Справа № 308/7325/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання інспектора СД Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна,
встановив:

З клопотання вбачається, що 08.07.2020 в чергову частину Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_5 , про те, що його знайомий гр. ОСОБА_6 самовільно, всупереч установленому законом порядку обмежив заявник в доступі до власного автомобіля з причин уявного боргу. Відомості про скоєння даного кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України 09 липня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017. В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні проведено допит потерпілого ОСОБА_5 , який в свою чергу повідомив що у 2016 році він придбав автомобіль «Volkswagen» «Sharan 2.0» червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 у громадянина ОСОБА_6 , та в подальшому з вище вказаним громадянином ОСОБА_6 в приміщенні адміністративної будівлі, а саме територіальному сервісному центрі МВС 2141 РСЦ МВС в Закарпатській області укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №2141/2016/000363. Надалі ним в кінці 2016 року була здійснена перереєстрація вище вказаного автомобіля марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний номерний знак який був присвоєний даному транспортному засобу на той час НОМЕР_2 , а якому в ході цього було присвоєно реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 . 21 липня 2020 року в ході проведення огляду місця події автомобіль марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» д.н.з. НОМЕР_3 було вилучено, а в подальшому транспортний засіб поміщено на спец майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВГІ за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 55 Ужгородського району, так як останній є тимчасово вилученим майном, також в ході огляду було вилучено свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_4 .

Клопотання мотивоване зокрема тим, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому дізнавач просить накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» д.н.з. НОМЕР_3 , який наразі перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області, та на свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_4 , яке наразі зберігається при матеріалах кримінального провадження; аборонити використання та розпоряджання автомобілем марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» та визначити місце зберігання за адресою с. Оноківці вул. Головна 55, Ужгородський РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області; заборонити використання та розпоряджання свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та визначити місце зберігання до матеріалів кримінального провадження.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, подав заяву від 05.08.2020 про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі.

Особа, питання про накладення арешту на майно якого, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак від його представника ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд клопотання за їх відсутності, просить відмовити у задоволенні клопотання та не накладати арешт на транспортний засіб, оскільки ОСОБА_5 є законним володільцем такого.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, а саме з витягу з ЄРДР, підрозділом дізнання Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000017, відомості про яке внесено до ЄРДР від 09.07.2020 за правовою кваліфікацією ст. 356 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є повідомлення ОСОБА_5 , про те, що його знайомий ОСОБА_6 самовільно, всупереч установленому законом порядку, обмежив заявника в доступі до власного автомобіля з причин уявного боргу.

Згідно з протоколом огляду місця події від 21.07.2020 було виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» д.н.з. НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_4 . При цьому зазначено, що огляд проводився за участі власника/володільця ОСОБА_6 .

Згідно з заявою ОСОБА_6 від 21.07.2020, наявної в матеріалах клопотання, такий вказує, що між ним та ОСОБА_5 виникло питання по автомобілю марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» д.н.з. НОМЕР_3 , який було переписано на останнього з умовою виконання будівельних робіт. Оскільки свого зобов`язання ОСОБА_5 не виконав, то він забрав автомобіль й добровільно видав працівникам поліції для вирішення питання по суті. Вказав, що надалі спірне питання вирішуватиме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Всупереч імперативним вимогам п. п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні дізнавача не зазначено підстави і мету накладення арешту на майно відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності такого арешту. В свою чергу посилання дізнавача на норми КПК в обґрунтування підстав та мети накладення арешту не є достатнім для задоволення розглядуваного клопотання.

Окрім цього в матеріалах клопотання наявна копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , згідно з яким власником автомобіля марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_5 . Дата реєстрації транспортного засобу 05.08.2016.

ОСОБА_5 є потерпілим у даному кримінальному провадженні, саме за його заявою було внесено відомомті до ЄРДР, а тому підстав вважати, що він може знищити, сховати, пошкодити автомобіль, належний йому на праві власності, слідчий суддя не знаходить.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Практика Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Тож слідчий суддя зазначає, що арешт вилученого автомобіля марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» д.н.з. НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію т/з серії НОМЕР_4 може призвести до обмеження права власності ОСОБА_5 , який згідно зі свідоцтва про реєстрацію т/з серії НОМЕР_4 є власником автомобіля й таке право за ним зареєстроване з 2016 року.

Враховуючи вищевикладене клопотання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання інспектора СД Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen» «Sharan 2.0» д.н.з. НОМЕР_3 та на свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_4 відмовити.
Ухвала про відмову у накладенні арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1