Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1540/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000244 від 07.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , за погодженням з прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про арешт майна, яке було вилучено в ході огляду місця події 07.09.2020 року, а саме: автомобіля марки «ЗІЛ-131», державний номерний знак НОМЕР_1 типу ПЛГ, зеленого кольору, 1992 року випуску, шляхом тимчасового позбавлення права власника ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 та користувачів ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_3 на користування, розпорядження та відчуження вказаного автомобіля, а також на лісопродукцію породи сосна в кількості 84 колоди різними діаметрами, довжиною колоди 4,65 м. та 6 м., шляхом тимчасового позбавлення права на розпорядження, відчуження та користування вказаної лісопродукції.
Дослідивши додані до клопотання документи суд приходить до наступних висновків.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Однак, зазначених вимог закону прокурор, який погодив клопотання про арешт майна, не дотримався.
У клопотанні не зазначено контактний телефон власника транспортного засобу ОСОБА_4 , про арешт якого ставиться питання у даному клопотанні.
Відсутність зазначеної інформації унеможливлює належне та своєчасне повідомлення власника майна про час та місце розгляду зазначеного клопотання про арешт майна.
У тексті клопотання та в прохальній частині модель та марку транспортного засобу зазначено, як ЗІЛ-131, тоді як відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що міститься в матеріалах справи, марку та модель транспортного засобу зазначено, як ЗИЛ 131, тому в цій частині клопотання слід уточнити.
Зі змісту клопотання вбачається, що ОСОБА_6 є власником та користувачем автомобіля ЗИЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1 , проте в матеріалах справи не міститься доказів набуття права власності або користування ОСОБА_6 на вищевказаний транспортний засіб, та відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що міститься в матеріалах справи власником транспортного засобу є ОСОБА_4 .
Також, метою арешту слідчим у клопотанні зазначено те, що у даному кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій та судових експертиз, тому у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно.
В той же час, клопотання не є обґрунтованим в цій частині, воно містить загальні дані та не конкретизоване в частині зазначення виду експертиз, які підлягають призначенню за вказаними речовими доказами.
Крім того, ухвалою слідчого судді Олевського районного суду від 15.10.2019 року у справі № 287/1672/19 вже накладено арешт на автомобіль марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , типу ПЛГ, шляхом передачі на відповідальне зберігання ОСОБА_5 із забороною його відчуження до закінчення кримінального провадження.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Оскільки клопотання про арешт майна подане без додержання вимог ст. 171 КПК України, воно підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків з встановленням строку для такого усунення в сімдесят дві години.
Керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , яке погоджене прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна повернути для усунення недоліків та приведення у відповідність до вимог ст. 171 КПК України.
Визначити прокурору строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя: ОСОБА_1