490/4500/20 04.09.2020
н/п 1-кс/490/3225/2020
Справа № 490/4500/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002450 відомості про яке 25.07.2020 внесено до ЄРДР про зміну запобіжного заходу:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Миколаєва, громадянину України, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого фізичною особою підприємцем, працюючого директором Громадської організації "Стоп наркотик", в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 , підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_3
в с т а н о в и в :
Адвокат ОСОБА_3 здійснюючи захист підозрюваного ОСОБА_4 звернувся в порядку ст. 201 КПК України до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в якому просив змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на заставу з наведених у клопотанні підстав.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник подане клопотання підтримали та просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі не відпали.
Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали провадження 1-кс/490/2896/2020, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя дійшов наступного.
Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим відділом Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002450, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, у невстановленому в ході досудового розслідування місці у ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , з корисливою метою, із застосуванням у подальшому до останнього фізичного насильства.

Так, у невстановленому місці та у невстановлений у ході досудового розслідування час, діючи умисно, за попередньою змовою ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийшли до згоди на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останнього, із застосуванням фізичної сили.

Реалізуючи свій умисел, 25.07.2020 року приблизно о 14:00 год., більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули на парковку за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, буд.46, де побачили припаркований автомобіль марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , та у салоні останнього на пасажирському сидінні перебуває сам ОСОБА_10 ..

Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , переконавшись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає, підбігли до автомобілю марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , звідки з водійського місця висадили, шляхом застосування насильства товариша ОСОБА_10 ..

Після чого, ОСОБА_6 сів на водійське сидіння, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , у свою чергу сіли на заднє пасажирське сидіння та без будь-яких пояснень своїх дійсних намірів, незаконно заволоділи автомобілем марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , та почали свій рух у бік Одеської траси НОМЕР_2 , при цьому застосувавши насильство відносно ОСОБА_9 , шляхом нанесення йому по тілу ударів та прикривання обличчя невстановленим у ході досудового розслідування предметом.

ОСОБА_11 , перебуваючи в автомобілі «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , через короткий проміжок часу, який рахується хвилинами, звертаючи увагу на поведінку ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не розуміючи куди його везуть, висловив своє небажання їхати разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , і виявив бажання залишити автомобіль. Попросив зупинити його і випустити. ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, відмовились зупинити автомобіль та відпустити ОСОБА_9 , продовживши рух автомобіля на швидкості, що позбавляло можливості ОСОБА_9 безпечно залишити автомобіль з власної волі. У подальшому, на автомобільній дорозі М17, автомобіль під керуванням ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції, якими були викриті злочинні дії останніх.

Таким чином, за версією органу досудового розслідування, у вказаний спосіб, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно позбавили волі ОСОБА_9 всупереч волі останнього.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем, що належить ОСОБА_9 , що завдасть потерпілому великої матеріальної шкоди, з корисливою метою, із застосуванням до останнього фізичного насильства.

Реалізуючи свій умисел, 25.07.2020 року приблизно о 14:00 год., більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прибули на парковку за адресою: м.Миколаїв, вул.Московська, буд.46, де побачили припаркований автомобіль марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 та у салоні останнього на пасажирському сидінні перебуває сам ОСОБА_10 ..

Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , переконавшись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає, підбігли до автомобілю марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , звідки з водійського місця висадили, шляхом застосування насильства, товариша ОСОБА_10 ..

Після чого, ОСОБА_6 сів на водійське сидіння, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , у свою чергу сіли на заднє пасажирське сидіння, та без будь-яких пояснень своїх дійсних намірів, незаконно заволоділи автомобілем марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , та почали свій рух у бік Одеської траси НОМЕР_2 , при цьому застосувавши насильство відносно ОСОБА_9 , шляхом нанесення йому по тілу ударів та прикривання обличчя невстановленим у ході досудового розслідування предметом.

У подальшому на автомобільній дорозі М17, автомобіль під керуванням ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції, якими були викриті злочинні дії останніх.

26.07.2020 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

26.07.2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.07.2020 року до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.09.2020 року.
Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливого ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.
Разом із тим, сторона захисту вважає, що на теперішній час відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, оскільки органом досудового розслідування вже проведені всі необхідні першочергові слідчі (розшукові) дії, допитаний потерпілий, свідки, до матеріалів кримінального провадження долучені всі необхідні на думку органу досудового розслідування докази, у зв`язку з чим, підозрюваний ОСОБА_4 жодним чином не зможе вплинути на хід досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого та/або свідків.
Ризик переховування підозрюваного від слідства сторона захисту вважає таким, що втратив своє існування, мотивуючи наступним. Так, підставою вважати такий ризик реальним, слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва в ухвалі від 28.07.2020 року мотивував тим, що ОСОБА_4 з 05.05.2020 року перебував у розшуку, як особа підозрювана у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України у кримінальному провадженні №0000406 від 22.04.2020 року, та відносно якого ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2020 року надано дозвіл на затримання, з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під варто. Про те, як зазначає захисник, у вказаному вище кримінальному провадженні ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру в установленому законом порядку, як то вимагає КПК України, у зв`язку із чим незаконно було оголошено у розшук. З цього приводу, дії органу досудового розслідування оскаржуються.
Крім цього, захисник вказує, що згідно довідки Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 31.08.2020 року ОСОБА_4 згідно бази ІПНП "Армор" в Державному міжнародному розшуку не перебуває. Кримінальне провадження №0000406 від 22.04.2020 року перебуває на стадії відкриття матеріалів (ст. 290 КПК України), будь який запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні не застосовувався.
Сторона захисту наголошує, що можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення є лише припущенням, яке не має жодних конкретних фактів.
Окремо захисник зазначає, що ОСОБА_4 має травму, яка виражена в зниженні скорості кровообігу в шийній області, гіпертонію та остеохондрозу, що викликає постійну головну біль, недомогання, підвищення артеріального тиску. Вказані обставини захисник підтверджує довідкою лікаря від 30.08.2020 року, відповідно до якої у підозрюваного встановлений діагноз "Ситуаційний невроз вегетососудиста дістанія", підвищений артеріальний тиск 160/110. За час перебування ОСОБА_4 у Миколаївському слідчому ізоляторі його стан здоров`я погіршився, це викликано умовами його тримання під вартою у камері, в якійповітря забруднене тютюновим димом. Приміщення не провітрюється, тому ОСОБА_4 змушений постійно наражатися на пасивне куріння. Адміністрація слідчого ізолятору не може створити умови для захисту від шкідливого впливу, неодноразові звернення ОСОБА_4 залишені без реагування. ОСОБА_4 наразі потребує медичної допомоги, та приймання медичних препаратів, чого він на разі позбавлений.
Сторона захисту вважає, що за вказаних обставин, ураховуючи відсутність на теперешній час ризиків, що змусили слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, які виражаються його спортивною професійною діяльністю, зайняттям підприємницькою діяльністю у галузі сільського господарства, розведенням бджіл та отриманням від них меду та інших продуктів бджільництва, наявність родини та малолітньої доньки ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність постійного місця проживання, активна участь підозрюваного у громадському житті, за що неоднарозово відмічений подяками та грамотами, є засновником та директором громадської організації "Стоп наркотик", що є підставами для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу на інший у виді застави, який забезпечить належну його процесуальну поведінку та надасть змогу йому пройти лікування та відновити стан здоров`я.

Наведені вище обставини захисник та підозрюваний ОСОБА_4 доводять письмовими доказами, які долучені до клопотання, дослідженні слідчим суддею та заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу керуюсь ч. 1 ст. 201 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України. ОСОБА_4 частково визнає свою винуватість. Має постійне місце проживання, зареєстрований фізичною особою підприємцем, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, має міцні соціальні зв`язки, приймає активну участь у громадському житті, за що неоднарозово відмічений подяками та грамотами, є засновником та директором громадської організації "Стоп наркотик", позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

Відповідно до п. "с" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 25.06.2020 року у справі "Лаврик та інші проти України" констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з незаконним та необґрунтованим триманням заявників під вартою під час досудового розслідування.

Європейський суд вказав на системний характер порушень статті 5 Конвенції у звязку з тривалим та необґрунтованим триманням під вартою під час досудового розслідування, що було констатовано також у рішеннях у справах "Харченко проти України" та "Ігнатов проти України".

У цих рішеннях Європейський суд зауважив, що "тяжкість висунутих проти заявників обвинувачень і ризик їхнього переховування чи перешкоджання слідству згадувалися у первинних рішеннях про обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення викладені у загальних формулюваннях і містили повторювані фрази. З них не вбачалося, що суди належним чином оцінили факти щодо необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин різних стадій проваджень. До того ж з плином часу тривале тримання під вартою вимагає додаткового обґрунтування, проте суди його не навели. Вбачається, що національні суди не намагалися продемонструвати наявність конкретних фактів, які б доводили, що стверджуванні ризики переважали над принципом поваги до особистої свободи. Фактично тягар доведення було помилково перекладено на заявників. Зокрема, Суд зазначає, що національні суди неоднарозово обґрунтовували подальше тримання заявників під вартою посиланням на відсутність підстав для їхнього звільнення, тоді як пункт 3 статті 5 Конвенції передбачає застосування протилежного підходу і вимагає від національних органів влади наводити підстави для продовження строку тримання особи під вартою".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даних кримінальних правопорушень за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи виступ прокурора про відсутність підстав для зміни підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу через існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на його думку продовжують існувати, суд констатує, що їх можливе настання прокурором жодним доказом не доведено.

Ризики такі як, переховуватися від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, на даній стадії досудового розслідування втратили свою значимість, оскільки, як зазначає захисник, а прокурор не спростовує, за даними ІПНП "Армор" ОСОБА_4 в Державному міжнародному розшуку не перебуває,всі слідчі (розшукові) дії слідчим завершені, обшуки проведені, потерпілий, свідки і підозрювані допитані, їх можливе настання прокурором жодним доказом не доведено.

Крім того, прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, такому як вчинити інше кримінальне правопорушення, який слідчий суддя вважає реальним.

Виходячи з доведеності обґрунтованості підозри в частині, наявності існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає наявними всі підстави для зміни підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою.

Вирішуючи наведене питання, слідчий суддя у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України враховує обставини та наслідки кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання, доведеність існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, який хоча і підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушеннях, однак за складених обставин довів про те, що ризики передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України на які посилається прокурор відпали,та вважає за належне змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на заставу, встановивши заставу у розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 109850 грн. (сто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень), який в повній мірі зможе запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику та гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Крім того, виходячи з викладеного вважаю за належне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Разом із цим, відповідно до ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про зміну запобіжного заходу на інший запобіжний захід, підозрюваний, ОСОБА_4 повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 200, 201, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на заставу, у зв`язку із чим негайно звільнити ОСОБА_4 з під варти із зала суду.
Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 109850 грн. (сто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень) які підлягають внесенню заставодавцем на відповідний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області.
Зобов`язати підозрюваного або заставодавця не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави внести кошти у розмірі 109850 грн. на відповідний рахунок та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.
У випадку внесення застави покласти на ОСОБА_4 строком до 26 вересня 2020 року наступні обов`язки: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати, у разі наявності, до відповідних органів державної влади на зберігання закордонний паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон України.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні №0002450.
Ухвала є остаточною та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1