Номер провадження: 11-сс/813/1173/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с. Гринченкове Охтирського району Сумської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 25.02.2013 апеляційним судом Одеської області за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 16.07.2014 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію»,
- на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності Комінтернівським районним судом Одеської області, Приморським районним судом м. Одеси та Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України,
підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні №0000388, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та продовжено строк застосування запобіжного заходу застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.08.2020 року без визначення розміру застави щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні №0000388, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшились, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисник вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

-прокурором в судовому засіданні місцевого суду не додано до клопотання жодних належних документальних доказів на підтвердження обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри;

-ризики, на які посилається в своєму клопотання слідчий, відсутні;

-слідчим суддею взагалі не розглянута можливість застосування до підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів та розміру застави, як такого;

-судом не взято до уваги та не враховано наявність у підозрюваного низки захворювань, потреби його лікування та відвідування закладів охорони здоров`я у певний час, визначений лікарем;

-матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, не містять підтверджень ані змови, ані вчинення злочину із погрозою насильства, ані факту вимагання;

- матеріальна шкода не завдана;

- ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого він не порушував.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що 01.05.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст.190 КК України, 19.06.2020 року його повідомлено про нову підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 189 КК України (т.1, а.п.38-48), та санкція ч.4 ст.189 КПК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.190 КК України та обвинуваченим у вчиненні ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень передбачених ст.190 КК України у складі організованої групи по кримінальному провадженню, що перебуває на розгляді Київського районного суду міста Одеси, ОСОБА_7 20.01.2020 року був звільнений з-під варти у зв`язку зі зміною йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, однак на шлях виправлення не став вчинивши кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Маючи певні навички пов`язані з заволодінням чужим майном шахрайським шляхом, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння грошовими коштами банківської установи, шляхом отримання споживчого кредиту на придбання певних товарів, під чужими анкетними даними, використовуючи завідомо підроблені документи.

З метою втілення своїх злочинних намірів, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, роздобув паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 31.10.2005 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 розміром 3 см на 4 см, а також ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків № НОМЕР_2 , виданий нібито на ім`я ОСОБА_10 .

Маючи у наявності усі документи, необхідні для отримання споживчого кредиту, 29.02.2020 року, ОСОБА_7 , прибув у магазин побутової техніки «Цитрус», який розташований за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 114/2, де обрав об`єкт злочинного посягання у вигляді товару марки «Apple» загальною вартістю 24 797, 84 грн., при цьому повідомивши співробітникам магазину про намір придбати вказаний товар за кредитні кошти.

У подальшому, ОСОБА_7 , цього ж дня, перебуваючи у тому ж місці, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, ввів співробітників магазину та банківських установ в оману, назвавшись ОСОБА_10 та надавши їм завідомо підроблений паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 31.10.2005 Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 розміром 3 см на 4 см, а також ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків № НОМЕР_2 , який нібито виданий на ім`я громадянина ОСОБА_10 з метою оформлення споживчого кредиту для придання товару марки «Apple» загальною вартістю 24 797, 84 грн., тим самим виконав усі дії, які вважав за необхідне для заволодіння грошовими коштами банківської установи.

Однак, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , співробітники АТ «Альфа-Банк» відмовили у наданні споживчого кредиту ОСОБА_7 для придбання товару марки «Apple» загальною вартістю 24797,84 грн., через невідповідність даних, зазначених в ідентифікаційному номері фізичної особи-платника податків на ім`я ОСОБА_10 , який було надано ОСОБА_7 .

Незважаючи на невдалу спробу заволодіння грошовими коштами АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, роздобув паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий 23.01.1997 року на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 розміром 3 см на 4 см, а також ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків № НОМЕР_4 , виданий нібито на ОСОБА_11 .

Маючи у наявності усі документи, необхідні для отримання споживчого кредиту, 09.03.2020 року, ОСОБА_7 , прибув у магазин побутової техніки «Алло», розташований у ТРЦ «Рів`єра» за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, Південна дорога, 101-А, де обрав об`єкт злочинного посягання у вигляді товару марки «Apple» загальною вартістю 24 986, 89 грн., при цьому повідомивши співробітникам магазину про намір придбати вказаний товар за кредитні кошти.

У подальшому, ОСОБА_7 , цього ж дня, перебуваючи у тому ж місці, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, ввів співробітників магазину та банківських установ в оману, назвавшись ОСОБА_11 та надавши їм завідомо підроблений паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий 23.01.1997 року на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 розміром 3 см на 4 см, а також ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків № НОМЕР_4 , виданий нібито на ОСОБА_11 з метою оформлення споживчого кредиту для придання товару марки «Apple» загальною вартістю 24 986, 89 грн., тим самим виконав усі дії, які вважав за необхідне для заволодіння грошовими коштами банківської установи.

Однак, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , співробітники АТ «Альфа-Банк» відмовили у наданні споживчого кредиту ОСОБА_7 для придбання товару марки «Apple» загальною вартістю 24 986, 89 грн.

Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, роздобув паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , виданий 08.04.1997 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 розміром 3 см на 4 см, а також ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків № НОМЕР_6 , виданий нібито на ім`я ОСОБА_12 .

Маючи у наявності усі документи, необхідні для отримання споживчого кредиту, 20.03.2020 року, ОСОБА_7 , прибув до гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, 7-й км Овідіопольської дороги, 1, де обрав об`єкт злочинного посягання товару загальною вартістю 20 899 грн., при цьому повідомивши співробітникам магазину про намір придбати його за кредитні кошти.

У подальшому, ОСОБА_7 , цього ж дня, перебуваючи у тому ж місці, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, ввів співробітників магазину та банківських установ в оману, назвавшись ОСОБА_12 та надавши їм завідомо підроблений паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , виданий 08.04.1997 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 розміром 3 см на 4 см, а також ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків № НОМЕР_6 , виданий нібито на ОСОБА_12 з метою оформлення споживчого кредиту для придання товару загальною вартістю 20 899 грн., тим самим виконав усі дії, які вважав за необхідне для заволодіння грошовими коштами банківської установи.

Однак, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , співробітники АТ «Альфа-Банк» відмовили у наданні споживчого кредиту ОСОБА_7 для придбання товару загальною вартістю 20 899 грн.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_7 , у період з 20.01.2020 року по 30.04.2020 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в невстановленому місці в межах міста Одеси,отримав за невстановлених обставин від невстановлених осіб інформацію про те, що квартира АДРЕСА_3 не зареєстрована в ДРРП на нерухоме майно та тривалий час, у зв`язку з чим, у ОСОБА_7 виник корисливий злочинний умисел на заволодіння зазначеною квартирою з метою особистого збагачення з подальшим її перепродажем особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої тим самим визначивши зазначену квартиру як предмет злочинного посягання.

При цьому, постановою Кабінету міністрів України від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджений перелік державного майна України, яке передавалось у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), на підставі якої прийнято рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 №266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», яким весь житловий та нежитловий фонд рад був переданий у комунальну власність.

Таким чином, територіальною громадою міста Одеси в установленому законом порядку було набуто право власності на весь житловий фон, зокрема і на вказану квартиру.

Способом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 визначив реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за співучасниками, або за підконтрольними співучасникам особами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) на підставі підроблених документів, що посвідчують особу та підтверджують наявність у такої особи майнових прав на нерухоме майно, у тому числі відмінних від права власності та інших документів, необхідних для безперешкодної реєстрації в ДРРП об`єкту нерухомості з подальшим перепродажем вже зареєстрованого нерухомого майна не обізнаним у злочинному походженні придбаного майна.

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 у період часу з середини березня 2020 року по 14 годин 31 хвилин 02.04.2020 року у якості співучасника залучено ОСОБА_13 , якому за участь у заволодінні вищевказаним майном ОСОБА_7 запропонував грошову винагороду у сумі 100 доларів США. На вказану пропозицію ОСОБА_13 надав свою добровільну згоду.

Роль ОСОБА_13 полягала у введенні осіб уповноважених на здійснення реєстраційних дій відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в оману через видачу себе за іншу особу з використанням підроблених документів що посвідчують особу та підтверджують наявність майнових прав на нерухоме майно з подальшою реєстрацією за такою особою права власності на предмет злочинного посягання в ДРРП.

Приступивши до виконання злочинного плану, ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний намір, з метою корисливого незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , перебуваючи у достеменно невстановленому місці в межах міста Одеси, у період часу з березня 2020 року по 02.04.2020 року невстановленим шляхом придбав (здобув) наступні документи: бланк паспорту громадянина України серії НОМЕР_7 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 31.10.2005 року, начебто, на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в дійсності видавався на ім`я ОСОБА_10 , картку РНОКПП № НОМЕР_8 видану, начебто, на ім`я ОСОБА_14 свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_9 від 12.07.1999 року, начебто видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, технічний паспорт б/н на квартиру АДРЕСА_3 від 12.09.1999 року складений, начебто, ТОВ «Юрікс» (ЄРДПОУ:21020149) та лист КП «БТІ ОМР» від 14.11.2018 року №474382.24 виданий, начебто, ОСОБА_14 про те, що на вищевказаний об`єкт нерухомості за даними комунального підприємства не зареєстровано право власності.

У подальшому, у той же період часу, ОСОБА_7 передав для використання вищевказаний пакет документів ОСОБА_13 зазначивши, що йому належить прибути до нотаріуса ОМНО ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 , де представившись анкетними даним ОСОБА_14 подати заяву про реєстрацію в ДРРП права власності на квартиру АДРЕСА_3 та як підставу для внесення відомостей до ДРРП подати нотаріусу вищевказаних правовстановлюючих документів.

На виконання злочинного плану ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом та корисливою метою ОСОБА_13 02.04.2020 року прибув до нотаріуса ОМНО ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 , де представившись анкетними даним ОСОБА_14 ввівши тим самим зазначеного нотаріуса в оману, об 14 годині 31 хвилині подав заяву про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Будучи введеною в оману, нотаріус ОМНО ОСОБА_15 , за результатом розгляду заяви ОСОБА_13 , який представлявся анкетними даними ОСОБА_14 про реєстрацію права власності та документів поданих останнім, 04.04.2020 року об 13 годині 35 хвилин прийнято рішення №51884036 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та зареєстровано в ДРРП право власності на квартиру АДРЕСА_3 за анкетними даними ОСОБА_14 під якими в дійсності діяв ОСОБА_13 .

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , реалізуючи свій злочинний намір, з метою незаконного збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволодів правом власності на квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 15 000 доларів США, що станом на 30.04.2020 року за офіційним курсом НБУ становить 404 550 гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тим самим заволодівши чужим майном на вказану суму.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_7 керуючись прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достеменно усвідомлюючи, що ним досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_3 та право власності на неї зареєстровано за ОСОБА_14 , тобто фактично ОСОБА_7 мав змогу розпоряджатися вказаною квартирою на власний розсуд через підконтрольну йому особу ОСОБА_14 .

Зважаючи на те, що право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна отриманий злочинним шляхом, ОСОБА_7 вирішив продати вищевказаний об`єкт нерухомості особі, якій нічого відомо про спосіб набуття права власності на нього, тобто добросовісному покупцеві, тим самим легалізувавши таке майно.

З цією метою ОСОБА_7 у період часу з 04.04.2020 року по 28.04.2020 року звернувся до ріелтора, яким зазначений об`єкт нерухомості виставлено на продаж, шляхом розміщення оголошення про продаж квартири у всесвітній мережі Інтернет, на сайті оголошень «OLX».

Разом з цим, використовуючи заходи конспірації, ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_16 , ззовні не схожий на особу, фотокартка якої вклеєна в паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 31.10.2005 року, начебто, на ім`я ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , дав останньому вказівку підшукати та залучити до вчинення кримінального правопорушення особу чоловічої статі, яка б попередньо надавши фотознімок формату 3 см на 4 см з власним зображенням надала б згоду на вчинення протиправних дій направлених на легалізацію майна здобутого злочинним шляхом, назвавшись ОСОБА_14 власником квартири АДРЕСА_3 , надавши довіреність на право розпоряджатися вказаною квартирою попередньо залученому ОСОБА_17 .

Так, на виконання вищевказаного злочинного плану ОСОБА_13 у період з 04.04.2020 року по 28.04.2020 року, у невстановленому місці залучив ОСОБА_18 , який будучі усвідомленим про злочині наміри ОСОБА_7 , надав фотознімок з власним зображенням формату 3 см на 4 см та погодився виконати зазначені дії, видаючи себе за ОСОБА_14 , тобто власника квартири АДРЕСА_3 .

Надалі, 28.04.2020 року ОСОБА_18 перебуваючи в офісі приватного нотаріусу ОМНО ОСОБА_19 , розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 100В, на виконання вказівки ОСОБА_13 , звернувся до приватного нотаріуса, представившись ОСОБА_14 з метою посвідчення довіреності на право розпоряджатися нібито його нерухомим майном, надавши заздалегідь отримані від ОСОБА_7 підроблені документи, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 31.10.2005 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, начебто, на ім`я ОСОБА_14 , картку фізичної особи-платника податків на ім`я ОСОБА_14 , грошові кошти в сумі 600 грн., та аркуш паперу з зазначенням анкетних даних ОСОБА_17 .

На підставі наданих підроблених документів, приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_19 , будучи введена в оману ОСОБА_18 , цього ж дня, посвідчила довіреність, якою надала право ОСОБА_17 право розпорядитися квартирою АДРЕСА_3 від імені ОСОБА_14 .

У подальшому, 30.04.2020 року близько о 17.00 годин перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_17 , діючи за вказівкою невстановленої особи, що діяла за попередньою змовою з ОСОБА_7 , зустрівся з ОСОБА_20 , яка мала намір придбати квартиру АДРЕСА_3 та отримав в якості авансу за придбання вищевказаної квартири грошові кошти в сумі 200 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ складає 5 394 гривень узгодивши при цьому дату укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, а саме 05.04.2020 року.

Тобто, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , та невстановленою особою, керуючись прямим умислом, корисливою метою виконав усі дії, які вважав необхідними для укладення правочину з незаконно набутою квартирою АДРЕСА_3 до кінця, але правочин не було укладено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки 30.04.2020 року ОСОБА_7 було затримано співробітниками поліції.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи знайомим протягом тривалого часу з ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у період часу з 13.04.2020 року по 26.04.2020 року, з невстановленого джерела стало відомо, що останній є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України за фактом замаху на заволодіння правом на квартиру АДРЕСА_6 .

Розуміючи уразливий стан ОСОБА_21 , ОСОБА_7 перебуваючи у невстановленому місці в межах міста Одеси, у період часу з 13.04.2020 року по 26.04.2020 року, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом вирішив використати вказану інформацію у злочинних намірах, шляхом вчинення злочину проти власності щодо ОСОБА_21 .

Реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння майном ОСОБА_21 , 26.04.2020 року ОСОБА_7 дотримуючись заходів конспірації, за допомогою інтернет-мессенджера «Telegram» з облікового запису « ІНФОРМАЦІЯ_6 » зателефонував на обліковий запит ОСОБА_21 який закріплено за номером мобільного телефону НОМЕР_10 , належний останньому.

У ході розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_21 , що сам намагався заволодіти правом на квартиру АДРЕСА_6 , використовуючи документи, на готування яких особи, наближені до «злодія в законі», надали йому грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США.

Однак через те, що ОСОБА_21 підозрюється у замаху на заволодіння квартирою АДРЕСА_6 , а на квартиру в рамках кримінального провадження накладено арешт, особи наближені до «злодія у законі» втратили можливість заволодіння зазначеним об`єктом нерухомості, а так само і відповідного прибутку, який після злочину мав скласти 50 000 доларів США.

При цьому, ОСОБА_7 висунув ОСОБА_21 категоричну вимогу передачі йому грошових коштів у сумі 50 000 доларів США, що станом на 26.04.2020 становить 1 385 685 гривень за офіційним курсом НБУ, тобто в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, під загрозою спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень особами, наближеними до «злодія у законі».

Усвідомлюючи реальність висунутих ОСОБА_7 погроз насильства та побоюючись такого насильства з боку ОСОБА_7 , або пов`язаних з ним осіб, ОСОБА_21 , погодився на вимогу останнього передати йому грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, однак розуміючи непомірність виконання у короткий строк висунутої ОСОБА_7 вимоги повідомив, що зможе дістати лише 14 000 доларів США та для пошуку останніх йому треба деякий час, на що ОСОБА_7 вказав, що утакому разі він буде зобов`язаний надати йому боргову розписку про фактично неіснуючий борг.

У подальшому 28.04.2020 року об 11.08 годин, 29.04.2020 року об 20.58, ОСОБА_7 підтримуючи реальність своїх погроз, дотримуючись заходів конспірації, використовуючи свій обліковий запис у месенджері «Telegram» неодноразово у телефонному режимі висловлював ОСОБА_21 вимоги передачі грошових коштів спонукаючи останнього пришвидшити пошук таких коштів.

При цьому, для посилення пригнічуючого психологічного ефекту від погрози застосування насильства та демонстрації реальності своїх погроз ОСОБА_7 неодноразово у той же період часу перебуваючи у достеменно невстановленому місці в межах міста Одеси, телефонуючи зі свого облікового запису « ОСОБА_22 » інтернет-мессенджера «Telegram» на обліковий запис ОСОБА_21 повідомляв останнього, що перебуваючи у схожій з ОСОБА_21 ситуації був підданий насильству з боку третіх осіб і все одно був вимушений передати грошові кошти вимагателям, тим самим підкреслюючи категоричність вимоги передачі йому грошових коштів.

У подальшому, 30.04.2020 року близько 18 годин 37 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 5, на території ОМКЛ №11, при особистій зустрічі з ОСОБА_23 , ОСОБА_7 керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, діючи повторно, підтвердив раніше висунуту ОСОБА_21 вимогу передачі грошових коштів у раніше обумовленій сумі, тобто 50 000 доларів США, спочатку 14 000 доларів, а в інший період часу залишок суми, мотивуючи свою незаконну вимогу погрозою застосування щодо останнього насильства з боку осіб, наближених до «злодія у законі».

При цьому, ОСОБА_21 , який діяв з відома та під контролем правоохоронних органів, сприймаючи погрозу ОСОБА_7 як реальну та побоюючись настання несприятливих для нього наслідків передав останньому заздалегідь несправжні (імітаційні) та ідентифіковані (помічені) засоби у вигляді 12 000 доларів США, що станом на 30.04.2020 року, за офіційним курсом НБУ складає 323 640 гривень.

Одразу ж після передачі вказаних засобів ОСОБА_7 було затримано на місці вчинення злочину.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_21 , від 27.04.2020 року; протоколом огляду предмету (лазерного носія інформації з наявним аудіо-файлом у вигляді телефонної розмови між ОСОБА_21 та ОСОБА_7 ), від 27.04.2020 року; протоколом огляду- предмету (мобільного телефону марки «Iphone 5», який належить ОСОБА_21 ), від 27.04.2020 року; протоколом огляду предмету (Інтернет-сайту оголошень «OLX», на якому розміщено оголошення про продаж квартири, за зовнішніми ознаками схожої на квартиру АДРЕСА_3 ); протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_21 , від 30.04.2020 року; протоколом огляду предмету (мобільного телефону марки «Iphone 5», який належить ОСОБА_21 ), від 30.04.2020 року; протоколом огляду предмету (мобільного телефону марки «Huawei P smart+», який належить ОСОБА_21 ), від 30.04.2020 року; протоколом затримання ОСОБА_7 , в порядку ст. 208 КПК України, від 30.04.2020 року; протоколом освідування ОСОБА_7 , від 30.04.2020 року; протоколом обшуку місця мешкання ОСОБА_7 від 30.04.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 , від 30.04.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , від 30.01.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , від 01.05.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , від 30.01.2020 року; протоколом огляду речей і документів, від 01.05.2020 року; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_13 , від 06.05.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_24 , від 06.05.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , від 06.05.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_25 , від 14.05.2020 року; заявою представника AT «Альфа-Банк», про скоєння злочину: протоколом допиту представника потерпілого AT «Альфа-Банк» ОСОБА_26 від 15.05.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_27 , від 19.05.2020 року; протоколом впізнання особи за фотознімками (за участю свідка ОСОБА_27 ), від 15.05.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_28 , від 18.06.2020 року; протоколом впізнання особи за фотознімками (за участю свідка ОСОБА_28 ), від 18.06.2020 року; протоколом про результати контролю від 29.05.2020 року за вчиненням злочину шляхом спеціального експерименту відносно ОСОБА_7 та особи, яка буде діяти від імені ОСОБА_14 та невстановлених осіб, які будуть діяти за попередньою змовою; протоколом про результати контролю від 29.05.2020 року за вчиненням злочину шляхом спеціального експерименту відносно ОСОБА_7 та особи, яка буде діяти від імені ОСОБА_14 та невстановлених осіб, які будуть діяти за попередньою змовою; іншими матеріалами клопотання у сукупності.

Апеляційний суд звертає увагу, що на теперішній час здійснюється досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, проводяться слідчі та інші процесуальні дії для встановлення обставин події, проте зібрані по справі докази є достатніми для висновку поза розумним сумнівом про наявність на теперішній час обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали (т.1, а.п.243-254), в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, обумовлені тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, на теперішній час не працює, є неодруженим, раніше судимим та на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності, що на думку слідчого судді свідчать про обґрунтованість доводів сторони обвинувачення в частині продовження існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який на теперішній час не зменшився.

Окрім того, з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , а також те, що останньому відомі особи потерпілих, письмовими показаннями яких на теперішній час сторона обвинувачення обґрунтовує пред`явлену ОСОБА_7 підозру, та свідків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитані на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано вважав доведеним продовження існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки він має судимості за вчинення, зокрема, аналогічного роду кримінальних правопорушень та притягується на теперішній час до кримінальної відповідальності Комінтернівським районним судом Одеської області, Приморським районним судом м. Одеси та Київським районним судом м. Одеси, що може свідчити про наявність схильності у підозрюваного до вчинення такого роду кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що слідчим суддею взагалі не розглянута можливість застосування до підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів, оскільки зазначене спростовується змістом оскаржуваної ухвали, у якій слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, особливо тяжких кримінальних правопорушень, в свою чергу в рамках даного кримінального провадження наявна потерпіла особа та свідки, якими обґрунтовується пред`явлена ОСОБА_7 підозра; крім того, ОСОБА_7 є особою раніше судимою, яка на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності, а також є особою, яка не має місця роботи, а відтак і офіційного заробітку. За таких обставин, з огляду на встановлені слідчим суддею в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не сприятиме, як досягненню завдань кримінального провадження в цілому, так і окремого запобіжного заходу зокрема.

Що стосується посилання сторони захисту на не визначення підозрюваному розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд звертає увагу на те, що підозрюваному ОСОБА_7 інкримінується, зокрема, ймовірне вчинення кримінального правопорушення, поєднане з погрозою насильства над потерпілим, а тому у відповідності до вимог п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення відповідного розміру застави.

Також апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що судом не взято до уваги та не враховано наявність у підозрюваного низки захворювань, потреби його лікування та відвідування закладів охорони здоров`я у певний час, визначений лікарем, оскільки захисником не надано жодного належного доказу про те, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я не зможе перебувати в умовах слідчого ізолятору та про відсутність такого медичного висновку підозрюваний підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника що матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, не містять підтверджень ані змови, ані вчинення злочину із погрозою насильства, ані факту вимагання, оскільки, як вбачається з повідомленої ОСОБА_7 підозри, яка на даній стадії досудового розслідування є обґрунтованою, він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимаганні, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчинене повторно. Тобто захисник в своїй апеляційній скарзі не погоджується з обставинами, які є кваліфікуючими ознаками інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України. Враховуючи те, що апеляційним судом підозра у скоєнні ОСОБА_7 вищезазначеного злочину, визнана обґрунтованою, колегія суддів не знаходить підстав для врахування доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.

Також апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що матеріальна шкода кримінальними правопорушеннями не завдана, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, метою вчинення їх було саме завдання матеріальної шкоди потерпілим та те, що така шкода не завдана відбулося з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , а тому такі доводи не можуть бути враховані апеляційним судом.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого він не порушував, апеляційний суд звертає увагу, що інкриміновані у даному кримінальному провадженні кримінальні правопорушення ОСОБА_7 скоїв одразу після зміни йому в іншому кримінальному провадженні запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Зазначене лише підтверджує існування ризику скоєння підозрюваним іншого кримінального правопорушення та неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, обставин передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу підозрюваного, відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що підозрюваному ОСОБА_7 необхідно продовжити застосуваний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні №0000388, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4