Справа №549/388/20
Провадження №1-кп/549/68/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потрепілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000116 від 09.09.2020 року за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в с.Хейлівщина Чорнухинського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , неодруженого, не працюючого, освіта професйно-технічна, неповнолітній дітей не маючий, не перебуваючого на військовому обліку, раніше судимого:

01.06.2010 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 16.03.2011 року Чорнухинським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 4-х років 7 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений 07.03.2014 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 5 місяців 5 днів; 01.07.2014 року Лохвицьким районним судом за ч.3 ст.185 КК України на строк до 3 років 2 місяців позбавлення волі звільнений 19.04.2017 по відбуттю строку покарання.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

установив:

Обвинувачений ОСОБА_4 12.07.2020 року близько 17 години, точного часу слідством не встановлено, знаходився поряд з господарством, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_5 . Помітивши відсутність власників та реалізуючи раптово виниклий умисел на вчинення крадіжки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає шляхом віджиму частково відкритого пластикового вікна проник до середини будинку та здійснив крадіжку цифрового фотоапарату марки «Canon» модель SX170 IS червоного кольору та ювелірних прикрас із срібла, а саме: перстня з білим каменем, двох сережок з білим каменем, перстня з янтарем та двох сережок «Камея». Викраденим ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Згідно товарознавчої експертизи №Л/1409/1 від 14.09.2020 року вартість викраденого майна становить 2440,00 грн.

ОСОБА_4 заподіяв матеріальну шкоду потрепілій ОСОБА_5 , в розмірі 2440,00 грн.

Своїми вищевказаними умисними діями, які виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи фактичних обставин справи , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України визнав повністю. Пояснив суду, що дійсно десь літом, точної дати не пам`ятає, під час перебування на вулиці, де знаходиться будинок ОСОБА_5 , проник до помешкання через вікно та викрав фотоапарат і ювелірні прикраси із срібла, зазначивши, що перебував в будинку лише в двох кімнатах, звідки і викрав вищевказані речі, після чого залишив будинок ОСОБА_5 тим самим шляхом, яким і попав до помешкання. Викрадене здав у м.Лохвиця в ломбард, отримавши за речі приблизно 500 грн.

Потерпіла ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин справи, в судовому засіданні підтвердила, що 12.07.2020 року , коли вони з чоловіком повернулись додому, то відразу нічого не помітили. Пізніше чоловік помітив у кімнаті зали, що гардини на вікні зміщені, після чого вони почали перевіряти чи нічого в них не пропало. Потерпілою було встановлено факт крадіжки фотоапарату та двох наборів ювелірних прикрас із срібла. ОСОБА_5 зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 пройшовся по всіх кімнатах будинку, де залишив свої сліди перебування, хоча останній заначив в судовому засіданні , що перебував лише в двох кімнатах. Матеріальна шкода їй обвинуваченим не відшкодована .

Враховуючи те, що сторони судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників процесу та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд, у межах ч.3 ст.349 КПК України, доходить висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України як викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства»).

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 судом встановлено, що йому 28 років, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, та фтизіатра не перебуває , є працездатною за віком особою, проте суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, постійних доходів не має, не одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, схильний до вчинення крадіжок, періодично вживає спиртні напої, при перебуванні в громадських місцях поведінка потребує зауважень.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Під час розгляду даного кримінального провадження в суді ОСОБА_4 вчинив крадіжку грошових коштів, про що прокурор повідомив під час судового розгляду , а обвинувачений підтвердив даний факт.

Судом також надана оцінка досудовій доповіді Чорнухинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 від 02 жовтня 2020 року. Згідно висновку органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, його спосіб життя, а також високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно зі ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину (ч. 3 ст. 185 КК України), характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, встановлені судом, які пом`якшують та обтяжують покарання, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд доходить висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинувачуваного ОСОБА_4 не можливе без ізоляції від суспільства та вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією даної статті.
Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи, тяжкість злочинів та дані про особу обвинуваченого.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Цивільний позов потерпілою не заявлявся.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.
Оскільки суд призначає покарання у виді позбавлення волі та для забезпечення кримінального провадження щодо виконання вироку, відповідно до вимог ч. 4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне змінити засудженому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ( цілодобово) без застосування електронних засобів контролю на тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.
При обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) у справі «Руслан Яковенко проти України», в якому Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили ( п. 46, п. 62).
Керуючись: ст. 22, ч. 3, ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, ч.3 ст. 185 КК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (цілодобово) без застосування електронних засобів контролю обраного ухвалою слідчого судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 17.09.2020 року на тримання під вартою на період набрання вироком законної сили.
Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно взяти під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття під варту.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Чорнухинський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України .

Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі п. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право на підставі п. 6 ст. 376 КПК України отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

-