Справа № 603/390/20
Провадження № 1-кп/603/79/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2020 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретар судового засідання : ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 28 січня 2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого лісником обходу №4 Монастириського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство», раніше не судимого
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.197 КК України,-
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_3
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5
потерпілого: ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.197 КК України.
В підготовчому судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 подав письмову заяву про відмову від обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якої просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_4 щодо закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення заперечила, вважає що у даному кримінальному провадженні об`єктом посягання є не лише приватний, а й публічний інтерес.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 щодо задоволення заяви потерпілого про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження не заперечили.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Ст.477 КПК України передбачено поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197 КК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16 вказано на те, що «критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії».

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати. При цьому, заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

В постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 31 березня 2016 року у справі №5-27кс16 зазначено, що у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого - це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) - це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання.
У справах «Scoppola проти Італії» (№ 2) [ВП], № 10249/03, § 135, рішення від 17 вересня 2009 року та «Poitrimol проти Франції», рішення від 23 листопада 1993 року, § 31, ЄСПЛ зазначив, що основоположним принципом є те, що будь-яка відмова від процесуальних прав, для того щоб вона була ефективною для цілей Конвенції, повинна завжди встановлюватися в недвозначній формі та супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з її важливістю. Крім того, вона не повинна йти врозріз з будь-яким важливим суспільним інтересам.
Визнання права на змагальність це і визнання права за сторонами використовувати рівні засоби і можливості для обґрунтування своєї позиції і заперечення іншої, яка поширюється не тільки на фактичну, але й на юридичну сторону справи.
Так, потерпілий у даному кримінальному провадженні, відноситься до юридичних осіб публічного права, до основних завдань якого відноситься здійснення управління об`єктами державної власності в межах повноважень, визначених законодавством (в даному випадку лісового господарства).
Кримінальне правопорушення, передбачене ст.197 КК України відноситься до кримінальних правопорушень проти власності, під основним безпосереднім об`єктом яких слід розуміти соціальні цінності, на які посягає конкретна злочинна дія або бездіяльність.
З обвинувального акту вбачається, що внаслідок неналежного ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до виконання покладених на нього обов`язків щодо охорони лісу на ввіреному йому обході №4 Монастириського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство», невстановленими особами здійснено самовільну рубку (розкрадання) лісу на загальну суму 135358,22 гривень, що спричинило тяжкі наслідки для власника майна.

При цьому, відповідно до положень Лісового кодексу України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Таким чином, судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні публічний інтерес (державний) превалює над приватним, тому відмова потерпілого від підтримання обвинувачення в даному випадку не відповідатиме загальним засадам кримінального провадження.
Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим, тому на думку суду, закриття кримінального провадження в даному випадку становитиме по суті відмову потерпілого від низки процесуальних прав в інтересах держави, не забезпечить додержання принципу змагальності сторін у даному кримінальному провадженні, яка передбачає процесуальну рівність сторін у кримінальному провадженні, а також не відповідатиме вищезазначеній ЄСПЛ позиції про те, що будь-яка відмова від процесуальних прав не повинна йти врозріз з будь-яким важливим суспільним інтересам, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись п.7 ч.2 ст. 284, п.2 ч.3 ст. 314, ст.ст.372, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника потерпілого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1