Справа № 953/9090/20
н/п 1-кс/953/5570/20
"20" липня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,
13.07.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме на: вантажний автомобіль «HANIA», д.н.з. « НОМЕР_1 », вантажний автомобіль «HOWO», д.н.з. « НОМЕР_2 » вантажний автомобіль «DAF» д.н.з. « НОМЕР_3 », вантажний автомобіль «МАЗ» д.н.з. « НОМЕР_4 », екскаватор гусеничний «JCB JS220LR» д.н.з. « НОМЕР_5 », шляхом заборони вчинення будь-яких дій пов`язаних з відчуженням транспортного засобу, з реєстрацією та перереєстрацією прав на нього.
Прокурор вважає встановленим, що зазначені вантажні автомобілі є знаряддям вчинення вказаного злочину, а тому з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на вказане майно.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.
Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність, а також на відсутність обумовлених критеріїв визначених ст. 98 КПК України та існуючого порушення норм процесуального права з питань доведення дієвості та необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна.
Крім того зазначив, що вантажні автомобілі «HANIA», д.н.з. « НОМЕР_1 », «HOWO», д.н.з. « НОМЕР_2 », екскаватор гусеничний «JCB JS220LR» д.н.з. « НОМЕР_5 » є власністю ТОВ «Спец пліюс», директором якого є ОСОБА_4 21.05.2020 р. між ОСОБА_9 та ТОВ «Спецплюс» укладено договір на виконання підготовки території земельної ділянки із застосуванням зазначеної техніки. Накладення арешту на техніку призведе до незаконного втручання в діяльність підприємства.
Представник власника майна - вантажного автомобіля «МАЗ» д.н.з. « НОМЕР_4 » - КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд клопотання за наявними матеріалами справи, заперечуючи проти задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, представника власника майна, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, встановив наступне.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Прокурор, вважаючи, що зазначені вище автомобілі є знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення невстановленими особами), виникла необхідність в накладенні на них арешту з метою виключення можливості подальшого протиправного використання зазначених вантажних автомобілів, забезпечення відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також з метою збереження речових доказів.
Однак до клопотання не надано жодного обґрунтування щодо можливості подальшого протиправного використання зазначених вантажних автомобілів, а також поданого до органу досудового розслідування позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Крім того, не надано доказів щодо належності зазначених автомобілів до власників земельних ділянок, де здійснюється незаконне видобування корисних копалень. Навпаки, матеріали, додані до клопотання містять відомості щодо укладення договорів на використання техніки на виконання підготовки території земельної ділянки із застосуванням зазначеної техніки.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В свою чергу, виходячи зі змісту клопотання, прокурор не обґрунтував жодного з критеріїв визначених ст.98 КПК України, яким би відповідало вказане майно.
При цьому слідчий суддя враховує, що відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Так, слідчому судді органом досудового розслідування не надано даних щодо наявності в кримінальному провадженні зазначених осіб.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997) гарантовано захист права власності. Згідно з даною статтею фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В силу положень Конституції України непорушність права приватної власності резюмується. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦКУ).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ст. 319 ЦКУ).
Згідно ч. 2 ст. 321 ЦКУ особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ісмаїлов проти Росії від 06.11.2008 року, де вказувались порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, під час вирішення питання накладення арешту на майно слід врахувати положення статті 131 КПК України, яка вказує про необхідність досягнення дієвості кримінального провадження під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи відсутність обумовлених критеріїв визначених ст. 98 КПК України та існуючого порушення норм процесуального права з питань доведення дієвості та необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора, в зв`язку з його недоведеністю.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1