвід слідчому судді або судді, який здійснює кримінальне провадження одноособово, які розглядаються іншим суддею, визначеним автоматично з числа всіх працюючих суддів).

Таким чином, сам факт повторності визначення одного слідчого судді по одному кримінальному провадженню, не може свідчити про упередженість слідчого судді та не є підставою для відводу.

Зі змісту поданої заяви про відвід вбачається, що викладені в ній підстави для відводу слідчого судді ОСОБА_5 фактично зводяться до незгоди з прийнятими ним раніше процесуальними рішеннями під час розгляду клопотань про скасування арешту з майна.

Разом з тим, суд зазначає, що положення Кримінального процесуального кодексу України передбачають порядок перевірки законності процесуальних дій слідчого судді і прийнятих ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках. До компетенції судді суду першої інстанції не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень іншого судді тієї ж судової інстанції.

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Наведені заявником мотиви для відводу слідчого судді, фактично є припущенням особи, якою не наведено переконливих доводів, що свідчать про необ`єктивність чи упередженість слідчого судді ОСОБА_5 під час розгляду поданого заявником клопотання про скасування арешту з майна.

Сам по собі факт скасування Харківським апеляційним судом ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0007141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно, повернення матеріалів клопотання прокурору для усунення недоліків та приведення у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України, у строк протягом 72 годин з моменту отримання копії цієї ухвали, жодним чином не підтверджує наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 .

Заявником не надано достатніх та беззаперечних доказів, що вказують на необ`єктивність або упередженість слідчого судді ОСОБА_5 під час розгляду клопотання про скасування арешту з майна.

Крім того, з доводів заявника не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність слідчого судді, якому заявлено відвід.

Твердження заявника, викладені в заяві, об`єктивно не підтверджуються, а містять лише суб`єктивну, власну оцінку заявника діям слідчого судді під час вирішення клопотань у кримінальному провадженні № 0007141.

Будь-яких інших визначених законом підстав для відводу слідчого судді в ході розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши викладені заявником доводи суд дійшов висновку, що вказані у заяві про відвід слідчого судді ОСОБА_5 обставини не є підставою для відводу слідчого судді в розумінні приписів статей 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали може бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1