ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/207/21 Справа № 194/1521/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
перекладача ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
розглянувши в судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 року у кримінальному провадженні №0000412 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 16.08.2018 року в період часу з 16:15 год. до 17:00 год., знаходячись в дворі будинків АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до колишньої дружини ОСОБА_11 , він умисно наніс останній кулаком своєї правої руки, не менше 4 ударів в ліву скроневу ділянку, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівої скроневої ділянки, які утворилися по ударному механізму від дії тупого твердого предмету та які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не зупинившись на скоєному, ОСОБА_7 , 16.08.2018 року в період часу з 16:15 год. до 17:00 год., знаходячись в дворі будинків АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_12 , умисно наніс останньому один удар металевими ножицями в ліву половину грудної клітки, спричинивши механічні тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини з поверхневим пораненням діафрагми, ускладненого лівостороннім посттравматичним гемопневмоторексом, підкапсульної гемотоми селезінки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, що утворилися по ударному механізму від дії предмету (знаряддя), що володів колюче-ріжучими властивостями.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з даним вироком, подавши апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати та направити справу на додаткове розслідування у зв`язку з наявністю ряду невідповідностей.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що потерпілий ОСОБА_12 прийшов до нього додому в нетверезому стані і почав в нецензурній формі ставити його перед фактом, що він забирає його сина ОСОБА_13 і везе його на море. Проте, ОСОБА_7 ввічливо відповів, що не віддасть дитину в руки нетверезій людині.

Обвинувачений зазначає, що ножиці, які містяться в матеріалах справи, значно більші, а тому вважає, що необхідно провести їх експертизу.

Обвинувачений також вказує, що йому не зрозуміло рішення суду в частині відшкодування потерпілим моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , також не погодився з даним вироком, подавши апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_7 до більш м`якого покарання.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_7 як в ході досудового слідства, так і в ході судового слідства, винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що ОСОБА_12 він спричинив навмисно тілесні ушкодження, так як іншим шляхом не міг перешкодити поїздці перебуваючого у стані сп`яніння тестя з його малолітньою дитиною до моря.

Захисник вказує, що при відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявності обставин, що його пом`якшують, а саме щирого каяття, активного сприяння в розкритті злочину та наявності на утриманні малолітньої дитини, у суду були всі підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 69-1 КК України.

Захисник зазначає, що протокол огляду місця події від 16.08.2018 року з фото-таблицями є недопустимим доказом, оскільки останній було складено в період часу з 17:30 год. до 17:50 год. 16.08.2018 року, а повідомлення про злочин було зареєстровано в Тернівському ВП о 17:49 год. 16.08.2018 року, тобто огляд проводився не до внесення відомостей до ЄРДР, а ще до повідомлення про злочин. Недопустимим захисник вважає і протокол огляду предмету (ножиці) від 16.08.2018 року, оскільки під час досудового та судового слідства було встановлено, що ножиці являються особистим майном свідка у справі, проте вилучені ножиці не були повернуті власнику, як і не було звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення на них арешту.

Захисник також посилається на порушення судом першої інстанції права обвинуваченого на переклад, оскільки 23.12.2019 року в ході проведення підготовчого судового засідання захисник клопотав про повернення обвинувального акту прокурору для його перекладу хоча б на російську мову, яка не є рідною для обвинуваченого, проте в задоволенні вказаного клопотання йому було відмовлено і обвинуваченому так і не було вручено обвинувальний акт на його рідній мові. Вказує, що в судовому засіданні приймали участь в якості перекладачів неуповноважені на переклад особи, а під час останнього слова взагалі був відсутній перекладач.

Прокурор також не погодився з даним вироком, подавши апеляційну скаргу, в якій просив вирок в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто за кримінальний проступок, вчинений 16.08.2018 року, а тому з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились 16.08.2020 року. Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення, повинен був звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч.5 ст. 74 КК України, але цього суд не зробив, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, апеляційну скаргу прокурора просили вирішити на розсуд суду.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Представник потерпілих ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, прокурора - підлягає задоволенню з таких підстав.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі, зберігаючи об`єктивність та неупередженість.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника стосовно того, що ОСОБА_7 навмисно спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , так як іншим чином не міг застерегти поїздці перебуваючого у стані сп`яніння тестя з його малолітньою дитиною до моря, оскільки вказані показання обвинуваченого перевірялись судом першої інстанції і цілком обґрунтовано визнані такими, що надані з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин. Крім того, судом першої інстанції перевірялись пояснення обвинуваченого стосовно погроз до його малолітнього сина та визнано їх надуманими і недостовірними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються показаннями потерпілих та свідків. Судом першої інстанції встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 не вчиняв конфліктної ситуації з обвинуваченим, а тільки відтягнув останнього від своєї доньки ОСОБА_11 , якій обвинувачений наносив тілесні ушкодження, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо того, що на огляд в суді першої інстанції було надано не ті ножиці, якими ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи були перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, оскільки суперечать зібраним матеріалам кримінального провадження.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснив, що він підбіг спочатку до колишньої дружини ОСОБА_11 , наніс їй тілесні ушкодження, а потім підійшов до потерпілого ОСОБА_12 та наніс один удар ножицями.
Відповідно до протоколу огляду предмету від 16.08.2018 року з фототаблицями до нього, за участю понятих було виявлено та вилучено металеві ножиці зі слідами речовини бурого кольору та чотирма відбитками пальців, які відповідно до висновку експерта №20/4.6/393 від 12.09.2018 року, залишені відповідно безіменним пальцем правої руки та мізинцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 .
Крім того, в суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що був свідком того, як обвинувачений ОСОБА_7 вдарив свою колишню дружину ОСОБА_11 , яка від удару впала. Так як він займався ремонтом взуття, то до нього підійшов обвинувачений та взяв ножиці, які лежали на лавочці, і пішов у бік потерпілого ОСОБА_12 . Як саме ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_12 , він не бачив, а тільки бачив, як обвинувачений поклав ножиці назад на лавочку. Вказані ножиці були в крові, тому він їх не чіпав і пізніше їх вилучили працівники поліції. Свідок підтвердив факт того, що в суді першої інстанції оглядалися саме ті ножиці, які йому повернув обвинувачений після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що протокол огляду місця події від 16.08.2018 року є недопустимим доказом, оскільки складений ще до прийняття повідомлення про вчинення злочину та до внесення відомостей в ЄРДР, так як згідно положень ч. 3 ст. 214 КПК України, огляд місця події може бути проведений до моменту внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Що стосується посилання захисника на недопустимість протоколу огляду предмету (ножиці) від 16.08.2018 року, оскільки вилучені ножиці не були повернуті власнику, як і не було звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення на них арешту, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки з протоколу огляду предмету (ножиць) від 16.08.2018 року вбачається, що свідок ОСОБА_14 добровільно передав працівникам поліції металеві ножиці зі слідами бурого кольору, що підтверджується його власноручним підписом в протоколі. Будь-яких відомостей щодо порушення прав свідка ОСОБА_14 матеріали справи не містять.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог чинного законодавства, в повній мірі та, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі, а тому не приймає доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що призначене ОСОБА_7 покарання є жорстким.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, судом було враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою провину визнав лише частково, щиро не розкаявся та не відшкодував шкоду потерпілим. Жодних відомостей про активне сприяння ОСОБА_7 у розкритті злочинів, матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, колегія суддів не враховує доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом у ході розгляду апеляційних скарг не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, тому підстав для застосування ст. 69 КК України не вбачається.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про незрозумілість вироку суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, задовольнив позовні вимоги потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 10000 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_12 - 60000 грн.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди, вказаний судом, було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілих і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, призначивши йому відповідне покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_7 скоїв 16 серпня 2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків із строком давності на притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України - два роки.
Тобто строк притягнення до відповідальності ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України закінчився 16 серпня 2020 року, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити та змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 року у кримінальному провадженні № 0000412 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 року у кримінальному провадженні №0000412 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 року у кримінальному провадженні № 0000412 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, що тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4