Справа №:755/5371/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного в суду м. Києва подання інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
В С Т А Н О В И В:

Інспектор Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області звернувся до даного місцевого суду, у порядку ст.ст. 537, 539 КПК, з цим клопотанням поданням про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відносно засудженого з огляду на наявність у провадженні передумов окреслених ч. 3 ст. 74 КК та Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (надалі Закон).
24 жовтня 2019 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування у порядку ст. 75 КК України, однак так як санкція статті за якою засуджено засудженого у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII (далі - Закон) не містить у собі покарання у виді позбавлення волі, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, підлягає зниженню до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
У судове засідання сторони будучи повідомленими про день та час розгляду клопотання (подання), відповідно до вимог ст. 135 КПК України, не з`явились, причини неявки суду не повідомили, однак суд, враховуючи положення ст.ст. 7, 22, 26, абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у їх відсутність та вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків, суд визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, а саме місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати такі питання у тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.
При цьому, застосування норм ч. 3 ст. 74 КК (зниження покарання) у розумінні п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК, є пом`якшенням покарання.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (стаття 50 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

До осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; 8) арешт; 9) обмеження волі; 11) позбавлення волі на певний строк (стаття 51 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

Пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України має місце за умови зміни заходу примусу в санкції певної статті КК, як такого, що у розрізі норм ст. 51 КК є більм м`яким по відношення до попереднього та у разі пом`якшення максимального строку конкретного заходу примусу без його виключення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.
Також, у питанні, що підлягає вирішенню у цій справі ДУ «Центр пробації» Міністерства Юстиції України у зв`язку з набранням чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 та з огляду на виникнення питання стосовно дій персоналу під час підготовки та надсилання до суду подань про приведення судових рішень у відповідність до Закону було також запроваджено внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій Центрів пробації, з метою мінімізації ризику помилок і задля сприяння юридичної визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси сторін цих відносин, відповідно.
Наведені ДУ «Центр пробації» алгоритми дій (внутрішні процедури) указують, що (1) звернення персоналу органів пробації до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону, зокрема, про зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону, або пом`якшення призначеного покарання, відбувається відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, а також ч. 3 ст. 74 КК України.

(2) Призначення засудженій особі покарання із застосуванням статті 70 КК України (за сукупністю злочинів, коли більш суворе покарання поглинуло більш м`яке, яке наразі підлягає перегляду) не виключає можливості приведення судового рішення у відповідність до Закону.

(3) Питання щодо перерахування відбутого покарання, призначеного із застосуванням ст. 75 КК України, вирішується судом. У разі, якщо відповідно до закону зменшено максимальну межу покарання, приміром, з 5 років до 3 років позбавлення волі, а особу було засуджено до 1 або 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, надсилати до суду подання про приведення судового рішення у відповідність до Закону є доцільним лише у разі, якщо засуджена особа на цьому наполягає. Аналогічно необхідно діяти й у випадках, якщо особу засудженого до більш м`якого покарання, ніж те, яке виключено з санкції цієї статті. Приміром, особу засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до певної кількості годин громадських робіт, а законодавчі зміни торкнулися лише покарання у виді позбавлення волі.

(4) Лише за згодою засудженої особи на порушення перед судом питання про приведення судового рішення у відповідність до Закону необхідно надсилати подання, коли новим Законом санкцію статті доповнено більш м`яким покаранням ніж позбавлення або обмеження волі, що має відбутися реально. Така ситуація приміром, стосується осіб, засуджених за ч. 2 ст. 309 КК України. Відповідна заміна має відбуватися з урахуванням позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду ВС від 03.02.2020 (справа № 309/2466/18) щодо того, що у разі, якщо покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України змінюється покаранням у виді штрафу, становище засудженого погіршується, адже покарання у виді штрафу хоч і є менш суворим видом покарання, але засуджений не може бути звільнений від його відбування з випробуванням, і цей захід примусу має відбувати реально, а отже відбувається погіршення становища засудженого.

Аналогічно (5) від засудженої особи варто відбирати згоду на надіслання відповідних матеріалів до суду у разі, якщо до кінця іспитового строку залишився невеликий проміжок часу, оскільки тривалий розгляд подання до вирішення питання по суті може збільшення строку перебування особи на обліку органу пробації, тим самим погіршити його становище. У випадку, коли іспитовий строк призначений засудженій особі, закінчився, проте засуджений не занятий з обліку через перебування його у розшуку чи з інших підстав, подання до суду направляється за виключенням випадків, коли на це потрібна його згода.

(6) У разі, якщо органом пробації вже було надіслано до суду подання про скасування засудженій особі випробувального строку, варто додатково надіслати до суду інформацію про необхідність врахувати положення нового Закону.

Ці алгоритми підлягають урахуванню при вирішенні проблематики питання по суті адже саме з їх урахувнанмя має діяти заявник при зверненні до суду та у розрізі того, що справді на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.
Як наслідок, з вище зазначених правових норм (КПК та КК) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що встановлюється імперативний обов`язок звернення персоналу органів пробації до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону, зокрема, про зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону, або пом`якшення призначеного покарання, відбувається відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, а також ч. 3 ст. 74 КК України лише за згодою засудженої особи на порушення перед судом питання про приведення судового рішення у відповідність до Закону.

Так звернення має бути здійснено до закінчення іспитового строку установленого за вироком суду.

Разом з тим, як установлено судом в цій ситуації, указаних алгоритмів дій визначених нормами КПК та КК та запроваджених внутрішніх процедур заявник не дотримався.
Так, до матеріалів провадження не додано згоду засудженої особи на порушення перед судом питання про приведення судового рішення у відповідність до Закону.

Не установлено наявність такої згоди і в ході цього розгляду, адже засуджена, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду не цікавилась даним провадженням, що вказує на відсутність у засудженої інтересу до цього питання та позбавляє Суд при відсутності установлення факту згоди особи учинити запропонований у зверненні алгоритм дій.

Наведені обставини унеможливлюють урегулювання питання порушеного заявником у спосіб запропонований останнім, а саме щодо доречності зниження призначеної засудженому міри покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 185 КК у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII, однак судом зауважується, що така відмова не позбавляє права повторного звернення до суду з цим питання в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні подання Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1