Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
Житомирський апеляційний суд
Ухвала

11 листопада 2020 р. Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2020 року, якою засудженого ОСОБА_9 звільнено за хворобою від подальшого відбування покарання у виді 10-ти років 2-х місяців 30 днів за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2020 року засудженого ОСОБА_9 було звільнено за хворобою від подальшого відбування покарання у виді 10-ти років 2-х місяців 30 днів, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року.

23 жовтня 2020 року перший заступник керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом 7-ми денного строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі прокурора міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2020 року. Вказане клопотання прокурор мотивував тим, що про оскаржувану ухвалу Житомирську обласну прокуратуру повідомлено не було і про її існування їм стало відомо лише 23 жовтня 2020 року з повідомлення адміністрації ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)», а тому вважає строк на апеляційне оскарження ухвали суду пропущеним з поважних причин.

В запереченні, яке надійшло від захисника ОСОБА_7 , йдеться про відсутність підстав для поновлення прокурору строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, доводи захисника ОСОБА_7 щодо відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши доводи клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

За змістом ч.1 ст. 117 КПК України процесуальний строк повинен бути поновлений за клопотанням зацікавленої сторони, якщо він пропущений з поважних причин.

Вирішення питання про поновлення цього строку залежить від того, чи визнає суд причини пропуску строку поважними.
До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції був присутній прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , який 01.10.2020 року отримав копію резолютивної частини ухвали суду, про що свідчить його розписка (а.п.232), а тому мав можливість звернутися з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Протягом строку апеляційного оскарження, скарги на ухвалу місцевого суду ніким із учасників провадження не подавалися.
Зазначення прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури в засіданні апеляційного суду про те, що на даний час проводиться службова перевірка дій прокурора місцевої прокуратури, який не вжив заходів щодо своєчасного оскарження ухвали суду, на переконання апеляційного суду, не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що узгоджується із нормами ст.10 КПК України.

Посилання апелянта на норми ч. 4 ст. 36 КПК України щодо права першого керівника обласної прокуратури на подання апеляційної скарги незалежно від його участі в судовому засіданні, не може слугувати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.20 ч.2 ст. 36 КПК України прокурор уповноважений оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Проте Кримінальним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами не встановлено особливого порядку та строків оскарження прокурорами вищого рівня судових рішень у апеляційному порядку.

У статті 393 КПК України як суб`єкт оскарження вказується тільки прокурор. Відповідно до п.15 ч.1 ст. 3 КПК України, прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно ч. 5 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» єдність системи прокуратури України забезпечується крім іншого єдиними засадами організації та діяльності прокуратури, єдиним статусом прокурорів, єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Таким чином, поняття "прокурор", яке вживається у ст. 393 КПК України, як суб`єкт апеляційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні чи судовій справі, але й прокурорів вищого рівня, визначених у ч. 4 ст. 36 КПК України (Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступники).

А тому особливості організації внутрішнього документообігу у системі органів прокуратури не можуть змінювати загальний порядок обчислення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, визначений у ч.2 ст. 395 КПК України.

Вказання апелянтом про те, що про існування ухвали місцевого суду Житомирській обласній прокуратурі стало відомо лише 23 жовтня 2020 року з повідомлення адміністрації ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)», також не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Богунський районний суд міста Житомира не повинен був направляти копію ухвали від 01.10.2020 року на адресу Житомирської обласної прокуратури, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду, а таким чином прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , участь якого була визначена в судовому засіданні як представника органів прокуратури, був повністю обізнаний про прийняте 01.10.2020 року рішення та отримав його копію.

Суд першої інстанції у відповідності до норм чинного законодавства, не мав більше механізму та обов`язку, направляти на адресу Житомирської обласної прокуратури копії ухвали від 01.10.2020 року, а представники органів прокуратури, в разі необхідності, мали вжити заходів в розумні інтервали часу, щоб дізнатися про стан судового провадження, що узгоджується з висновками викладеними у п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» від 14.10.2003 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені першим заступником керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 причини пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення не можна визнати поважними, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід залишити без задоволення.
Колегія суддів звертає увагу, що поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не є переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до ч.3 ст.21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання. Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією. Під такими законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання права звернення до суду.

Кримінальним процесуальним законом не передбачена під час розгляду клопотання про поновлення строку на оскарження можливість перевірки доводів прокурора щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення.
Відповідно п.4 ч.3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 395, 399 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 01.10.2020 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 01жовтня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_9 повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: