Справа №463/2821/20
Провадження №1-кс/463/1689/20
У Х В А Л А

12 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про відмову у визнанні потерпілим

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 12 березня 2020 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні № 0001338 від 29.11.2019 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України. Просить вказану постанову скасувати.

Скаргу мотивує тим, що за заявою ОСОБА_4 внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення майором податкової поліції ОСОБА_6 . Внаслідок його неправомірних дій відносно ОСОБА_4 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000446, чим йому завдано моральної шкоди. Однак, слідчим безпідставно винесено оскаржувану постанову про відмову у визнанні потерпілим. Тому просить таку скасувати та зобов`язати слідчого належним чином розглянути заяву.

В судове засідання адвокат подав заяву про підтримання скарги та розгляд справи за відсутності сторони скаржника.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги. Згідно поданих письмових заперечень вважає своє рішення обґрунтованим, просить відмовити в задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З матеріалів скарги вбачається, що в провадженні слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження № 0001338 від 29.11.2019 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України. За обставинами справи в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000446 було отримано висновок експерта після ознайомлення з яким сторона захисту дійшла висновку, що старший оперуповноважений з ОВС відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ ОУ ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_6 , як службова особа, використовуючи своє службове становище, з метою прикриття своїх попередніх злочинних дій по внесенню неправдивих відомостей в офіційні документи та завідомо неправдивого повідомлення про злочин, за фактом яких Другим СВ СУ ТУ ДБР у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000007, повторно здійснив службове підроблення, тобто умисно відібрав серед сотень договорів лише один договір за ознакою найнижчої ціни та серед тисяч накладних відібрав лише декілька податкових накладних за ознакою найнижчої ціни та представив такі експерту як достовірні матеріали, на яких мала ґрунтуватися експертиза.

10.03.2020 ОСОБА_4 подав слідчому клопотання про залучення останнього як потерпілого, у зв`язку з тим, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні його честі, гідності та ділової репутації.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 12 березня 2020 року відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні № 0001338 від 29.11.2019 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України. Слідчим зроблено висновок, що відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_4 потерпілим, оскільки сам факт проведення досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 не може свідчити про завдання йому моральної шкоди, а наявність протиправних дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000446 на даний час не встановлено.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

З наявних матеріалів скарги вбачається, що прийняттю оскаржуваного рішення передувало проведення повної та всебічної перевірки обставин, які мають значення для кримінального провадження, викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України.

Оцінюючи законність постанови слідчого від 12.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим, слід врахувати, що КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому:

-очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення;

-відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву;

-очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою;

-наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншому виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України;

-неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 366 КК України полягає у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 384 КК України полягає у введенні в оману суду або іншого уповноваженого органу, в тому числі шляхом надання завідомо неправдивого висновку експерта.

Разом з тим, заявник не обґрунтував завдання йому моральної шкоди.

Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), логічним є висновок, що на момент прийняття слідчим рішення про визнання потерпілим, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення, що розслідується.

Із матеріалів справи вбачається, що завдання шкоди заявник ОСОБА_4 пов`язує із безпідставним проведенням відносно нього досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні, внаслідок незаконних дій працівника поліції.

Отже, про наявність шкоди, завданої скаржнику незаконними діями працівника поліції, можна вести мову лише в разі ухвалення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 і у якому працівник поліції на думку скаржника сфальсифікував офіційні документи, що власне, і має бути встановлено цим судовим рішенням.

З огляду на те, що у кримінальному провадженні, де на думку заявника порушуються його права, не прийнято остаточного рішення на користь скаржника та не встановлено суттєвого порушення його прав під час досудового слідства, не можливо стверджувати на цій стадії про наявність у нього будь-якої шкоди та відповідно про наявність підстав для визнання його потерпілим.

З цих підстав слідчий суддя вважає обґрунтованою оскаржувану постанову слідчого, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

При цьому, слід звернути увагу, що ухвалою слідчого судді від 17.02.2020 було відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , на аналогічну за змістом та по суті постанову слідчого від 17 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 12 березня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні № 0001338 від 29.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1