ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/940/20
Провадження №1-кп/477/196/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000664 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зі спеціальною освітою, працюючого водієм ПП «Букач», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2019 року, близько 16-40 год.

ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби по мокрій асфальтованій ділянці автодороги Н-11 «Дніпро-Миколаїв» у Вітовському районі Миколаївської області, призначеною для руху транспорту у двох напрямках, зустрічні потоки розділені газоном, дорожня розмітка відсутня, зі сторони м. Дніпро у напрямку м. Миколаїв зі швидкістю приблизно 70-80 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар.

При проїзді 312 км. автодороги Н-11 «Дніпро-Миколаїв», в районі зупинки громадського автотранспорту «Воскресенськ» на території Вітовського району Миколаївської області ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.1,12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу відповідно до дорожніх умов та обстановки, яка склалась, рухаючись зі швидкістю 70-80 км/год., не вжив заходів до зменшення швидкості свого транспортного засобу, до повної його зупинки, хоча мав таку можливість, здійснив маневр зміни напрямку руху ліворуч із застосуванням гальмування, що призвело до неконтрольованого заносу його транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль виїхав на розділовий газон, де допустив контактування з пішоходом ОСОБА_8 , яка в цей момент стояла на вказаному газоні.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень померла дорогою у лікарню.

Відповідальність за дії, вчинені обвинуваченим, передбачена ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю та пояснив, що 28.12.2019 року, приблизно о 16.40 год. він їхав з с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області в напрямку м. Миколаєва. Було темно та дорожнє покриття було мокре, ішов сніг. Він їхав зі швидкістю приблизно 70-80 км/год, з ближнім світлом фар, аби не засліплювати зустрічні автомашини. Помітивши пішохода, який переходив дорогу, він прийняв заходи щодо недопущення наїзду, але машину «занесло» на розділовий газон, де в цей час перебував інший пішохід потерпіла ОСОБА_8 , яку не було видно. Одразу після ДТП він зупинився, викликав «Швидку допомогу», поліцію та намагався надати першу допомогу потерпілій. Пізніше дізнався, що остання померла дорогою до лікарні. У вчиненому розкаюється, зазначив про відшкодування шкоди потерпілій та готовність в подальшому їй допомагати, просив сувого не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що загибла ОСОБА_8 її мати. 28.12.2019 року її мати вирішила поїхати в гості. Приблизно за 10 хвилин до події, її мати зателефонувала їй та повідомила, що вона погано себе почуває, в неї дуже болить голова, вона йде по дорозі та на вулиці йде сніг. А згодом їй повідомили, що її мати збила машина. Вважає, що у тому, що сталося, винна і її мати, оскільки йшла в недозволеному місці та на її одежі не було світловідображуючих елементів. Також зазначила, що мати страждала на сильний головний біль та під час головного болю втрачала координацію. Підтвердила, що обвинувачений відшкодував їй матеріальну шкоду в розмірі 9 тис. грн., після цього неодноразово пропонував ще надати допомогу та виразив готовність надавати допомогу і в теперішній час, і в майбутньому, однак у неї поки що відсутня така потреба. Просила обрати обвинуваченому міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі та не позбавляти його права керування транспортним засобом. Зазначила про відсутність претензій до обвинуваченого.

За згодою прокурора, обвинуваченого та потерпілої, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені по справі докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у порушенні правил дорожнього руху України, внаслідок чого спричинена смерть потерпілої, та кваліфікує його дії за частиною 2 статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, судом враховується, що він вчинив тяжкий злочин, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, працевлаштований, у вчиненому розкаявся, добровільно відшкодував завдані збитки, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.

Враховуючи тяжкість та обставини вчинення злочину, поведінку загиблої потерпілої, дані про особу обвинуваченого, сукупність обставин, які пом`якшують покарання, позицію потерпілої та сторони обвинувачення щодо призначення основного покарання, суд доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції частини 2 статті 286 КК України, вважаючи саме таку міру покарання необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи те, що злочин, передбачений ст. 286 КК України відноситься до злочинів, вчинених з необережності, ту обставину, що обвинувачений працює водієм і це є його доходом, а також враховуючи позицію потерпілої та обставини, за яких був вчинений злочин, суд приходить до переконання про відсутність необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортних засобом, враховуючи його альтернативність.

Враховуючи тяжкість злочину та дані про особу обвинуваченого, позиції потерпілого та прокурора, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягає стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 4739грн.76коп.

На підставі ст. 100 КПК України, речові докази по справі: автомобіль «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під розписку обвинуваченому ОСОБА_3 , слід залишити за належністю; змив РБК, запахові сліди з місця запалювання, важеля перемикання передач та з керма автомобіля «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , передані на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУ НП в Миколаївської області знищити.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 ( шість) місяців, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 4739грн.76коп.

Речові докази по справі: автомобіль «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під розписку обвинуваченому ОСОБА_3 , слід залишити за належністю; змив РБК, запахові сліди з місця запалювання, важеля перемикання передач та з керма автомобіля «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , передані передані на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУ НП в Миколаївської області знищити.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1