Справа № 448/1694/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/996/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів з 17 серпня 2020 року до 15 жовтня 2020 року включно, без визначення застави.

Не погоджуючись з даною ухвалою, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою та незаконною, прийнятою без дослідження усіх матеріалів справи. Зокрема, вказує, що йому перешкоджали у виконанні професійних обов`язків, оскільки 20 липня 2020 року ним було укладено договір про надання професійної правничої допомоги із ОСОБА_10 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 17 серпня 2020 року він їхав до Самбірського міськрайонного суду Львівської області для участі в засіданні, однак коли прибув до суду за 30 хвилин до визначеної години засідання, дізнався, що таке вже відбулося.

Крім того, звертає увагу, що низка свідків сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , під час допиту у суді не підтвердили причетність ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 у вигляді ножового поранення, адже вони просто не бачили цього. Поряд з цим окремі свідки обвинувачення звернули увагу на конфлікт, що відбувся між ОСОБА_7 та ними ( ОСОБА_17 та ОСОБА_14 ), більше того не заперечили що між ними відбулась бійка і самому ОСОБА_7 заподіяли численні удари по його тулубу.

Посилається на те, що ОСОБА_7 утримується під вартою вже майже півтора року, однак беззаперечних доводів його протиправної поведінки стороною обвинувачення суду так і не було надано. Таким чином, даних про те, що заявлені прокурором ризики не зменшились або з`явились нові ризики, немає. При цьому прокурор, обгрунтовуючи клопотання про наявність ризиків, обмежився лише переліком законодавчих підстав для його продовження.

Крім того, з апеляційною скаргою на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року звернувся також обвинувачений ОСОБА_7 , відповідно до якої просить таку скасувати як незаконну та необґрунтовану. Вказує на те, що прокурор надав йому клопотання про продовження строків тримання під вартою лише 17 серпня 2020 року, менше, ніж за годину до початку засідання. Судом було проігноровано його клопотання про участь адвоката ОСОБА_8 у цьому засіданні. При цьому засідання, що мало відбутись о 14:00 годині 17 серпня 2020 року, відбулось на півтора години раніше.

Зазначає, що утримується під вартою майже півтора року, однак стороною обвинувачення не було надано нових або беззаперечних доказів його протиправної поведінки. При цьому сама тяжкість інкримінованого йому правопорушення не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання колегією суддів першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що є особливо тяжким, за яке законом передбачене покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, крім того обвинувачений може ухилятись від явки до суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів у даному кримінальному провадженні.
Також колегією суддів першої інстанції враховано тяжкість інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого колегія суддів місцевого суду дійшла висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, твердження апелянтів про те, що ОСОБА_7 на момент затримання мав постійне місце проживання, за характеризуючи ми даними був відповідальним та спокійним працівником, мав організаторські здібності, а також те, що у випадку звільнення його з-під варти, директор «Грандєвробуд Люкс» готовий його працевлаштувати, само по собі не може слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на те, що досудовим розслідуванням не наведено беззаперечних доказів протиправної поведінки ОСОБА_7 , а свідки сторони обвинувачення під час допиту в суді не підтвердили причетність останнього до вчиненого кримінального правопорушення, то такі не беруться до уваги колегією суддів, оскільки питання щодо доведеності вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Покликання адвоката ОСОБА_8 на те, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки судове засідання щодо продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 було проведено у відсутності його адвоката, не береться до уваги колегією суддів, виходячи з наступного. З журналу судового засідання та оскаржуваної ухвали вбачається, що розгляд клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбулося у присутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_18 . Таким чином право обвинуваченого на захист було забезпечено відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального закону.

Доводи апелянтів в частині тривалості розгляду справи та перебування ОСОБА_7 під вартою майже півтора року не беруться до уваги колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки вказані обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховуються при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовження строку його дії.

З огляду на наведене, колегія суддів першої інстанції прийняла рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняла відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано продовжено раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4