Провадження № 1-кп/947/556/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001577 від 17.07.2019 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Марьянівка Овідіопольского району Одеської області, громадянина України, українця, маючого базова загальну освіту, має цивільну дружину, та на його утримані знаходиться сім дітей: малолітніх та неповнолітніх, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так 17.07.2019, о 01:30 годин, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи біля торгівельного павільйону з реалізації фруктів який розташований у вздовж проїзної частини біля будівлі АДРЕСА_2 почав словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 .

Після цього у обвинуваченого ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків,з мотиву помсти за образливі слова ОСОБА_6 в його бік, виник злочинний умисел спрямований на спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень шляхом нанесення ножових поранень.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_5 , взяв у праву руку ніж, який перебував у його портфелі, після чого підійшовши до потерпілого здійснив замах та наніс ОСОБА_6 удар ножем, спричинивши останньому проникаюче ножове поранення грудної клітини зліва.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що 17.07.2019 року о 01:30 годині знаходячись біля торгівельного павільйону у нього виник словесний конфлікт з потерпілим, який перший почав бійку, в ході якого, з мотиву помсти за образливі слова на його адресу від потерпілого, він наніс потерпілому удар ножем. У скоєному щиро кається, просив суворо його не карати оскільки у нього не було мето нанести тілесне пошкодження потерпілому.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність вимог у потерпілого матеріального характеру.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має цивільну дружину, та на його утримані знаходиться сім дітей: малолітніх та неповнолітніх, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру, враховуючи наявність обставин який пом`якшують покарання, а саме: визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин які обтяжують покарання, суд враховує поведінку потерпілого, яка сприяла діям обвинуваченого, тому суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Також, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Процесуальні витрати згідно зі ст. 124 КПК України, відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370-374,376,392, 393, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити з під варти в залі суду.
Зарахувати ОСОБА_5 , як часткове відбуте покарання, строк його попереднього ув`язнення - з моменту затримання, а саме з 17.07.2019 року по 24.09.2020 року.
Речові докази: шорти, футболку - повернути за належністю власнику.

Речовій доказ: ніж- знищити.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1