Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахується з 08 лютого 2018 року.
В провадженні вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_2 , в строк на апеляційне оскарження, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року, постановлений щодо нього, скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Перевіривши подану апеляційну скаргу на предмет відповідності вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі вказуються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Такі вимоги повинні відповідати положенням ст. 407 КПК України, якою визначені повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду і повинні узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону.

Проте, дані вимоги закону обвинуваченим ОСОБА_2 не виконано, оскільки апеляційна вимога не узгоджуються із зазначеною нормою закону.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_2 просить ухвалити новий вирок, яким його виправдати у пред`явленому обвинуваченні.

Проте, враховуючи доводи обвинуваченого, в разі їх обґрунтованості, суд повинен прийняти рішення, передбачене положеннями ст.ст. 407, 420 КПК України, які визначають повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги та підстави для ухвалення нового вироку, який, відповідно до вимог закону, може бути ухвалено лише у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення або необхідності застосування більш суворого покарання, тобто за будь-яких обставин, які погіршують становище обвинуваченого.

Більш того, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не вправі постановити виправдувальний вирок, оскільки, відповідно до вимог ст. 417 КПК України, у разі встановлення обставин, передбачених ст. 284 цього Кодексу, в тому числі обставин, на які посилається апелянт у своїй скарзі, суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Отже, вимоги виправдати обвинуваченого ОСОБА_2 не ґрунтуються на положеннях ст. 407 КПК України і виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. 396 КПК України, що є перешкодою для відкриття апеляційного провадження, а тому, відповідно до вимог ст. 399 КПК України, вона підлягає залишенню без руху, з наданням апелянту достатнього строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року у кримінальному провадженні № 0001427 від 08 лютого 2018 року стосовно останнього - залишити без руху.

Встановити обвинуваченому ОСОБА_2 строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 7 (сім) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити обвинуваченому ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1