Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/852/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000906 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дитину 2006 року народження, працюючого: водієм ТОВ « Єврощебінь», жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 4250 грн. без позбавленням права керування транспортними засобами
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 4250 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час судового розгляду достеменно встановлено наявність обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, призначене ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами є м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, з огляду на те, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. судом І інстанції не враховано ступінь суспільної небезпеки особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. А саме те, що водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху - водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також третіх осіб. Таким чином, не зважаючи на вимоги законодавства та встановлені вищевикладені обставини вчинення кримінального правопорушення, судом безпідставно та необгрунтовано не призначено обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобом.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що він 01.11.2018 року, не забезпечивши належну перевірку технічного стану автомобіля та не дотримавшись технічних умов експлуатації транспортного засобу, а саме автомобіля «Opel Kadet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до реєстраційних документів належить ОСОБА_8 , та який знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_6 здійснював його експлуатацію з порушенням Правил дорожнього руху України. При наявності видимих та завчасно відомих водію технічних несправностей транспортного засобу, а саме на задню вісь транспортного засобу встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, при яких, у відповідності до п.31.4.5. «г» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно iз законодавством, обвинувачений діючи недбало, із злочинною самовпевненістю, 01.11.2018 близько 14.15 год., керуючи автомобілем «Opel Kadet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Волошковій в м.Новоукраїнка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, що в подальшому призвело до порушення правил безпеки руху транспортного засобу. А саме у порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР України відповідно до якого водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно не справним автомобілем «Opel Kadet», реєстрацій номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 31.4.5. «г» ПДР України, згідно до вимог якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані i неошиповані, морозостійкі i неморозостійкі, шини piзних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів, що виразилось із встановленими на одну (задню) вісь транспортного засобу шин різних розмірів та моделей з різними малюнками протектора.
Так обвинувачений, рухаючись в світлу пору доби по вулиці Волошковій в м. Новоукраїнка Новоукраїнського району Кіровоградської області з боку вулиці Піщанобрідська в напрямку вулиці Паризька, грубо порушуючи вимоги п. 1.5, п.п. 2.3 (а), (б) i (д) ПДР України, відповідно до яких п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов 'язаний: а) перед виїздом пepeвiрити i забезпечити технічно справний стан i комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу i не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, через стан алкогольного сп`яніння та порушення правил експлуатації транспортного засобу обвинувачений позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Під час подальшого руху на вказаному автомобілі, 01.11.2018 року близько 14-15 год., діючи необережно, обвинувачений внаслідок допущення порушень вимог п.31.4.5., п. 2.9 (а), п.п. 1.5, 2.3 (б),(д) ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу в даних дорожніх умовах та втративши керованість транспортним засобом, не правильно відреагувавши на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у наявності на узбіччі біля проїзної частини малолітніх пішоходів, на ділянці дороги біля домоволодіння АДРЕСА_2 допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини на прилеглу територію домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_9 , де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, а саме: 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним i не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водії об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
В результаті дорожньо-транспортного події пішоходу ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на правій бічній стінці живота, внутрішньосуглобового перелому лівої лонної кістки з розходженням відламків i розривом лонного зчленування, садна у ділянці лівого ліктьового суглобу, садна по зовнішній поверхні лівого стегна на межі середньої i нижньої третини, садна у ділянці правого колінного суглобу. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи виявленні у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді внутрішньосуглобового перелому лівої лонної кістки з розходженням відламків i розривом лонного зчленування, садна по зовнішній поверхні лівого стегна на межі середньої i нижньої третини утворилися внаслідок травматичного контакту з тупим предметом зі значною силою, що могли мати місце при дорожньо-транспортній пригоді, та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. Згідно висновку судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи від в даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля ОСОБА_14 слід було діяти відповідно до вимог п.2.3 (б) i (д), 10.1. та 12.3 ПДР. В даному випадку, водій автомобіля ОСОБА_15 , діючи відповідно до вимог п.2.3 (б) i (д), 10.1 та 12.3 ПДР (при уважному стеженні за дорожньою обстановкою, при зменшені швидкості до безпечної величини з моменту виявлення дітей біля проїзної частини, та категорично відмовившись від маневру вліво за межі проїзної частини) мав технічну можливість уникнути наїзду на малолітніх пішоходів. В розглянутій дорожній обстановці невідповідність дій водія автомобіля «Opel Kadet» ОСОБА_15 вимогам п.2.3 (б) i (д), 10.1 та 12.3 ПДР, знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, що сталася.

Заслухавши доповідь судді, в дебетах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що досудове і судове слідство в даному кримінальному провадженні проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності надав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставин та дій обвинуваченого ОСОБА_6 , кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
З апеляційної скарги вбачається, що встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, зазначені у вступній та мотивувальній частині вироку, кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, прокурором не оспорюється, а тому, вирок суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Що ж стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та не застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 4250,00 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але і врахував конкретні обставини справи, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений відшкодував повне лікування потерпілої на час її перебування у лікарні. Крім того, суд при призначенні покарання врахував дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку, позитивно характеризується за місцем роботи.

Зокрема суд також вказав у вироку, що робота обвинуваченого пов`язана з водійським посвідченням і це є єдиним джерелом доходу останнього, що підтверджується довідко з місця роботи (а.п.83).

Крім того, судом першої інстанції встановлені обставини, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди. Судом також враховано й обставин, що обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, не призначаючи обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції врахував також те, що представник потерпілої просила не призначати обвинуваченому додаткового покарання, оскільки останній у повному обсязі спокутував свою провину у вчиненому та потерпіла його вибачила ( а.п.84).

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, які призначено обвинуваченому.

Під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції обвинувачений повідомив про те, що він зробив належні висновки для себе, щодо неприпустимості будь-яких злочинних дій в майбутньому та про його бажання виправитись.

Більш того, обвинувачений до вступу вироку суду в закону силу сплатив призначений штраф та сплатив суму, яка стягнута з останнього у зв`язку із залученням експерта.

Колегія суддів також враховує, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей, що за час, який минув з моменту вчинення злочину, обвинувачений притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності, що додатково свідчить про щирість його каяття та наміру виправитися.

За таких обставин, висновки суду, що зазначені ним у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, про призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами є слушним, оскільки судом першої інстанції об`єктивно встановлені обставини, оскільки ОСОБА_6 характеризується виключно з позитивної сторони, має стійкі соціальні зв`язки, має батьків похилого віку, які потребують постійного догляду, а його робота є єдиним джерелом доходу сім`ї, визнав вину за пред`явленим обвинуваченням в повному обсязі, з самого початку досудового розслідування і під час судового розгляду сприяв встановленню істини по справі, а також повністю відшкодував лікування потерпілої, що знижує ступень тяжкості вчиненого злочину та бажання обвинуваченого виправити наслідки, що сталися від його злочинних дій.

В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду прокурором не надано будь-яких відомостей, які б спростовували вищезазначені об`єктивні дані, що стали підставою для призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.

Апеляційні доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами внаслідок того, що Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачений такий вид стягнень за порушення особою правил дорожнього руху навіть без наявності у потерпілих тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки санкція ч.1 ст.286 КК України не передбачає імперативної вказівки на призначення винній особі зазначеного виду додаткового покарання.

Крім того, такі апеляційні доводи ставлять під сумнів дискреційні повноваження суду. Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів керується правовими висновками Верховного Суду, зазначеними у постанові від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к.

Зокрема в цій постанові Верховним Судом сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин, зі змісту апеляційної скарги прокурора, вбачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом дискреційними повноваженнями.

У даному конкретному випадку колегія суддів не вбачає з поданої апеляційної скарги правових та фактичних підстав вважати рішення суду першої інстанції в частині не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами таким, що є явно несправедливим та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Отже, вирок в частині не призначення обвинуваченому за ч.1 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами таким є вмотивованим та обґрунтованим, оскільки, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних про щире каяття обвинуваченого; визнання вини; наявності у нього на утриманні неповнолітньої дитини та батьків похилого віку; сприяння своїми показаннями та діями об`єктивному встановленню фактичних обставин кримінального провадження; бажання виправитися та усунути негативні наслідки вчиненого злочину; призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного остаточного покарання обвинуваченому, внаслідок не застосування додаткового покарання, передбаченого ч.1ст.286 КК України - є безпідставними.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування вироку суду, як про це поставлено питання в апеляційній скарзі прокурором, а тому оскаржене судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16 Ремез