КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2020, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Хмельницький, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено їм покарання у виді 4 років позбавлення кожному,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що 26.08.2018 приблизно о 18 год. 50 хв. вони та двоє невстановлених досудовим розслідуванням осіб, перебуваючи за адресою: м. Київ, площа Тараса Шевченка, 2, помітили раніше їм незнайомого ОСОБА_10 .

В цей момент у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та двох невстановлених осіб виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та двоє невстановлених осіб вступили між собою у злочинну змову, розподіливши між собою злочинні ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 мала попросити у потерпілого мобільний телефон та утримувати його, а ОСОБА_6 та двоє невстановлених осіб мали перебувати поруч та за необхідності застосувати до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підійшли до потерпілого ОСОБА_10 та почали спілкуватись, а двоє невстановлених осіб стояли неподалік. Після чого, ОСОБА_7 близько 19 год. 00 хв. попросила у ОСОБА_10 його мобільний телефон «Iphone 6S» 32 GB із сім картою № НОМЕР_1 нібито для здійснення дзвінка, на що останній погодився та надав ОСОБА_7 вказаний телефон.

Однак коли потерпілий ОСОБА_10 звернувся до ОСОБА_7 із проханням повернути належний йому телефон «Iphone 6S» 32 GB із сім картою № НОМЕР_1 , остання відмовилась, а ОСОБА_6 , який стояв поряд із ОСОБА_10 , почав вести себе агресивно та відштовхнув потерпілого. Після чого двоє невстановлених осіб, які до цього знаходились неподалік від потерпілого ОСОБА_10 , накинулись на останнього та почали наносити тілесні удари в область голови та тулуба.

Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та двоє невстановлених осіб з місця вчинення кримінального правопорушення зникли разом із викраденим майном, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6 433,33 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання застосувавши положення ст.75 КК України. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості. Зокрема зазначає, що суд серед іншого належним чином не врахував дані, що характеризуютьсь його особу, наявність у нього тяжких захворювань, наявність у справі обставин, які пом`якшують покарання, відсутність у справі обставин, які обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до неї положення ст.ст. 75, 69 КК України. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачена посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі внаслідок суворості. Зокрема зазначає, що суд серед іншого належним чином не врахував щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відсутність у справі обставин, які обтяжують покарання, дані, що характеризуютьсь її особу, яка позитивно характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей, ряд тяжких захворювань. Також суд не врахував відсутність цивільного позову у справі та матеріальних претензій з боку потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який був вчинений групою осіб та поєднаний із застосуванням насильства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства та правильно призначив їм покарання у виді позбавлення волі до реального відбування.
Разом з тим, з огляду на посередні характеристики обвинувачених за місцем проживання, наявність у них тяжких захворювань, наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 на утриманні двох малолітніх дітей, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції правильно визначив обвинуваченим покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особам обвинувачених та ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченими, так і іншими особами.
Підстав для пом`якшення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання або звільнення від його відбування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2020 щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3