Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 серпня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимы відеоконференції з Кузнецовським міським судом кримінальне провадження № 0000350 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 травня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання сім років шість місяців позбавлення волі.

Прийнято рішення утримувати ОСОБА_5 під вартою і рахувати строк відбуття покарання з моменту його затримання 24.09.2019 року.
Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь на користь держави 31310,60 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 18 вересня 2019 року близько 23.00 год, перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який раптово виник на грунті неприязних відносин із своєю співмешканкою ОСОБА_8 , умисно наніс останній удари кулаками рук та ногами по голові та тулубу, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_8 померла.

У поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку і закриття кримінального провадження у зв`язку із не встановленням достовірних доказів вини ОСОБА_5 у заподіянні смерті ОСОБА_8 . При цьому вказує, що суд обґрунтував оскаржуваний вирок висновками, які, на його думку, не відповідають фактичним обставинам справи, і доводить, що всі докази в їх сукупності засвідчують лише факт події, а не винність ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, тому не можуть бути визнані належними та допустимими, покликаючись неповноту судового розгляду. Вказує, що прямих доказів причетності обвинуваченого до інкримінованого йому злочину матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів, на його переконання, не надано стороною обвинувачення та не здобуто судом.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду апеляційної скарги, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора щодо законності вироку і залишення його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Покликання захисника в апеляційній скарзі щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та відсутності доказів причетності обвинуваченого до смерті ОСОБА_8 спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними судом.
Як слідує з технічного носія інформації перебігу судового розгляду даного провадження, ОСОБА_5 підтвердив факт перебування протягом дня - 18 вересня 2019 року разом із своєю співмешканкою ОСОБА_8 в м. Вараш Рівненської області, де вирішували власні питання та розпивали спиртні напої в гр. ОСОБА_10 , після чого направилися до місця проживання ОСОБА_11 будинку АДРЕСА_3 , між ними виникла сварка, оскільки він не хотів, щоб ОСОБА_8 йшла до ОСОБА_12 , під балконом квартири ОСОБА_11 вони сварилися близько півгодини, в ході чого він наніс ОСОБА_8 три удари долонею руки в бокову частину голови. Після зазначених ударів потерпіла намагалася втекти, однак він схопив її за куртку, від чого остання впала боком на траву, а, піднявшись, втекла від нього. Про смерть ОСОБА_8 , яку виявили мертвою на березі річки Стир, дізнався від її матері.

При проведенні 25 вересня 2019 року з дотриманням норм КПК України слідчого експерименту ( т. 2 а.с. 164-169), протокол і роздруківка відеозапису якого досліджені судом першої інстанції, ОСОБА_5 за участю захисника добровільно і послідовно показав, що відбулося на місці події 18.09.2019 року, відобразивши механізм та характер нанесення ним тілесних ушкоджень співмешканці ОСОБА_8 .
Показання ОСОБА_5 щодо обставин скоєного ним злочину відображені ним в деталях, при цьому точної кількості ударів від не зазначає, наголошуючи про нанесення ОСОБА_8 трьох, чотирьох чи п`яти ударів рукою в область правої щоки та в потилицю.
Твердження ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 не могла померти від його ударів і до її смерті він непричетний, не заслуговують на увагу.

З показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 вбачається, що 18 вересня 2019 року у вечірню пору біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_11 , обвинувачений спочатку наносив ОСОБА_8 , яка сиділа на лавці, численні удари руками по обличчю, незважаючи на прохання ОСОБА_13 , яка боялася за життя ОСОБА_8 , припинити бійку, а в подальшому - удари правою ногою по тулубу зі сторони спини та живота, від яких ОСОБА_8 падала, не могла піднятися, що тривало близько 20-40 хвилин.

Згідно протоколів проведення слідчих експериментів від 25.09.2019 року та 09 грудня 2019 року за участі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , останні детально розповіли і показали, як ОСОБА_5 наносив удари ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_2 , зазначивши час, місце та спосіб нанесення ударів, поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 до та під час вчинення злочину, що узгоджується з їхніми показаннями, наданими в суді першої інстанції.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 прибиральниця згаданої прибудинкової території, ствердила, що вранці 19 вересня 2019 року біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 відмивала кров із лавки біля входу в під`їзд, доклавши значних зусиль, оскільки вся лавка була залита кров`ю, та калюжі крові з бетонного покриття біля лавки, наголосивши, що поряд із лавкою на бетоні лежали жмутки волосся, що свідчить про силу ударів та їх чисельність.

Вказані показання повністю узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що чув агресивний крик біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , у якому чоловік нецензурно ображав жінку на ім`я ОСОБА_16 , в чому переконався особисто, коли виходив на вулицю, а через певний час, повертаючись додому, побачив багато крові на стінах другого під`їзду, лавці та на бетонному покритті поряд із входом у під`їзд, де чоловіка і жінки вже не було.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 24 вересня 2019 року з фототаблицями ( т. 1 а.с. 13-46), на березі річки Стир по діагоналі відносно вул. Набережної в м. Вараш Рівненської області, неподалік кафе Маєток, виявлено труп ОСОБА_8 , на обличчі якої множинні садна, синці багряного кольору, припухлості м`яких тканин в лобовій ділянці голови; забійні рани над правою бровою, в лобно-скроневій ділянці з наявністю крові на волоссі; садна на губі, в ділянці нижньої щелепи, на шиї з правого та лівого боків, синці багряного кольору на передній грудній стінці та в ділянці реберної дуги, як з правої, так з лівої сторони; садна та синці на правому боці та в ділянці крила клубової кіски; садна і рани на тильній поверхні правої та лівої кисті; синці багряного кольору на спині.
На одязі трупа - джинсові штани та джинсова куртка синього кольору, а під джинсовою курткою - светр синього кольору, що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , згідно яких 18.09.2019 року ОСОБА_8 була одягнена в джинсові штани та куртку синього кольору, взута в голубі тапочки і іншого одягу не мала.
Під час проведення вказаної дії судово-медичний експерт ОСОБА_17 зазначив, що враховуючи відсутність плям чи калюж крові на місці, де знаходився труп, найвірогідніше, наявні на трупі тілесні ушкодження були отримані не в даному, а іншому місці, оскільки із виявлених ран на голові мала б відбуватися значна кровотеча, ознак чого на місці виявлення трупа не виявлено.
Відповідно до протоколу, оглядалася навколишня територія, де було знайдено труп ОСОБА_8 , в тому числі, і вхід до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , де поряд із входом до даного під`їзду виявлено сліди, схожі на кров, та мікрооб`єкти, які можуть мати відношення до трупа ОСОБА_8 .
Даний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104, 105, 106, 223, 234, 237 КПК України, а тому підстав для визнання його недопустимим не вбачається.
Згідно висновку судово - медичної експертизи № 89 від 24.09.2019 року ( т. 2 а. с. 206-208), на тілі трупа ОСОБА_8 виявлено травматичні зміни: акрита черепно-мозкова травма, субдуральна гематом справа, крововиливи під оболонки головного мозку, забій головного мозку, забійні рани голови, переломи ребер зліва та справа, забій лівої легені, лівобічний гематоракс, множинні синці, садна обличчя, тулуба і кінцівок. Черепно-мозкова травма виникла від дії тупого предмету, вірогідно, від кількох ударів з достатньою силою, і відноситься до розряду тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, як і тупа травма грудної клітки (переломи ребер зліва з пошкодженням лівої легені, лівобічний гематоракс), котра виникла від дії тупого предмета, можливо, від декількох ударів руками або ногами.

Смерть ОСОБА_8 настала від отриманої закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилася розвитком набряку-набуханням речовини головного мозку та наступною його компресією.

Тілесні ушкодження, характерні для самооборони або для падіння з висоти власного зросту, в ОСОБА_8 відсутні, що узгоджується з даними про обставини її травмування.

Висновок експерта відповідає вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України, є чітким та категоричним, сумнівів у колегії суддів не викликає, а тому твердження апелянта щодо його сумнівності, не заслуговують на увагу.

Спростованими є і припущення захисника щодо можливої причетності інших осіб до вчиненого злочину чи отримання ОСОБА_8 травми голови іншим чином, оскільки така версія стороною обвинувачення перевірялася, і матеріалами перевірки причетність інших осіб до вчинення злочину не підтвердилася.

Жодними зібраними та дослідженими доказами, що були визнані належними та допустимими, не підтверджено, що ОСОБА_8 отримала травми, від яких настала її смерть, в іншому місці чи іншими особами, і таких доказів не надано колегії суддів ні апелянтом, ні самим обвинуваченим.

Про схильність ОСОБА_5 до фізичного насильства щодо ОСОБА_8 , між якими постійно виникали сварки і конфлікти, оскільки обоє зловживали спиртними напоями, свідчать показання потерпілого ОСОБА_9 брата загиблої, свідків ОСОБА_18 матері ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , які зазначають, що ОСОБА_5 , проживаючи із ОСОБА_8 , постійно бив її, неодноразово у неї було вирване волосся, і остання зверталася за медичною допомогою.
Твердження сторони захисту щодо невстановлення події кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб (механізм) нанесення тілесних ушкоджень та інші обставини кримінального правопорушення), беручи до уваги докази, зазначені в обвинувальному вироку, що суперечать, на їхню думку, обставинам, встановлених безпосередньо під час судового слідства, є не переконливими.
Згідно ч. 1, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
У мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.
Відповідно до ст. 374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. У цій частині потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаний доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів скоєного злочину. Після цього - докази, покладені судом на обґрунтування своїх висновків.

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно з`ясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а тому підстав для закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, як про це клопоче сторона захисту, не вбачається.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідком якого було позбавлено життя людини, особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, як особа, яка веде антисоціальний спосіб життя, позбавлений батьківських прав щодо своїх малолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності, думку потерпілого щодо призначення суворого покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, і призначив ОСОБА_5 за скоєне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, максимально наближене до мінімальної межі, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 20.08.2020 року