В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/790/20
Провадження № 1-кп/338/143/20

12 серпня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором та підозрюваним, внесене 09 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, не судимого, за ст. 356 КК України,

в с т а н о в и в:
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 13 березня 2020 року та 29 травня 2020 року у Державному підприємстві "Солотвинське лісове господарство", що за адресою: селище Солотвин, вул. Грушевського, 22 Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 офіційно виписав документи на придбання 10,96 метрів кубічних деревини породи "ялина" та оплатив на банківський рахунок вказаного підприємства грошові кошти за деревину в сумі 10 965 грн, що підтверджується нарядом на відпуск деревини та відповідними квитанціями.

Впродовж березня - червня 2020 року ОСОБА_5 не мав можливості забрати придбану ним деревину зі складу Державного підприємства "Солотвинське лісове господарство", тому термін дії нарядів на відпуск деревини було продовжено керівництвом лісгоспу до 01 серпня 2020 року.

В подальшому, а саме - 08 липня 2020 року близько 22 год 00 хв, ОСОБА_5 , діючи умисно, самовільно, всупереч установленому законом порядку, не маючи відповідних документів на вивіз деревини (товарно-транспортних накладних), без погодження із працівниками Державного підприємства "Солотвинське лісове господарство", усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, поїхав до верхнього складу Яблунського лісництва Державного підприємства "Солотвинське лісове господарство" (урочище "Буковинки"), який розташований поблизу с. Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області, де за допомогою автомобільної техніки - вантажного автомобіля марки "ЗІЛ-131" (вантажний самоскид), реєстаційний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у його тимчасовому користуванні і належить ОСОБА_8 , жителю с. Чорні Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області, якому не було відомо про злочинний умисел ОСОБА_5 , здійснив завантаження 19 колод дерев породи "ялина" загальною кубомасою 11 метрів кубічних на загальну суму 13 000 грн та направився до місця свого проживання вантажним транспортним засобом.

Таким чином ОСОБА_5 самовільно вивіз із верхнього складу Яблунського лісництва Державного підприємства "Солотвинське лісове господарство" (урочище "Буковинки") 19 колод дерев породи "ялина" загальною кубомасою 11 метрів кубічних, в результаті чого завдав значну шкоду державним інтересам, а саме - Державному підприємству "Солотвинське лісове господарство"

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ст. 356 КК України як самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку вчинення дій, правомірність яких оспорюється підприємством, що заподіяло значної шкоди державним інтересам.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 23 липня 2020 року між прокурором ОСОБА_3 , який наділений повноваженнями в даному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, суд розглянув справу (обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості) відповідно до положень ст.ст. 472, 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

Зі змісту угоди встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 в ході досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, підозрюваному необхідно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості від 23 липня 2020 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити.
Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що права, надані йому законом, та обмеження у здійсненні таких прав у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості, він повністю розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, визнає повністю.

Захисник в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду. Зазначив, що угода укладена відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України.

Представник потерпілого не заперечував щодо затвердження угоди про визнанння винуватості, оскільки ним дано письмову згоду на укладення такої між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором у кримінальному провадженні, матеріальна шкода повністю відшкодована, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ст. 356 КК України як самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку вчинення дій, правомірність яких оспорюється підприємством, що заподіяло значної шкоди державним інтересам.
Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.
Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та прокурора не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і у тому, що угода про визнання винуватості від 23 липня 2020 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Представником потерпілого ДП "Солотвинське лісове господарство" надано згоду на укладення угоди про визнання винуватості (а.п. 11).
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин в межах такого розгляду на підставі даної угоди, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 .

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.
Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 , передбачене ст.356 КК України, відповідно до ст. 12 КК України належить до кримінальних проступків.
При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 23 липня 2020 року вимогам ст.ст. 469, 472, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема, щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
Суд, при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право затвердити угоду.
Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_5 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості за ст. 356 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст.473 КПК України, беручи до уваги, що угода, укладена 23 липня 2020 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 з участю захисника ОСОБА_6 , за письмовою згодою представника потерпілого ДП "Солотвинське лісове господарство", про визнання винуватості відповідає вимогам КК України та КПК України, зважаючи на те, що обвинувачений визнав вину, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, суд приходить до висновку, що угода підлягає затвердженню.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
За наведених обставин угоду слід затвердити, а ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Процесуальні витрати відсутні. Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 під час досудового розслідування не обирався, клопотання про обрання такого заходу сторона обвинувачення не заявляла та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 липня 2020 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000013 від 09 липня 2020 року.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речові докази:
- вантажний автомобіль марки "ЗІЛ-131" (вантажний самоскид), реєєтраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є ОСОБА_8 , житель с. Чорні Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області, який зберігається на території Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_8 , яке зберігається в кімнаті речових доказів Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області - повернути власнику ОСОБА_8 , жителю с. Чорні Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області;
- 19 колод дерев породи "ялина", які зберігаються на території Державного підприємства "Солотвинське лісове господарство", повернути власнику - Державному підприємству "Солотвинське лісове господарство".
Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений. Запобіжний захід не обирався.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1