ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2488/20 Справа № 193/653/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції )
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання за апеляційною скаргою прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року, якою звільнено засудженого ОСОБА_7 від покарання у вигляді позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року задоволено клопотання засудженого та звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково із місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання - 3 місяці 29 днів.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання, за час відбування покарання характеризується позитивно, про що свідчить 4 заохочення за добру поведінку та сумлінне ставлення до робіт по благоустрою та праці після отриманих стягнень, за час відбуття покарання засуджений постійно працював на будівництві установи, отриманими за працю коштами погашав цивільний позов. На думку суду, засуджений не представляє суспільної небезпеки, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, про що свідчить позитивна динаміка в його поведінці, невідбутий термін покарання складає 3 місяці 29 днів, а тому суд прийшов до висновку застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Прокурор зазначає, що засуджений ОСОБА_7 , відбуває покарання за вчинення корисливого злочину, пов`язаного з таємним викраденням чужого майна вчиненого повторно, який він вчинив в період іспитового строку, а також в період з 2011 по 2015 роки ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів пов`язаних з таємним викраденням чужого майна (крадіжка) вчинених повторно. Крім того, засуджений за час відбування покарання в Державній установі «Софіївська виправна колонія (45)» Міністерства юстиції України характеризується посереднє, має лише 4 заохочень та 52 стягнення.
Прокурор звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі судом не надано оцінки тому, яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заходів в установі, в самодіяльних організаціях засуджених та ставлення до праці, а вироком суду має позов у розмірі 22095,87 грн., позов сплачено частково в розмірі 4703,01 грн.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Засуджений в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений довів своє виправлення, тому може бути звільнений умовно-достроково.
Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутний строк 6 місяців за вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2012 року, до відбуття 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року змінено вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2015 року, за яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, до 8 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК частково приєднано 6 місяців по попередньому вироку, до відбуття 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року згідно ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 13 лютого 2015 року по 02 грудня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року згідно ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 травня 2011 року по 17 травня 2012 року включно, та з 13 лютого 2015 року по 02 грудня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно характеристики, наявної в матеріалах провадження, з 18.02.2015 року ОСОБА_7 відбував покарання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі, де характеризувався негативно, допустив чотирнадцять порушень вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення, та мав чотирнадцять стягнень, заохочень не мав.
З 14.12.2015 року засуджений міру кримінального покарання відбував в Державній установі «Дніпропетровська виправна колонія (№89)», де характеризувався негативно, допустив тридцять сім порушень порядку відбування покарання, та мав шістнадцять стягнень, заохочень не мав.
З 07 лютого 2018 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», де характеризується позитивно, за добру поведінку та ставлення до праці має чотири заохочення, стягнень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, у стосунках з персоналом установи виконання покарань щирий, випадків не тактовної поведінки не допускає, спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дотримується встановлених правил санітарії та гігієни, працездатний, працевлаштований старшим кухарем в їдальні установи, при виконані дорученої роботи дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, до їх виконання ставиться добросовісно, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України заходи виховного характеру відвідує регулярно. Відповідно до ст. 123 КВК України зарахований до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення». Виявляє належну соціально-корисну активність. Відповідно до ст. 112 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних переговорів. За вироком суду має позов на суму - 22095,87 гривень. За час відбування покарання відшкодував позов на суму 12925,28 гривень. Залишок невідшкодованого позову складає 9170,59 гривень.
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, оскільки обставини провадження свідчать про наявність позитивних чинників, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений своєю поведінкою, яка розцінюється судом як позитивна, став на шлях виправлення та виховання, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення корисливого злочину, пов`язаного з таємним викраденням чужого майна вчиненого повторно, який він вчинив в період іспитового строку, а також в період з 2011 по 2015 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів пов`язаних з таємним викраденням чужого майна вчинених повторно, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для скасування ухвали суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , про що наполягав у своїй апеляційній скарзі прокурор.
Твердження прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 в Державній установі Софіївська виправна колонія № 45 характеризується посередньо спростовуються характеристикою на засудженого, відповідно до якої, за час відбування покарання, ОСОБА_7 характеризується позитивно (а.с. 6).
Також, посилання прокурора на той факт, що судом не надано оцінки, яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заходів в установі, а також його участі в самодіяльних організаціях та ставленні до праці, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказані обставини підтверджуються заохоченнями, які отримані засудженим 30.10.2017 року, 02.04.2018 року, 30.11.2018 року, 16.07.2019 року за добру поведінку та сумлінне ставлення до робіт з благоустрою установи, а також характеристикою на засудженого, відповідно до якої ОСОБА_7 працездатний, працевлаштований старшим кухарем в їдальні установи, виконує роботи із самообслуговування та благоустрою установи, бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та в реалізації програм диференційованого виховного впливу "Правова просвіта", "Підготовка до звільнення", виявляє належну соціально-корисну активність (а.с. 6-7).
Доводи прокурора щодо наявності у засудженого лише 4 заохочень за весь період відбування покарання, не вказують на те, що на час розгляду клопотання засуджений не довів своє виправлення, оскільки досліджені судом першої інстанції докази підтверджують те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_7 може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги прокурора.
З огляду на вищевикладене доводи прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про недоведення засудженим свого виправлення та про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року, якою звільнено засудженого ОСОБА_7 від покарання у вигляді позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4