Справа № 175/1370/18
Провадження № 1-кп/175/96/18
Ухвала

Іменем України

21 серпня 2020 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

а також потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001210 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

При виконанні вимог ст.363 КПК України захисник підтримала свої письмові клопотання від 24.05.2019 року про тимчасовий доступ до речей і документів, і про долучення аудіозапису телефонної розмови ОСОБА_5 зі свідком ОСОБА_8 . Необхідність тимчасового доступу до оборотно-сальдових відомостей по рахунках 10, 11, 15 за період 1 і 2 кварталів 2018 року і господарських документів (договорів, рахунків, накладних) ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », обґрунтовує необхідністю перевірки фактів придбання та обліку сіялки кукурудзяної марки СПЧ-8 за № 1787, 2007 року випуску. Прослуховування аудіозапису, з посиланням на ст.359 КПК України та рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011, обґрунтовує необхідністю перевірки факту розмови між свідком ОСОБА_8 і її підзахисним.

Вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотань, думку потерпілого, який вважав клопотання необґрунтованими, думку обвинувачених, які підтримали клопотання захисника, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

За приписом ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Частина 2 цієї статті передбачає, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України у справі N 1-31/2011 від 20 жовтня 2011 року (N 12-рп/2011) зазначив, що при оцінюванні на предмет допустимості як доказів у кримінальній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння злочину чи підготовку до нього та подані в порядку, передбаченому частиною другою статті

66 Кодексу (1001-05), необхідно враховувати ініціативний або

ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних.

Конституційний Суд України вважає, що подані будь-якою

фізичною або юридичною особою згідно з частиною другою статті 66

Кодексу (1001-05) речі або документи (фактичні дані) не

відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з

порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в

Конституції України, зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом (2135-12).

Конституційний Суд України у цій справі дійшов висновку, що положення статті 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина. Тому положення першого речення частини третьої цієї статті «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних

даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання
і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12), особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Виходячи з викладених положень закону, рішення Конституційного Суду України та змісту клопотань захисника, суд не вбачає підстав для задоволення клопотань.

Керуючись ст.ст.363, 369 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів, про долучення та прослуховування аудіозапису телефонної розмови обвинуваченого ОСОБА_5 зі свідком ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1