Справа №:755/3142/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва колегіально у складі трьох суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008168 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
25 серпня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний обвинувальний акт.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки він складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає. Також заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тому існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому підставидля застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний момент відсутні. Крім того, заявив також і клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний момент відсутні.

Представник потерпілого не заперечував проти призначення обвинувального акта до судового розгляду, крім того, наполягав на застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний запобіжний захід сприятиме розгляду справи у розумні строки. Крім того, пред`явив до обвинувачених цивільний позов в інтересах потерпілого про відшкодування майнової та матеріальної шкоди завдану даними злочинами. Також в забезпечення цивільного позову просив накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: автомобіль марки «VolkswagenPassat», седан-В, 2006 року випуску та автомобіль марки «VolkswagenPassat», седан-В, 2007 року випуску.

Потерпілий підтримав свого представника у повному обсязі.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 не заперечувала проти призначення обвинувального акта до судового розгляду. При цьому, заперечувала щодо клопотання прокурора про застосування до її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він має постійне місце проживання у м. Києві, постійно являється у судові засідання, тому зазначені прокурором ризики є необґрунтованими, у зв`язку із чим просила відмовити в його задоволенні. Щодо цивільного позову потерпілого, то не заперечувала, щодо його долучення до матеріалів кримінального провадження. Також заперечувала, щодо клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки воно є передчасним. Крім того, не заявляла клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом, просила розглядати кримінальне провадження суддею одноособово, оскільки це дозволить розглянути справу в розумні строки.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав захисника в повному обсязі. Після роз`яснення йому вимог ч. 4 ст. 315 КПК України не заявляв клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом, а просив розглядати кримінальне провадження суддею одноособово.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 не заперечувала проти призначення обвинувального акта до судового розгляду, з метою недопущення порушення розумних строків розгляду даного кримінального провадження. При цьому, заперечувала щодо клопотання прокурора про застосування до її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це є винятковий запобіжний захід, її підзахисний завжди з`являвся та з`являється у судові засідання, тому зазначені прокурором ризики є необґрунтованими, більше того вважає свого підзахисного невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, на підтвердження чого просить долучити до матеріалів кримінального провадження 15 скарг про визнання недопустимими доказів. При застосуванні запобіжного заходу просила врахувати ту обставину, що ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дочку та сина інваліда ІІ групи та ряд хронічних захворювань. Враховуючи зазначені обставини, просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Щодо вимог цивільного позову потерпілого вважає його не обґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам норм цивільного процесуального та матеріального права та просить відмовити у визнанні ОСОБА_5 цивільним відповідачем, а також у задоволенні цивільного позову у повному обсязі. На підтвердження зазначених вимог просила долучити до кримінального провадження відзив обвинуваченого ОСОБА_5 на цивільний позов. Щодо клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , то в даній частині просила відкласти розгляд даного клопотання, оскільки їм не надано документів, які підтверджують наявність у її підзахисного вказаних у клопотанні транспортних засобів, а також зазначила, що один з автомобілів вказаних у клопотанні знаходиться в заставі. Крім того, просила розглядати кримінальне провадження колегіально судом в складі трьох суддів.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав захисника в повному обсязі. Після роз`яснення йому вимог ч. 4 ст. 315 КПК України заявив клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом в складі трьох суддів.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, з наступних підстав.
Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.
Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному проваджені № 0008168 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану діянням обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Згідно ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питаннячи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Також суд, перевіривши цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на дотримання вказаних вимог КПК України та ЦПК України, вважає що форма та зміст цивільного позову дають підстави для його прийняття та розгляду в рамках даного кримінального провадження.

Крім того, суд вважає за необхідне долучити до матеріалів кримінального провадження відзив обвинуваченого ОСОБА_5 на цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та врахувати його під час вирішення питання про можливість задоволення цивільного позову.
Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.
У відповідності до ч. 4 ст. 315 КПК України розгляд кримінального провадження здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.
В судове засідання викликати прокурора Київської місцевої прокуратури №4, потерпілого, представника потерпілого, захисників та обвинувачених.
Згідно ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 121 КК України, а ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину.
Як вбачається з розділах І, ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування №0008168, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на стадії судового розгляду, у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень ґрунтується на: протоколах огляду місця події від 31 серпня та 25 вересня 2018 року; протоколі допиту потерпілого від 20 вересня 2018 року, протоколах допиту свідків від 31 серпня, 10, 20, 24 вересня, 20 листопада, 14 та 18 грудня 2018 року, протоколах обшуку від 01 та 10 жовтня 2020 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2018 року; речовими доказами у відповідності до постанов про визнання речовими доказами від 25 вересня 2018 року та 20 лютого 2019 року.
Перелік вище зазначених матеріалів, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент, у своїй сукупності є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 121 КК України, а ОСОБА_6 - ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності їх вини, оскільки дослідження зібраних стороною доказів, здійснюватиметься під час судового розгляду у судовому засіданні, а їх оцінка в нарадчій кімнаті.
Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке.
Щодо заперечень сторони захисту, про необґрунтованість ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд, не зважаючи на їх доцільність та вмотивованість, вважає їх такими, що не спростовують існування ризику переховування від суду обвинуваченим, зважаючи на строк покарання за даний злочин, який передбачає відповідальність до 10 років позбавлення волі, тому даний ризик, не зважаючи на відсутність у сторони обвинувачення будь-яких фактичних доказів на його підтвердження, є цілком реальним.

Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме в заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого на замовлення групою осіб, зважаючи характер дій у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 у зв`язку із чим зазначений ризик стає досить реальним.

Суд, погоджуючись зі стороною захисту, вважає необґрунтований прокурором ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не вказано, які саме дії може вчинити обвинувачений ОСОБА_5 для перешкоджання кримінальному провадженню, а також не зазначено фактичних обставин, які обґрунтовують можливість вчинення ним зазначених дій.

Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке.
Щодо заперечень сторони захисту, про необґрунтованість ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд, не зважаючи на їх доцільність та вмотивованість, вважає їх такими, що не спростовують існування ризику переховування від суду обвинуваченого, зважаючи на строк покарання за даний злочин, який передбачає відповідальність до 15 років позбавлення волі, тому даний ризик, не зважаючи на відсутність у сторони обвинувачення будь-яких фактичних доказів на його підтвердження, є цілком реальним.

Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме в закінченому замаху на умисне вбивство, при цьому, зважаючи характер дій у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , зазначений ризик стає досить реальним.

Суд, погоджуючись зі стороною захисту та вважає необґрунтовані прокурором ризики, передбаченіп. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення дані ризики лише формально зазначені, жодним чином не обґрунтовані фактичними даними, а також не надано жодних вагомих підтверджень того, що перебуваючи поза межами слідчого ізолятора ОСОБА_6 вчинятиме нові кримінальні правопорушення, враховуючи ту обставину що він раніше не судимий

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Крім того, прокурором не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть ухилятись від суду.
Також при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену в рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» (Kharcnenko v. Ukraine) №40107/02, щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п.80).
Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Таким чином, прокурором доведено, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків вданому кримінальному провадженні, однак не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України). Така обставина дає підстави суду застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям обвинувачених на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України терміном на 2 місяці, оскільки такий запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покладених процесуальних обов`язків.
Щодо клопотання представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , то слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Згідно даного обвинувального акта вбачається, що потерпілим у ньому є ОСОБА_8 .
В даному судовому засіданні потерпілим пред`явлено цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні, у якому просить стягнути солідарно з обох обвинувачених майнову шкоду в розмірі 50 493 грн 39 к. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн 00 к.
В обґрунтування розміру матеріальної шкоди надано наступні матеріали: товарні чеки, квитанції до прибуткового касового ордеру, чеки, квитанції, товарні чеки, видаткові накладні та розписка про отримання гонорару.
Згідно інформації наданої з Головного сервісного центру МВС №31/716аз від 24 червня 2020 року зазначається, що станом на 23 червня 2020 року відповідно до Єдиного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_5 зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль марки «Volkswagen Passat», седан-В, 2006 року випуску, об`ємом двигуна 1984 куб.см., номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , дата реєстрації 27 грудня 2006 року та автомобіль марки «Volkswagen Passat», седан-В, 2007 року випуску, об`ємом двигуна 1968 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , дата реєстрації 20 грудня 2007 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
За таких обставин, суд враховує правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, співмірність вартості майна до розміру завданої шкоди і приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 316 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд: розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні.
Згідно ч. 3 ст. 303 КПК України під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені п. 5 та 6 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Щодо скарг з №1 по №15 захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 про визнання недопустимими доказів, клопотання в порядку ст. 314, 315 КПК України та заперечень на ухвали слідчого судді з №1 до №3, то суд за вимогою захисника долучає їх до даного кримінального провадження для їх розгляду та надання їм обґрунтованої оцінки в нарадчій кімнаті дасть оцінку.
Керуючись ст. 42, 127, 128, 131, 170, 177, 183, 194, 291, 303, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008168 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у відкритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, каб. 30 на 24 вересня 2020 року о 10 год 00 хв.
Прийняти до розгляду в даному кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Роз`яснити цивільним відповідачам, що вони мають право подати суду письмові заперечення проти цивільного позову із зазначенням доказів, що підтверджують їх, або визнати позови повністю чи частково.
В задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 год до 06 год ранку наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 до 16 листопада 2020 року та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду в межах строку дії цього заходу забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
не відлучатися з міста Києва без дозволу суду;
не змінювати місця проживання без дозволу суду;
утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 та свідками у даному кримінальному провадженні.
В задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 год до 06 год ранку наступного дня за адресою: АДРЕСА_2 до 16 листопада 2020 року та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду в межах строку дії цього заходу забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
не відлучатися з міста Києва без дозволу суду;
не змінювати місця проживання без дозволу суду;
утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 та свідками у даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цих осіб, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через прокурора для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинувачених та зобов`язати останніх негайно поставити їх на облік і повідомити про це суд.
Клопотання представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Накласти арешт шляхом позбавлення права відчуження майном, а саме:
автомобілем марки «VolkswagenPassat», седан-В, 2006 року випуску, об`ємом двигуна 1984 куб.см., номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , дата реєстрації 27 грудня 2006 року;
автомобілем марки «VolkswagenPassat», седан-В, 2007 року випуску, об`ємом двигуна 1968 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , дата реєстрації 20 грудня 2007 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 .
Роз`яснити сторонам судового провадження, що обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Долучити до матеріалів кримінального провадження скарги №1-№15 адвоката ОСОБА_10 .
У судове засідання викликати сторін кримінального провадження.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 00 хв 22 вересня 2020 року.
Головуюча суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3