Дата документу 24.12.2020 Справа № 334/3414/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/72/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/3414/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.389 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000461, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня спеціальна, офіційно не працевлаштованого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.03.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- 10.05.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. 02.12.2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 замінено несплачену суму штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком суду від 10.05.2016 року на покарання у виді 50 годин громадських робіт;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно зі змісту вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

02.12.2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя засудженому ОСОБА_7 замінено несплачену суму штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком суду від 10.05.2016 року на покарання у виді 50 годин громадських робіт.

03.01.2017 року ОСОБА_7 ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання, на підставі ч. 2 ст. 398 КК України, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності.

03.01.2017 року ОСОБА_7 отримав направлення до КП «Титан», де він мав відбувати покарання у виді громадських робіт.

Згідно наказу №6-гр від 10.01.2017 року «Про відбування громадських робіт», ОСОБА_7 мав відпрацьовувати громадські роботи в КП «Титан» шляхом прибирання Ландшафтного парку «Вознесенівський», підсобним робітником не більше як чотири години в день безоплатно, при цьому, згідно вищевказаного наказу ОСОБА_7 мав приступити до роботи з 10.01.2017 року.

Однак, ОСОБА_7 , будучи особою, засудженою ухвалою Ленінського районного суду до покарання у виді 50 годин громадських робіт, діючи умисно, маючи умисел направлений на ухилення від відбування покарання у виді 50 годин громадських робіт, в порушення затвердженого графіку відбування, в період з 10.01.2017 року до 19.05.2017 року до відбування покарання в КП «Титан» м. Запоріжжя не приступив, а саме: протягом зазначеного періоду без поважних причин жодного разу не вийшов на громадські роботи, за що має два письмові попередження, тим самим ухилився від відбуття покарання у виді 50 годин громадських робіт, які йому було призначено вироком Ленінського районного суду.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати. Визнати в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2016 року, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 днів. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд безпідставно не врахував в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, оскільки обвинувачений вчинив умисний злочин, маючи непогашену судимість за вчинення злочину проти власності. При цьому, обвинувачений ухилявся від відбування покарання за попереднім вироком, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та підвищену суспільну небезпеку. Також суд в порушення положень кримінального закону безпідставно не призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. Крім того, суд, застосовуючи ст. 75 КК України, фактично звільнив обвинуваченого і від відбування покарання у виді громадських робіт, яке належить відбувати реально, що є недопустимим.

До початку судового розгляду апеляційної скарги прокурора, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Позиція захисника також підтримана обвинуваченим ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання захисника; думку обвинуваченого та його захисника, які прохали задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 309/1201/15-к).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України (10.01.2017 року), яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років (на час скоєння кримінального правопорушення це діяння було злочином невеликої тяжкості).

Тобто, на день розгляду апеляційної скарги прокурора минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення (проступку). Протягом цього строку він не вчинив нового кримінального правопорушення. При цьому, хоча обвинувачений і перебував у розшуку менше одного місяця, однак колегією суддів під час апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачений не ухилявся від суду, а зміна місця проживання була пов`язана з продажем будинку, у якому він мешкав. Після телефонного дзвінка до суду обвинувачений з`ясував, що перебуває у розшуку та одразу ж з`явився до органів поліції та суду, тому колегія суддів не може беззаперечно стверджувати про ухилення ОСОБА_7 від суду.

Крім того, навіть з урахуванням зупинення перебігу строку давності на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції строки давності сплинули.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

За змістом ст. ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого є слушними, однак у зв`язку із заявленим адвокатом ОСОБА_8 клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України і не встановленням факту умисного переховування ОСОБА_7 від суду, вказане клопотання захисника підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора відповідно задоволенню не підлягає через скасування вироку суду першої інстанції та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений ОСОБА_7 звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а дане кримінальне провадження закриттю.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2016 року підлягає самостійному виконанню.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження № 000461, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, закрити на підставі ст. 49 КК України та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2016 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4