Провадження № 1-кп/761/1566/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000800 від 29 серпня 2019 року,з угодою про визнання винуватості щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, працюючого на посаді директора ТОВ «Граса Груп», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, з угодою про визнання винуватості від 06 вересня 2019 року, укладеною між прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника Департаменту міжнародного-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку.

Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні просив затвердити зазначену угоду, вказав, що вона відповідає вимогам ст. ст. 469-472 КПК України, ОСОБА_5 надано зізнавальні показання щодо вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, в тому числі викрито інших осіб, причетних до злочинних дій, яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, а також обвинувачений ОСОБА_5 і надалі співпрацює з органами досудового розслідування та вчиняє дії спрямовані на документування групи осіб причетних до збуту на території України психотропної речовини.

Захисник ОСОБА_8 підтримав позицію прокурора та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає за можливе затвердити зазначену вище угоду про визнання винуватості, вказавши, що він беззастережно визнає обвинувачення, погоджується співпрацювати і надалі з правоохоронними органами у викритті осіб, які причетні до збуту психотропної речовини, а також те що він вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вагітністю дружини, у зв`язку з чим, відповідно до умов угоди, погоджується на призначення покарання із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, перевіривши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ст.65КК України при призначенні покаранні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту вказаних положень вбачається, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Вказаних вимог закону сторонами не було дотримано.

Так, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

Як вбачається зі змісту п. 4 угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_9 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку, сторони дійшли згоди, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, обвинуваченому ОСОБА_5 , із застосуванням положень ст.ст. 69, 75, 76 КК України слід призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з встановленням іспитового строку 3 роки.

Однак, згідно вимог ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного чи додаткового покарання тощо.

Відповідно з вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами Кримінального покарання"призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

В той же час, як встановлено в судовому засіданні, умовами зазначеної угоди вказані вимоги ст. 69 КК України не враховані.

Так, в поведінці обвинуваченого ОСОБА_5 , на переконання колегії суддів, наявна лише одна обставина, що пом`якшує покарання, визначена п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з доводами сторони захисту, що вагітність дружини ОСОБА_5 в період вчинення останнім, інкримінованого кримінально-караного діяння, послугувала тим чинником, внаслідок впливу якого, ОСОБА_5 опинився під дією збігу таких негативних обставин, які можливо було б віднести до категорії тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, оскільки жодного доказу про патологічний перебіг вагітності або негативний вплив тимчасового стану дружини на психіку обвинуваченого, сторонами не надано.

Таким чином, на думку колегії суддів, вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, не супроводжувалося збігом тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, у зв`язку з чим зміст угоди в частині наявності такої пом`якшуючої обставини, а також доводи сторін, висловлені ними в судовому засіданні з цього приводу, не підтверджено будь-якими об`єктивними доказами, а відтак суд не вбачає достатніх підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75, 76 КК України та призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Крім того, колегія суддів в повній мірі враховує ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що віднесене законодавством України, а також міжнародним законодавством, зокрема Конвенцією ООН «Про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин», ратифікованою Постановою ВР України від 25 квітня 1991 року, до категорії особливо небезпечних злочинів, наслідки вчинення якого становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства.

Отже, виходячи з зазначеного, колегія суддів також дійшла стійкого переконання, що умови угоди про визнання винуватості від 06 вересня 2019 року за своїм змістом не відповідають інтересам суспільства.

Так, на даний час в державі спостерігається тенденція до зростання кількості наркозалежних, особливо молоді, збільшення смертності населення та зріст злочинності внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, тому одним з основних напрямків державної політики є активізація роботи правоохоронних органів щодо своєчасного виявлення, припинення, знешкодження, а також справедливого покарання осіб, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Як вбачається з викладу фактичних обставин кримінального провадження, ОСОБА_5 , входив до організованої групи, учасники якої розподілили між собою ролі, розробили план на вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним придбанням наркотичного засобу, обіг якого обмежено «кокаїну» в особливо великих розмірах та його подальше перевезення, зберігання, збут. Загальна маса вилученого у ОСОБА_5 кокаїну, становила 17 177, 3г.

На підставі викладеного, з урахуванням конкретних обставин справи, визначене угодою про визнання винуватості від 06 вересня 2019 року остаточне покарання ОСОБА_5 , з можливістю подальшого звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, в умовах активної боротьби з головною загрозою людства - наркоманією, на думку колегії суддів не відповідає інтересам суспільства, а застосування щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України, вимог ст.ст. 69, 75, 76 КК України, суперечить вимогам кримінального законодавства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 06 вересня 2019 року та про необхідність повернення кримінального провадження № 0000800 від 29 серпня 2019 року прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 06 вересня 2019 року, укладеної між прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000800 від 29 серпня 2019 року відмовити.

Повернути кримінальне провадження № 0000800 від 29 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді