Провадження № 1/686/1/20
«01» грудня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, колегіально, у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисників: ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_13 , розглянув кримінальну справу по обвинуваченню -
ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Городок, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
26 жовтня 2001 року, приблизно з 21 го. 30 хв., ОСОБА_15 святкував разом з друзями День народження знайомого у молодіжному центрі «Діана» по вул. Курчатова, 102 м. Хмельницього. При цьому, неодноразово, безуспішно намагався запросити до танцю та познайомитись з ОСОБА_16 .
Близько 24 год., в більярдному залі ОСОБА_15 в присутності ОСОБА_17 та ОСОБА_14 в черговий раз запросив ОСОБА_18 до танцю, котра йому відмовила. Не дивлячись на категоричну відмову, ОСОБА_15 , незважаючи на зауваження ОСОБА_14 про припинення зухвалих дій, почав наполягати на своєму, створюючи конфліктну ситуацію.
Вночі, 27 жовтня 2001 року, ОСОБА_14 , будучи неповнолітнім, поблизу підприємства «Ростмир», що по вул. Курчатова, 101/2 у м. Хмельницькому, зустрівся з ОСОБА_15 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, намагаючись з`ясувати місце знаходження ОСОБА_16 , став поводитись зухвало та штовхнув ОСОБА_14 . Будучи обуреним такою поведінкою ОСОБА_15 , підсудний ОСОБА_14 на грунті неприязні, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_15 удари спочатку кулаком, а потім ногою у голову від яких потерпілий знепритомнів.
Вважаючи його мертвим, ОСОБА_14 повідомив про вчинене свого брата ОСОБА_17 , разом з яким з метою приховування вчиненого, як вони помилково вважали, вбивства перевезли тіло ОСОБА_15 , який не подавав ознак життя, автомобілем марки «Шкода Фаворит» держ. реєстр. номер НОМЕР_1 , у безлюдне місце та вкинули у воду осушувального каналу річки Південний Буг поблизу пішохідного мосту в напрямку села Олешин Хмельницького району, в результаті чого смерть ОСОБА_15 настала внаслідок асфікції від утоплення.
Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_14 винним себе у вчиненні злочину не визнав. При цьому, заперечував будь-які конфлікти з ОСОБА_15 у нічний час з 26.10.2001 на 27.10.2001 року в молодіжному центрі «Діана» по вул. Курчатова, 102 м. Хмельницький, так і свою причетність до заподіяння смерті останньому. Стверджував, що вперше він побачив потерпілого ОСОБА_15 на фотографії пред`явленій йому працівником міліції, який розшукував ОСОБА_15 після його зникнення.
Незважаючи на невизнання підсудним ОСОБА_14 своєї вини, його винуватість у спричиненні смерті ОСОБА_15 за вищевикладених обставин повністю підтверджується зібраними в ході досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожного окремо, про те, що 26 жовтня 2001 року, у вечірній час їх син ОСОБА_15 та дочка ОСОБА_10 разом пішли на святкування Дня народження до їх сусіда та товариша ОСОБА_19 , яке спочатку відбувалось в кафе «Лада», а пізніше в молодіжному центрі «Діана». Вранці виявили, що ОСОБА_20 не повернувся додому, а його пошуки не принесли результатів. В останнє його бачили у нічний час з 26 на 27 жовтня 2001 року в молодіжному центрі «Діана». 03 березня 2002 року вони в морзі впізнали труп сина по зросту, статурі, особливих ознаках (надщерблений верхній зуб), одягу (чорна шкіряна куртка, світер з вирізом, джинси), кований срібний ланцюжок на тілі, речі вилучені з одягу;
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка крім вищезазначеного показала, що в молодіжному центрі «Діана» вони з братом відпочивали в компанії друзів серед яких були: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , а також зустріли інших знайомих зі школи. Під час відпочинку брат приділяв увагу компанії дівчат, серед яких йому сподобалась дівчина на ім`я ОСОБА_26 (тепер ОСОБА_27 ). Приблизно о 02 год. вона разом з ОСОБА_21 залишила молодіжний центр та повернулась додому. Брата при цьому не бачила, вважала, що ОСОБА_20 вже залишив розважальний заклад з товаришами;
- про те, що в ніч з 26 на 27 жовтня 2001 року, ОСОБА_15 перебував в молодіжному центрі «Діана», де бачили як він відпочивав з друзями, танцював з дівчатами, підтвердили суду, кожен окремо, свідки: ОСОБА_16 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 та ОСОБА_30 . Також свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_21 підтвердили, що були очевидцями конфлікту між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в приміщенні більярдного залу молодіжного центру, коли останній незважаючи на відмову, наполегливо запрошував ОСОБА_16 до танцю, а підсудний у зв`язку з цим зробив потерпілому зауваження;
- був очевидцем такого конфлікту між ОСОБА_14 та не знайомим йому потерпілим ОСОБА_15 з приводу приставання останнього до ОСОБА_16 і охоронець молодіжного центру «Діана» - ОСОБА_31 , що підтверджується відомостями з дослідженого судом протоколу допиту останнього;
- крім того свідок ОСОБА_32 підтвердила суду, що відмовила 26.10.01 року ОСОБА_15 у його запрошенні у барі разом потанцювати. При наступному такому ж запрошенні ОСОБА_14 пояснив ОСОБА_15 , що вона танцювати не хоче з ним і не буде. Після 24 год. з ОСОБА_17 братом підсудного, вона пішла на ПМП «Ростмир» його батька, яка розташована неподалік бару «Діана», де перебувала близько до 04 год.30 хв., коли вони повернулися назад у бар. У цей період часу з ПМП «Ростмир» ОСОБА_17 кудись відлучався близько на 20 хв., а коли повернувся був схвильованим та поспішав;
- про те, що з вечора 26.10.2001 року на вночі 27.10.2001 року перебував в молодіжному центрі «Діана», що по вул. Курчатова, 102, м. Хмельницький, де він працював маркером на більярді підтвердив в судовому засіданні і підсудний ОСОБА_14 ;
- показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що з вечора 26.10.2001 року він перебував в молодіжному центрі «Діана», а близько 24 год. разом із знайомою ОСОБА_16 пішов на фірму свого батька «Ростмир», яка розташована по вул. Курчатова;
- показаннями свідка ОСОБА_33 , який орендував на той час приміщення молодіжного центру «Діана» про те, що підсудний ОСОБА_14 дійсно працював у нього маркером на більярді, був на роботі в ніч з 26.10.2001 року на 27.10.2001 року, при цьому відлучався з закладу на деякий час
Також винуватість ОСОБА_14 підтверджується:
- відомостями з протоколу огляду та прослуховування від 06.12.2002 року трьох компактних аудіо касет «LG» із записами розмов ОСОБА_14 із співкамерником, в період перебування в ІТТ Хмельницького РВВС УМВС України в Хмельницькій області в період з 17.12.2001 року по , з яких слідує, що ОСОБА_14 у вільній розмові повністю підтверджує вищевикладені обставини вчинення злочину, зокрема щодо конфлікту з ОСОБА_15 в приміщенні молодіжного центру «Діана», а пізніше неподалік ПМП «Ростмир» в ході якого він наніс декілька ударів потерпілому від яких останній впав на землю та не подавав ознак життя. Як, далі з братом, вони на автомобілі перевезли тіло ОСОБА_15 , якого вважали померлим в безлюдне місце та вкинули у воду. Крім того, з таких розмов слідує, що під час проведення з ОСОБА_14 та його братом відтворення обстановки вони вказали інше місце від того, де заховали тіло ОСОБА_15 . Також, ОСОБА_14 повідомляє і про свої припущення на рахунок того, хто міг та з яких мотивів, вказати працівникам поліції на його причетність до вчинення злочину, а саме те, що вночі 27.10.2001 року він ( ОСОБА_14 ) відлучався на деякий час з молодіжного центру «Діана»;
- текстовий зміст зазначених розмов ОСОБА_14 підтверджуються висновком №1536/1537 від 03 березня 2005 року судової експертизи звукозапису;
- про те, що такі заходи ОТВ УМВС України в Хмельницькій області відносно ОСОБА_14 в закладах МВС України та Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Хмельницькій області проводились на підставі дозволу наданого постановою апеляційного суду Хмельницької області від 17.12.2001 року терміном на 90 діб з моменту встановлення контролю підтверджується довідкою №Д-1 від 15.01.2003 року Голови апеляційного суду Хмельницької області;
- відомостями з протоколу огляду місця події від 02.03.2002 року з долученими схемою та фототаблицею, з яких слідує, що у водопровідному каналі річки Південний Буг, який розташований за територією Маслосирбази, на відстані 32 м від впадання у річку виявлений труп чоловічої статті, як пізніше з`ясовано ОСОБА_15
(т.2 а.с.30, 31-32, 33-48);
- відомостями з протоколів виїмки та огляду автомобіля марки «Шкода Фаворит» білого кольору, державний знак НОМЕР_1 , з яких слідує, що під час проведення вказаної слідчої дії з вказаного автомобіля вилучено чохол з заднього сидіння та килим з багажного відділення;
(т.1 а.с.186-188, 195, 196-202);
- відповідно до висновку експерта №1560 від 08.05.2002 року за результатами проведення експертизи волокнистих матеріалів, на чохлі з заднього сидіння та килимовому покритті з багажного відділення вищевказаного автомобіля марки «Шкода Фаворит» білого кольору, державний знак НОМЕР_1 , виявлено 62 різновиди сторонніх текстильних волокон, серед яких є волокна бавовни загальної родової приналежності з волокнами, які входять до складу тканини штанів потерпілого ОСОБА_15
(т.2 а.с.111-113);
Про допустимість таких доказів з огляду на формальні розбіжності в упакуванні та об`єктивну не можливість фальсифікування виявлених слідів, враховуючи, що килимове покриття з автомобіля ОСОБА_17 надійшло до експертної установи 13 лютого 2002 року, а труп ОСОБА_15 разом з одягом, наданим експерту в подальшому для порівняльного дослідження, виявлено значно пізніше, лише 02 березня 2002 року, зазначив в своїй ухвалі від 31.07.2014 року суд касаційної інстанції;
- згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи, проведеної Одеським обласним бюро СМЕ від 16.01.2006 року: направлені на дослідження залишки людини (череп та фрагмент лівої стегнової кістки) належить особі чоловічої статті, вік якого становить 20 років (+- 2 роки), зріст якого міг становити від 171 до 177,6 см.
Дані медико-криміналістичного дослідження - ідентифікаційного дослідження свідчать про те, що череп наданий для дослідження, відповідає прижиттєвій фотографії гр-на ОСОБА_15 .
Виходячи із судово-медичних даних смерть ОСОБА_15 могла наступити в жовтні 2001 року;
(т.8 а.с.155)
- згідно висновку судово-медичного експерта Хмельницького обласного бюро СМЕ №176 від 04.03.2002: причиною смерті ОСОБА_15 явилась механічна асфіксія від закриття дихальних шляхів водою через втоплення, про що свідчить найважливіша ознака утоплення наявність планктону родини (Напівкулових, центричних) у внутрішніх органах в нирці, печінці, серці.
Даний метод виявлення планктону дає позитивний результат в разі гниття трупа, коли всі інші видові ознаки поступово зникають.
Смерть ОСОБА_15 настала не менше одного місяця від моменту смерті до судово-медичного дослідження трупа, про що свідчить характер трупних змін.
Виявлений дефект м`яких тканин обличчя правої половини обличчя та правої половини шиї, відсутність фаланг правої кисті з м`якими тканинами, виник посмертно та міг явитися результатом дії зубів тварин.
ОСОБА_15 попав у воду живим про що свідчить наявність планктону родини Напівкулових, центричних (рослинні та тваринні організми) в нирці, печінці, серці, який потрапляє в потік крові при вдиханні води через легені (розірвані альвеоли) і заноситься у внутрішні органи (нирку, печінку, серце). Виявлення планктону в цих органах свідчить про утоплення, оскільки посмертно він туди потрапити не може;
(т.2 а.с.85-87)
Оцінюючи вищенаведені докази кожен окремо суд визнає їх належними, достовірними та допустимими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, а в сукупності такі докази достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні злочину.
Суд визнає не допустимими та не приймає до уваги, у зв`язку з порушенням органом досудового розслідування передбаченого п.1 ч.1 ст.45 КПК України ( в ред.1960 року) права на захист ОСОБА_14 : - протоколи допиту останнього від 14.12.2001, 15.12.2001, 16.12.2001 та протокол відтворення обстановки та обставин події від 14.12.2001 року за участі підсудного.
Суд визнає такими що не відповідають дійсності достовірності покази свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_35 про те, що вони бачили ОСОБА_15 в обідню пору, 27.10.2001 року, а тому відхиляє такі покази і не приймає їх до уваги. Оскільки, зазначені покази повністю спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , про те, що ОСОБА_15 не міг бути 27.10.2001 року одягнений в наявну у нього сіру куртку, так як така знаходилась в цей час вдома, а одяг в якому її син пішов ввечері з дому 26.10.2001 року після чого зник був іншим. Такі показання потерпілої ОСОБА_9 повністю узгоджуються з показаннями вищезазначених свідків щодо одягу потерпілого в який він був одягнений під час перебування в молодіжному центрі «Діана», а також відомостями з протоколу огляду місця події від 02.03.2002 року, щодо одягу в якому знаходився виявлений труп ОСОБА_15 .
Не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_14 і показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_36 і ОСОБА_37 про те, що ОСОБА_15 нібито пішов з молодіжного центру «Діана» у супроводі невідомих хлопців, оскільки такі показання є не конкретними і не послідовними, а загалом суперечливими, так як містять суттєві розбіжності в часі коли ОСОБА_15 залишав молодіжний центр, як то 24 год. та 02 год., кількість осіб з якими потерпілий пішов, як то одна та дві особи, відношення зросту потерпілого, вищий та нижчий за таких осіб. При цьому, жоден із вказаних свідків не зміг чітко описати зовнішність таких осіб і при цьому вказували, що впізнати їх не зможуть.
Суд відхиляє, як необгрунтовані заяви захисників про недопустимість як доказу протоколу прослуховування розмов ОСОБА_14 в камері ІТТ, оскільки відповідність доказового змісту таких розмов звукозапису на касетах, підтверджені вищезазначеним висновком експерта. Відомості з таких розмов узгоджуються з іншими пізніше здобутими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 02.03.2002 року, висновками судово-медичних експертів, експерта криміналіста щодо волокнистих речовин, і більше того достовірність таких розмов і їх змісту фактично визнав в судовому засіданні сам підсудний ОСОБА_14 посилаючись при цьому на їх заключну частину, в обгрунтування своєї невинуватості. Разом з тим, фразу ОСОБА_14 «Я знаю точно, я не убивал» в контексті розмови, суд розцінює як твердження про обрану ним та узгоджену з адвокатом позицію захисту від обвинувачення, яка не спростовує достовірності раніше повідомлених ним співрозмовнику обставин вчинення злочину, які могли на той час бути відомі лише виконавцю, а пізніше знайшли своє підтвердження іншими доказами. Що ж стосується частини розмов ОСОБА_14 про визнання своєї причетності до вбивства ОСОБА_15 та обставин за яких це сталося, місця викидання тіла останнього в воду, то надати будь-які пояснення з приводу таких розмов в судовому засіданні підсудний не зміг та відмовився.
Суд визнає неправдивими та обраним способом захисту, з метою відвести від себе будь-які підозри щодо можливих мотивів вчинення злочину, показання ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_15 він в ніч з 26.10.2001 на 27.10.2001 в молодіжному центрі «Діана» не бачив та з ним не спілкувався, а тим більше не конфліктував. Такі покази повністю спростовуються показаннями свідків: ОСОБА_38 ОСОБА_21 .
Також суд визнає неправдивими, очевидно вмотивованими і даними з метою сприяти в ухиленні від відповідальності в силу родинних стосунків, і показання свідка ОСОБА_17 про те, що вночі 27.10.2001 року він не відлучався з фірми «Ростмир», де перебував із ОСОБА_16 , оскільки такі повністю спростовуються вищенаведеними визнаними судом допустимими доказами, в тому числі показаннями свідка ОСОБА_16 та відомостями з протоколу прослуховування розмов ОСОБА_14 в ІТТ.
Суд відхиляє, як безпідставні твердження захисту про недоведеність факту смерті ОСОБА_15 в жовтні 2001 року з посиланням на суперечності висновків судово-медичних експертів.
Відповідно до положень п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 03 травня 1997 року «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» (далі- Постанови) коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексна, комісійна, додаткова чи повторна, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.
При перевірці й оцінці експертного висновку суд відповідно до вимог п.17 Постанови повинен з`ясувати, зокрема достатність поданих експертові об`єктів дослідження, повноту відповідей на порушені питання, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Як встановлено судом, висновок комісії судово - медичних експертів №102 від 01.12.2004 року проводився за матеріалами справи, без безпосереднього дослідження трупа чи біологічних матеріалів, а висновок щодо ймовірного часу настання смерті, як то приблизно за 1-2 місяці до виявлення трупа та причин смерті, обгрунтовано переважно наявністю алкоголю в крові. В той же час первинний висновок судово-медичного експерта №176 від 02.04.2002 року, достовірність та правильність якого підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_39 складений на підставі безпосереднього дослідження трупа ОСОБА_15 . Не виявлення в ході такого дослідження пізніше виявлених ушкоджень кісток черепа експерт ОСОБА_39 пояснив, що тим, що зовнішнім оглядом та пальпацією таких тілесних ушкоджень, які він проводив виявити не вдалось.
Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт Одеського бюро СМЕ ОСОБА_40 , який приймав участь у проведенні експертизи та складанні висновку №381 роз`яснив, що через відсутність належних ОСОБА_15 гістоприпаратів, встановити причину смерті останнього не вдалось. Натомість згідно наданого комісією висновку підтвердити чи спростувати встановлену при первинній експертизі причину та час смерті не можливо.
Даючи правову оцінку діям підсудного ОСОБА_14 згідно пред`явленого обвинувачення суд, враховує всі досліджені та визнані допустимими докази в сукупності та встановлені на підставі таких доказів обставини справи. При цьому, суд приходить до переконання, що не всі зазначені в обвинувальному висновку обставини справи знайшли своє підтвердження допустимими та достатніми доказами.
Так, на думку суду, інкримінована ОСОБА_14 мета нанесення ударів в голову ОСОБА_15 від яких останній знепритомнів, як то вбивство, грунтувалась виключно на припущеннях органу досудового розслідування обумовлених нанесенням таких ударів в життєво важливий орган голову, а також послідуючій поведінці підсудного, пов`язаній з поміщенням тіла ОСОБА_15 у воду осушувального каналу річки Південний Буг, з метою приховання трупа. Разом з тим, наслідків у вигляді смерті ОСОБА_15 від ударів в голову, як встановлено органом досудового розслідування та судом на підставі доказів не настало, а ОСОБА_14 згідно пред`явленого обвинувачення та встановлених в судовому засіданні обставин, добросовісно помилявся щодо настання таких наслідків.
В науці кримінального права подібну ситуацію називають - фактичною помилкою виконавця щодо якісної характеристики наслідків діяння, яка полягає в непередбаченні шкоди, що фактично заподіяна й навпаки, у передбаченні шкоди, що не заподіяна.
В той же час, суд вважає, що прямих, безпосередніх та достатніх доказів, які б свідчили про наміри ОСОБА_14 під час нанесення ударів в голову потерпілого спричинити смерть останньому, в ході досудового розслідування не здобуто, не представив таких доказів суду і прокурор. Навпаки, аналіз всіх доказів в сукупності, зокрема відомостей про розмови ОСОБА_14 в ІТТ, стосовно того, що ініціатором конфлікту, під час якого підсудний наніс удари в голову потерпілого ОСОБА_15 , був саме останній, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, а підсудний не мав намірів бити потерпілого і вчинив такі дії лише у відповідь на поштовх, які суд визнає не спростованими, дають суду підстави для висновку, що підсудний не усвідомлював, а відтак і не міг передбачати можливість настання наслідків у виді смерті потерпілого, внаслідок нанесених ним ударів в голову і діяв при цьому з невизначеним умислом спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 07.02.2003 року (абз.2 п.4) замах на злочин (умисне вбивство) може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Крім того, як вбачається зі змісту п.22 вказаної постанови для відмежування умисного вбивства від інших насильницьких злочинів суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, саме по собі ще не свідчить про наміри винної особи вчинити умисне вбивство.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_14 в частині нанесення умисних ударів в голову потерпілого ОСОБА_15 з метою спричинення не визначених тілесних ушкоджень, підлягали правовій кваліфікації за фактичними наслідками таких дій. Однак, наслідки таких дій у вигляді спричинення ОСОБА_15 зазначених в обвинувальному висновку тілесних ушкоджень в виді переломів кісток обличчя, без зазначення ступені тяжкості таких тілесних ушкоджень, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доказами. Як зазначається у висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 16.01.2006 року, в ході якої були виявлені вищевказані тілесні ушкодження та встановлено їх травматичний спосіб утворення, з об`єктивних причин, як то недостатність біологічного матеріалу та його стан, встановити ступінь тяжкості таких тілесних ушкоджень, а також підтвердити чи спростувати їх прижиттєвий чи посмертний спосіб утворення не представляється можливим.
За таких обставин, суд виключає з обвинувачення ОСОБА_14 , за недоведеністю, спричинення потерпілому ОСОБА_15 внаслідок ударів в голову, тілесних ушкоджень у вигляді переломів кісток обличчя.
Поміщаючи тіло потерпілого у воду осушувального каналу річки Південний Буг, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 діяли, згідно обвинувального висновку, що підтверджується вищевказаними доказами, з метою приховати труп потерпілого, що свідчить про не усвідомлення та не передбачення підсудним можливих наслідків таких своїх дій у виді спричинення смерті ОСОБА_15 , яка настала згідно висновку судово-медичного експерта через утоплення. Зазначені обставини виключають наявність прямого умислу в діях підсудного та свідчать про необережну форму вини стосовно наслідків своїх дій у виді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_15 , оскільки попри не усвідомлення та не передбачення можливих наслідків, підсудний міг і повинен був передбачити такі наслідки.
Таким чином, суд перекваліфіковує дії підсудного ОСОБА_14 згідно пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, тобто умисного вбивства на ч.1 ст.119 КК України, а саме вбивство через необережність.
Обираючи вид та міру покарання підсудному ОСОБА_14 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
При цьому, суд приймає до уваги, що обвинувачений скоїв середньої тяжкості, необережний насильницький злочин, який спричинив тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого. Такий злочин ОСОБА_14 вчинив, у неповнолітньому віці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 , суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, а також провокаційну поведінку потерпілого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, став ініціатором конфлікту.
Обставин, що обтяжують покарання підсудного, як в ході досудового розслідування так і під час судового розгляду не встановлено.
Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути звільнена від покарання на підставах передбачених ст.49 цього Кодексу.
Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.49 КК України, а щодо осіб, які вчинили злочин у віці до 18 років, відповідно до ст.106 КК України, зокрема у випадку, якщо особа вимагає закриття справи у зв`язку з її виправданням. Тоді суд, за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись відповідною нормою матеріального права та ч.5 ст.74 КК України.
Згідно з п.2 ч.2 ст.106 КК України щодо осіб, які вчинили злочин середньої тяжкості (нетяжкий злочин) у віці до 18 років, встановлено 5- річний строк давності.
Враховуючи наведене, а також те, що з дня вчинення ОСОБА_14 у віці до 18 до років, який заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною, злочину середньої тяжкості минуло більше 5 років, останній підлягає звільненню від покарання. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання вказаного строку, не встановлено.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до підсудного ОСОБА_14 , який останній не визнав, про стягнення спричинених їй злочином, внаслідок якого наступила смерть сина - ОСОБА_15 збитків, матеріальних в сумі 5000 (п`яти тисяч) грн. пов`язаних з витратами на поховання та встановлення пам`ятника та моральних в сумі 100000 (сто тисяч) грн. обумовлених характером і тривалістю моральних страждань потерпілої від непоправної втрати дитини, суд визнає такі вимоги обгрунтованими, а їх розмір доведеним представленими суду доказами. Враховуючи конкретні обставини справи, а саме характер протиправних дій обвинуваченого, наслідки злочину, характер та тривалість моральних страждань потерпілої, керуючись при цьому, принципами розумності, справедливості та відповідності, суд приходить до висновку, що такий позов підлягає до задоволення повністю.
Керуючись ст. ст. 323-324, 327, 328, 333-335 КПК України ( в ред.1960 року), ст.ст.1166-1168 ЦК України, суд-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, від покарання за який звільнити на підставі ст.ст. 49, 106, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_14 підписку про невиїзд - скасувати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_9 5000 (п`ять тисяч) грн. матеріальної та 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Хмельницький міськрайонний суд до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 діб з моменту його проголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3