ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2680/20 Справа № 204/4093/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженої щодо її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 є неодноразово судимою за умисні злочини, в тому числі і особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи.
В останнє ОСОБА_8 засуджена вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ст. 72, ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки один місяць.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року було скасовано. ОСОБА_8 було призначено нове покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді обмеження волі строком один рік один місяць. На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України з урахуванням вимог ст. 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки один місяць.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року ОСОБА_8 було тимчасово залишено в ДУ «ДУВП № 4» для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року ОСОБА_8 було переведено з Державної Установи Чернігівська виправна колонія №44 до Державної Установи Дніпровська установа виконання покарань №4, для подальшої доставки до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Згідно довідки про заохочення і стягнення, яка міститься в матеріалах особової справи засудженої ОСОБА_8 , вона не має заохочень, однак має одне стягнення за порушення режиму утримання, яке було погашено за плином часу.
Згідно характеристики, яка мається в матеріалах особової справи засуджена ОСОБА_8 характеризується посередньо. 29 січня 2020 року ОСОБА_8 прибула до Державної Установи Дніпровська установа виконання покарань №4. За час перебування в установі, порушень режиму утримання не допускала, заохочень не мала. Соціально корисної активності та ініціативи не проявляє.
Водночас, засуджена ОСОБА_8 та представник установи, засуджена перебуває в Державної Установи Дніпровська установа виконання покарань №4 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року, згідно якої, ОСОБА_8 було етаповано з ДУ Чернігівська виправна колонія №44 до Державної Установи Дніпровська установа виконання покарань №4 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Крім того, як вбачається з матеріалів особової справи засудженої, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року було відмовлено в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_8 про застосування ч. 5 ст. 72 КК України.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року заяву засудженої ОСОБА_8 про застосування до неї ст. 82 КК України було задоволено, та вже 30 червня 2020 року ОСОБА_8 звертається до суду з заявою про застосування до неї ст. 81 КК України.
Законодавець визначив місце розгляду відповідного клопотання за місцем відбування покарання, оскільки, необхідними для вирішення клопотання відомостями щодо засудженої володіє адміністрація місця відбування покарання. Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання засудженої ОСОБА_8 підлягає розгляду за місцем відбування покарання останньої, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі засуджена просить переглянути оскаржувану ухвалу, за її обов`язкової участі, а також, із наданням їй адвоката для здійснення захисту.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджена посилається на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволення клопотання засудженої щодо застосування відносно неї вимог ст. 81 КК України, а також безпідставно вказано, що остання працює неофіційно. Так, ОСОБА_8 в своїй скарзі зазначає, що у виправній установі вона офіційно працевлаштована, що підтверджується підписаним від 28 жовтня 2019 року трудовим договором, відповідно до якого засуджена працює на 0,5 ставки на посаді працівника з комплексного обслуговування та ремонту, а також працівником по кухні, та 0,25 завідуюча майстерні-закрійщиця. Щодо наявного стягнення, то засуджена в скарзі зазначає, що воно було лише одно та вже погашено в установленому законом порядку.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджена в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Захисник засудженої також просив задовольнити апеляційну скаргу підзахисної, скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 81 КК України.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги засудженої заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 є неодноразово судимою за умисні злочини, в тому числі і особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи.
В останнє ОСОБА_8 засуджена вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ст. 72, ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки один місяць.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року було скасовано. ОСОБА_8 було призначено нове покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді обмеження волі строком один рік один місяць. На підставі ч. 1, 4 ст. 71 КК України з урахуванням вимог ст. 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки один місяць.
Щодо даних про особу, то засуджена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості. Згідно довідки про заохочення і стягнення, яка міститься в матеріалах особової справи засудженої ОСОБА_8 , вона не має заохочень, однак має одне стягнення за порушення режиму утримання, яке було погашено за плином часу. Згідно характеристики, яка мається в матеріалах особової справи засуджена ОСОБА_8 характеризується посередньо. 29 січня 2020 року ОСОБА_8 прибула до Державної Установи Дніпровська установа виконання покарань №4. За час перебування в установі, порушень режиму утримання не допускала, заохочень не мала. Соціально корисної активності та ініціативи не проявляє.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року ОСОБА_8 було переведено з Державної Установи Чернігівська виправна колонія № 44 до Державної Установи Дніпровська установа виконання покарань №4, для подальшої доставки до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених в тому числі й пунктом 2 ч. 1 ст. 537 КПК України.
Тобто, законодавець визначив місце розгляду відповідного клопотання за місцем відбування покарання, оскільки, необхідними для вирішення клопотання відомостями щодо засудженої володіє адміністрація місця відбування покарання.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що, по-перше, засуджена своєю поведінкою за час відбування покарання не довела того, що стала на шлях виправлення, а, по-друге, оскільки остання перебуває у Державній Установі Дніпровська установа виконання покарань №4 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року, згідно якої, ОСОБА_8 було етаповано з Державної Установи Чернігівська виправна колонія №44 до Державної установи Державна установа виконання покарань №4 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, то відповідно до ст. ст. 537, 539 КПК України клопотання засудженої про застосування відносно неї вимог ст. 81 КК України повинен розглядати місцевий суд за місцем її фактично відбування покарання, а не тимчасового відповідно до вказаної ухвали. Щодо доводів засудженої в апеляційній скарзі, то вони підлягають розгляду судом першої інстанції за місцем фактичного відбування покарання останньої.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4