Провадження №1-кс/760/3806/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна

в кримінальному провадженні №0001082 від 04.11.2016 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0001082 від 04.11.2016 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001082 від 04.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме за фактом придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчиненого невстановленими особами в інтересах забудовника будинку по АДРЕСА_1 .
У клопотанні вказується, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2019 (справа №760/20263/19, провадження 1-кс/760/10750/19) частково задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_5 та накладено арешт у вигляді заборони відчуження, у тому числі на приміщення 472/1 загальною площею 81,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).
У клопотанні зазначається, що в рамках вказаного кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт об`єктів нерухомості, зазначивши, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів, разом з тим, при накладенні арешту на майно ОСОБА_4 в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 173 КПК України не було визначено правових підстав для його застосування, а лише посилання на загальну норму ч.2 ст. 170 КПК України. Адвокат вказує, що це необхідна умова для перевірки законності та обґрунтованості прийняття відповідного рішення про арешт, оскільки кожна підстава для застосування арешту вимагає наявності певних обставин, як то - наявність обґрунтованої підозри та санкції статті особливої частини КК, що передбачає конфіскацію для накладення арешту з метою конфіскації, чи наявність цивільного позову для накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тощо.
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , вказує, що на даний час відсутні правові підстави для подальшого арешту вищевказаного майна, що належить ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_4 не є підозрюваним, обвинуваченим, щодо якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001082 від 04.11.2016, а є третьою особою, яка набула права власності на арештоване майно на законних підставах у 2017 році (придбавши об`єкт нерухомого майна за ринковою ціною). Так, ОСОБА_4 набула нерухоме майно на законних підставах у передбачений законом спосіб - шляхом укладання договору про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором, і, відповідно, є добросовісним набувачем. Також арештоване майно не було отримано ОСОБА_4 внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки представлені слідством у справі матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо вчинення ним будь-якого кримінального правопорушення.
У клопотанні вказується, що слідчий суддя в ухвалі про накладення арешту на майно у справі №760/20263/19 від 18.07.2019 року зазначає: «враховуючи вказані обставини, слідчий суддя вважає, що на даний час існують достатні підстави вважати, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може призвести до втрати, перетворення або іншої передачі майна, на що, зокрема, вказує і факт неодноразового переоформлення прав на дані об`єкти нерухомості».
Проте, адвокат зазначає, що ОСОБА_4 є лише другим власником об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому факт неодноразового переоформлення прав на дані об`єкти нерухомості не може розглядатися як підстава для накладення арешту на майно, така інформація є неправдивою та підлягає спростуванню. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозра жодній особі не оголошувалась, доказів того, що ОСОБА_4 незаконно заволоділа зазначеним майном немає, так само як і доказів того, що це майно отримане за рахунок доходів від вчинення злочину. Обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, відсутні.
Також адвокат звертає увагу суду на те, що арешт на майно 18.07.2019 було накладено і в порушення вимог ч.1 ст.173 КПК України, оскільки особа, що подала клопотання про накладення арешту, має довести необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Крім цього, за ч.2 ст.171 КПК України до клопотання про накладення арешту також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Однак, зі змісту ухвали від 18.07.2019 не вбачається посилань на докази, які надані слідчим на обґрунтування його клопотання.
Адвокат вказує, що на даний час потреба в подальшому застосуванні арешту об`єктів нерухомого майна відсутня, оскільки арешт накладений на майно, що є власністю ОСОБА_4 , як захід забезпечення кримінального провадження застосовується уже тривалий час, тому ризики, що стали підставою для застосування арешту майна, відсутні.
У клопотанні також вказується на те, що арешт було накладено необґрунтовано, оскільки при вирішенні питання про арешт майна було порушено ч.2 ст.173 КПК України, а саме не визначено правову підставу для арешту майна, можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні, і яку обставину цей доказ повинен доводити, не враховано відсутність обґрунтованої підозри, що мала б бути пред`явлена ОСОБА_4 або будь-якій іншій особі, що свідчить про відсутність у слідства на даний час доказів для пред`явлення підозри, не встановлено жодного зв`язку між ОСОБА_4 та іншими фігурантами справи, не враховано розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не враховано наслідки арешту майна для третьої особи, на майно якої накладено арешт. Також, вищевказане нерухоме майно не може бути речовим доказом, оскільки не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення і не містить на собі його сліди, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій, не було набуто протиправним шляхом, не отримано фізичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи вищенаведене та керуючись стст. 100, 131, 132, 170-175 КПК України, адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , просить слідчого суддю скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2019 у справі № 760/20263/19 про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна у вигляді заборони його відчуження, в частині майна, що належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме: приміщення 472/1 загальною площею 81,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Київська місцева прокуратура №9 було належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання прокурор не з`явився, заперечень або пояснень щодо скасування арешту не надав.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2019 (справа №760/20263/19, провадження 1-кс/760/10750/19) частково задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_5 та накладено арешт у вигляді заборони відчуження, у тому числі на приміщення 472/1 загальною площею 81,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).
Так, при вирішенні питання про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0001082 на об`єкти нерухомості, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане в клопотанні прокурора майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ в кримінальному провадженні, тому наявні достатні підстави для арешту з метою забезпечення збереження речових доказів. Також слідчий суддя дійшов висновку про існування достатніх підстав вважати, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може призвести до втрати, перетворення або іншої передачі майна, на що, зокрема, вказує і факт переоформлення прав на об`єкти нерухомості, зазначені в клопотанні прокурора.
Отже, дослідивши ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2019 (справа №760/20263/19, провадження 1-кс/760/10750/19), слідчий суддя дійшов до висновку, що арешт було накладено обґрунтовано.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя також враховує, що на час розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001082 від 04.11.2016 здійснюється і не є закритим, а тому, в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження потреба не відпала.
З огляду на наведене, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту є необґрунтованим та адвокатом в судовому засіданні не доведено, що відпала необхідність в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Керуючись статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 170-173, 174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1