Справа № 357/9873/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002659, внесеному 01.07.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Біла Церква Київської області, громадянки України, працюючої на автомийки «Водолій», мийником - прибиральником рухомого складу, з неповною середньою освітою, неодруженої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_6 ,

обвинувачена: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що в кінці червня 2020 року, точної дати та часу не встановлено ОСОБА_7 , перебуваючи на березі річки «Рось» по вул. Котляревського в м. Біла Церква, Київської області, під час спільного відпочинку із ОСОБА_3 , на підставі усної домовленості, передав останній на тимчасове зберігання свою золоту каблучку 585 проби вагою 2,11 г та срібний ланцюжок 925 проби вагою 12,460 г із срібним хрестом 925 проби вагою 2,800 г, тобто ввірив належне йому майно.

Після чого, ОСОБА_7 попрямував купатись в річку, а вийшовши з неї, забув забрати належне йому майно у ОСОБА_3 , внаслідок чого воно залишилось зберігатись у останньої.

Так, 05.07.2020 у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на розтрату ввіреного їй чужого майна. Отже, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, отримала у ПТ «Ломбард «Довіра плюс» Мельник і компанія» кредит під заставу належної ОСОБА_7 золотої каблучки 585 проби вагою 2.11 г, вартістю 3418 грн 80 коп.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, охопленого єдиним умислом, спрямованим на розтрату чужого майна, яке було їй ввірене, 06.07.2020 ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, отримала у ПТ «Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» кредит під заставу належних ОСОБА_7 срібного ланцюжка 925 проби вагою 12,460 г вартістю 1262 грн. 80 коп. із срібним хрестом 925 проби вагою 2,800 г вартістю 283 грн. 80 коп.

Таким чином ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились в розтраті чужого майна, яке було їй ввірене, заподіяла потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 4965 гривень 40 копійок.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 191 КК України, за ознаками розтрати чужого майна, яке було їй ввірене.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченої, яка будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, розкаялась та пояснила, що в кінці червня 2020 року, точної дати та часу не пам`ятає, перебуваючи на березі річки «Рось» в м. Біла Церква, Київської області, під час спільного відпочинку із ОСОБА_7 , останній, на підставі усної домовленості, передав їй на тимчасове зберігання свою золоту каблучку, та срібний ланцюжок із срібним хрестом. Після чого, ОСОБА_7 попрямував купатись в річку, а вийшовши з неї, забув забрати належне йому майно у ОСОБА_3 , внаслідок чого воно залишилось зберігатись у останньої.Після чого, в результаті скрутного матеріального становища ОСОБА_3 05.07.2020 вказану золоту каблучку понесла у ломбард та отримала під неї грошові кошти, а 06.07.2020 так само здала в ломбард срібний ланцюг із хрестиком, які належали потерпілому. Просила суворо не карати, каялася у вчиненому. Цивільний позов визнала у повному обсязі.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки останнього в судове засідання суду не відомі.
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілого, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 того ж Кодексу, а претензій майнового характеру до обвинуваченої він не має.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальним правопорушенням, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 191 КК України, оскільки вона вчинила розтрату чужого майна, яке було їй ввірене.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Отже, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставину, яка пом`якшує її покарання, а саме визнання вини, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім цього при призначенні покарання обвинуваченій суд враховує дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима, неодружена, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно працевлаштована, тобто має міцні соціальні зв`язки, а також має місце реєстрації, яке співпадає з місцем фактичного проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Також суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, відношення обвинуваченої до вчиненого, яка під час судового засідання вину визнала, розкаювалась, отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції частини 1 статті 191 КК України, а саме у виді обмеження волі з можливістю перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, тобто із застосуванням іспитового строку.
Суд вважає необхідним відзначити правильним не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, оскільки у відповідності до положень статті 55 КК України воно може бути застосовано лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із заняттям ним певною діяльністю. Аналогічна позиція викладена у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Таким чином, додаткове покарання у вигляді позбавлення обіймати певні посади або займатися певною діяльністю до обвинуваченої ОСОБА_3 не застосовується.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.
Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Судові витрати також відсутні.
Цивільний позов у справі цивільного позивача ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину на загальну суму 4965,40 гривень підлягає задоволенню.
Оскільки відповідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 4965,40 грн. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 40 коп.), завданої в наслідок вчинення злочину.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1