Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

03 вересня 2020 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_4 (далі прокурор) на вирок колегії суддів Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року у кримінальному провадженні №0000471 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 07 жовтня 2018 року) відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 , 07 жовтня 2018 року, близько 14-ї год. 00 хв., знаходячись у будинку за місцем проживання по АДРЕСА_1 , на підґрунті неприязних відносин, які виникли раніше та тривали впродовж значного проміжку часу через сімейні та побутові відносини, виник конфлікт із його сином ОСОБА_11 . В ході конфлікту, ОСОБА_5 , маючи умисел на заподіяння смерті своєму сину, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, намагаючись захистите себе від нападу, дістав із внутрішнього карману куртки, яка висіла на вішаку в кухонній кімнаті, розкладний ніж та за допомогою якого, з метою вбивства ОСОБА_11 , із значною силою наніс останньому 5 (п`ять) ударів в область грудної клітки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №201 від 08 жовтня 2018 року, смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок травматичного комбінованого шоку; проникаючих колото- різаних (двох) ушкоджень передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням серця та лівої легені.

Вироком колегії суддів Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.118 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та вирішено покласти, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано та звільнено обвинуваченого з-під варти в залі суду. Судом також було вирішено питання щодо долі речових доказів по справі.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року відносно ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Також просить дослідити у судовому засіданні: протокол огляду місця події від 07 жовтня 2018 року та ілюстративну таблицю до нього; висновок судово-медичнох експертизи №201 від 08 жовтня 2018 року; диск з відеозаписом слідчого експеременту від 03 грудня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що постановляючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, не надав належної правової оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпечності вчиненого злочину і обставинам його вчинення, що стало наслідком ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Додає, що у ході перекваліфікації інкримінованого органом досудового розслідування обвинуваченому злочину з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що суду не було надано доказів, які підтверджують умисел ОСОБА_5 на протиправне заподіяння смерті потерпілому, зокрема судом не враховано, що ОСОБА_5 наніс 5 (п`ять) ударів колюче-ріжучим предметом потерпілому у життєво важливий орган. Також, стверджує, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник на грунті особистих неприязних відносин, а тому обвинувачений повністю усвідомлював характер своїх протиправних дій, у ході нанесення ударів ножем, з метою провчити останнього, що підтверджується сукупністю зібраних, неналежно досліджених судом першої інстанції доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, що бере участь під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 , який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_10 , яка просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши частково судове слідство та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок з таких підстав.

Відповідно до ч.1,3 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Така невідповідність, відповідно до вимог ст.411 КПК України, має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Тобто, якщо судом апеляційної інстанції при перевірці законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення буде встановлено, що суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого на закон про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Рішення суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, колегія суддів, вважає помилковим та неналежно обґрунтованим виходячи з наступного.

Статтею 36 КК України передбачено право особи на вчинення дій з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно - небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, тощо.

В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначено, що «Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання».

ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції не заперечував той факт, що саме він наніс 5 ударів ножем в область грудної клітки потерпілого, що в свою чергу стало причиною його смерті.

Згідно показів ОСОБА_5 наданих в суді першої інстанції, під час виниклого конфлікту він наніс сину ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, удари складним ножем у відповідь на агресивну поведінку сина відносно нього, яка виразилась у висловлюванні на адресу ОСОБА_5 нецензурними словами, ударами кулаками в груди та по ребрах та також пояснив, що не хотів заподіювати потерпілому смерть. Наносив удари ножем ОСОБА_11 з метою самозахисту, оскільки побоювався за своє життя, так як син сильно бив його, а також, неодноразово раніше безпричинно наносив тілесні ушкодження перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, раніше ламав ребра обвинуваченому.

За показами ОСОБА_5 безпосередньо конфлікт почав його син ОСОБА_11 , який агресивно поводився відносно нього.

Під час конфлікту останній висловлювався на його адресу нецензурними словами, ударами кулаками в груди та по ребрах, після чого ОСОБА_5 дістав із внутрішнього карману куртки, яка висіла на вішаку в кухонній кімнаті, розкладний ніж та за допомогою якого наніс ОСОБА_11 5 (п`ять) ударів в область грудної клітки

Таким чином ОСОБА_5 маючи реальну можливість покликати на допомогу сусідів по квартирі, або ж також покинути приміщення будинку, натомість дістав розкладний ніж та почав наносити удари потерпілому.

Тобто, в цей час ОСОБА_5 перестала загрожувати небезпека з боку ОСОБА_11 , обвинувачений міг покинути приміщення будинку.

В той же час свідчення ОСОБА_5 в частині нанесення ОСОБА_11 ударів кулаками в груди та по ребрах ОСОБА_5 не відповідають змісту висновку судово-медичної експертизи №224 від 09 жовтня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_5 мали місце наступні тілесні ушкодження: високої, незамкнутої косо-падаючої странгуляційної борозни в ділянці шиї, садна розгинальної поверхні лівого ліктьового суглобу, синця поперекової ділянки справа.

Разом з цим, відсутні будь-які тілесні ушкодження в тих частинах тіла, куди зі слів ОСОБА_5 йому потерпілий наносив удари кулаками.

Дані свідчення ОСОБА_5 оцінюються колегією суддів критично, оскільки посягання на його життя зі сторони ОСОБА_11 не встановлено, а відтак і спростовується те, що мотивом його дій був захист охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, межі якого він перевищила.

Доказів, які б свідчили, що потерпілий вчинив суспільно небезпечне діяння щодо ОСОБА_5 у зв`язку з чим останній міг перебувати у стані необхідної оборони, у матеріаліх провадження немає. Ті дії, які за твердженням ОСОБА_5 , нібито вчинив потерпілий ОСОБА_11 , за своїм характером і об`єктивними проявами, не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у ОСОБА_5 стан необхідної оборони.

До того ж, формулюючи обвинувачення, визнанене доведеним, суд у вироку зазначив, що ОСОБА_5 на підґрунті неприязних відносин, які виникли раніше та тривали впродовж значного проміжку часу через сімейні та побутові відносини, виник конфлікт із його сином. В ході конфлікту, ОСОБА_12 , маючи умисел на заподіяння смерті своєму сину, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, намагаючись захистити себе від нападу,дістав із внутрішнього карману куртки, яка висіла на вішаку в кухонній кімнаті, розкладний ніж та задопомою якого, з метою вбивства ОСОБА_11 із значною силою наніс останньому 5 ударів в область грудної клітки. Смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок проникаючих колото-різаних (двох) ушкоджень передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням серця та лівої легені.

Тобто, суд першої інстанції формулюючи обвинувачення, фактично дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_13 є прямий умисел на вбивство свого сина.

Разом з тим, мотивуючи у вироку висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст..118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, суд не зазначив, зокрема і у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, чи зазнав обвинувачений нападу з боку потерпілого, яка була реальна загроза з боку потерпілого, від якого суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого захищався обвинувачений тощо.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов не обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому перебував у стані необхідної оборони.

Так, оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, а також враховуючи характер і спосіб дій ОСОБА_5 , механізм спричинення тілесних ушкоджень та їх локалізацію, а саме вибрання як знаряддя злочину ножа та завдання ним 5 ударів у область грудної клітки потерпілого ОСОБА_11 , наслідки, які настали - смерть потерпілого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 , не знаходився у стані необхідної оборони та діяв з умислом направленим саме на позбавлення життя потерпілого, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство. Формулюючи обвинувачення за ст..118 КК України, суд першої інстанції вказав в ньому саме формулювання як умисне вбивство.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.118 КК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України - є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має повну середню освіту, одружений, неповнолітніх дітей не має, непрацюючий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, визнається щире каяття у вчиненому та сприяння розкриттю даного злочину, його позитивну характеристику за місцем проживання.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суду вважає за можливим призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціїї ч.1 ст.115 КК України.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419, 420,421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково

Вирок колегії суддів Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року відносно ОСОБА_5 скасувати.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з 3 вересня 2020 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання строк перебування його вартою з 08 жовтня 2018 року до 4 квітня 2019 року з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Взяти ОСОБА_5 під варту в залі суду.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3