н/п 1-кп/490/744/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0000060, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щолкіне, Ленінського району, Республіки Крим, громадянина України, з повною вищоб освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення - військовослужбовця, призваного за мобілізацією, який проходив військову службу на посаді номера обслуги кулеметного взводу 2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час військова частина НОМЕР_2 ), у військовому званні "солдат",

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України

З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення:прокурор ОСОБА_4
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина України ОСОБА_3 призвано для проходження військової служби за мобілізацією.
Цього ж дня, 18.02.2015, солдата ОСОБА_3 направлено для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (на теперішній час військова частина НОМЕР_4 ).
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час військова частина НОМЕР_2 ) № 69 від 08.03.2015 солдата ОСОБА_3 зараховано в розпорядження командира військової частини, до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час військова частина НОМЕР_2 ) № 86 від 25.03.2015 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги кулеметного взводу 2 аеромобільно-десантного батальйону.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районногс (міського) військового комісаріату.
Відтак, з 18.02.2015, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину - польова пошта НОМЕР_3 (на теперішній час військова частина НОМЕР_4 ) з ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежност та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку те мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державно' влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройний Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами Україна свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності те територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовне прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або е окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і часткове відбудований період після закінчення воєнних дій.
За Конституцією України Президент України приймає відповідно де закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Ука: Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (п. 31 ч. 1 ст. 85, п. 20 ч. 1 ст. 106).
Протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразове приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президенте України від 17.03.2014 № 303 (затверджено Законом України від 17.03.20Н №1126VII), Указ Президента України від 06.05.2014 № 454 (затверджене Законом України від 06.05.2014 №1240VII), Указ Президента України вц 21.07.2014 № 607 (затверджено Законом України від 22.07.2014 №1595VII) Указ Президента України від 14.01.2015 № 15 (затверджено Законом Українг від 15 січня 2015 року №113 VIIІ).
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з меток планомірного переведення національної економіки, діяльності органіь державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливогс періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань
Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і шта воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводить відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізацій підготовку та мобілізацію»).
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Ука «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території Украї почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п. п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язої військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконую обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому міс роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерь встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частино якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або йо направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, останн дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладе на нього завдання.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військов присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честьє гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гіднісг інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службо обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадо та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 , був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів солдат ОСОБА_3 , вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.
27.04.2015 р. о 08 год. 00 хв., ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби призваним за мобілізацією та проходячи війсьткову службу на посаді номера обслуги кулементного взводу 2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час військова частина НОМЕР_2 ), діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особивого періоду крім воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1,3 ч.2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час військова частина НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами за зареєстрованим та фактичним місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 08 год.00 хв. 04.12.2019 р.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини за вище викладених обставин, і зазначив, що жодних обставин, здобутих в ході досудового слідства, він не оспорює. У вчиненому щиро кається.
Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно, зважаючи на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро покаявся у вчиненому, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.п.1,2, ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1