Постанова

Іменем України
03 грудня 2020 року

м. Київ
Справа № 279/2652/17
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4805/328/20

Провадження № 51 4004 км 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000651 від 20 квітня

2017 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 122 ч. 1, ст. 125 ч. 1, ст. 126 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката

ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого

2020 року ОСОБА_6 засуджено:
- за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;
- за ст. 126 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень;
- ст. 122 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 49 ч. 1 п. 2, ст. 74 ч. 5 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання, призначеного за ст. 125 ч. 1, ст. 126 ч. 1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 : на користь потерпілої ОСОБА_8 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_9 1340 гривень 28 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 1000 гривень моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_10 600 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 3000 гривень моральної шкоди.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він

20 квітня 2018 року приблизно о 12 годині на суміжній садибній ділянці між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 на ґрунті неприязних відносин дерев`яною палицею завдав два удари по правій руці ОСОБА_8 , заподіявши тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому голівки п`ятої п`ясної кістки, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
У той самий час та на тому ж місці ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин під час конфлікту умисно завдав удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_9 , заподіявши фізичного болю, а також завдав декілька ударів дерев`яною палицею по голові, ногах та спині ОСОБА_10 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18 травня 2020 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Указує на порушення вимог ст. 290 КПК України, оскільки ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження не знайомився та дані про це в матеріалах кримінального провадження відсутні. Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, вважає недопустимими: висновки судово-медичних експертиз від 28 квітня 2017 року № 83, від 27 червня 2017 року № 154 ОСОБА_8 та від 11 травня 2017 року № 85, від 27 червня

2017 року № 153 ОСОБА_10 , оскільки використані експертом медичні документи, а саме медичні довідки Коростенської ЦМЛ від 20 квітня 2017 року № 1958 та від

23 квітня 2017 року № 1961, були отримані у невідомий спосіб, судом не з`ясовано яким чином ці довідки отримані слідчим з лікарні, вони не визнавались речовим доказом у кримінальному провадженні і не відкривались стороні захисту; протоколи слідчих експериментів за участю всіх потерпілих та свідка ОСОБА_11 , оскільки зазначені слідчі дії проведено в присутності всіх потерпілих і свідка, тобто інші особи бачили, що демонстрували перші. Зазначає, що суд першої інстанції на власний розсуд застосував до ОСОБА_6 положення ст. 49 КК України, оскільки сторона захисту з такою заявою до суду не зверталася. Вважає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України належним чином не перевірив всіх доводів апеляційної скарги захисту, а також провів апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які не були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність засудження ОСОБА_6 , істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , а кримінальне провадження закрити на підставі ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Серед доводів апеляційної скарги захисник указував на порушення вимог ст. 290 КПК України.
На обґрунтування цих доводів, аналогічно до обґрунтування касаційної скарги, захисник ОСОБА_7 зазначав про відсутність в матеріалах кримінального провадження відповідного повідомлення про завершення досудового розслідування та протоколу про надання доступу ОСОБА_6 до матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до вимог ст. 290 ч. 1 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання (ст. 290 ч. 2 КПК України).
Із матеріалів кримінального провадження видно, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 здійснював захист своїх прав та законних інтересів самостійно.
Під час судового провадження ОСОБА_6 здійснює захист своїх прав та законних інтересів за допомогою професійного адвоката ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції заявив, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження ним було виявлено відсутність повідомлення про завершення досудового розслідування та протоколу про надання ОСОБА_6 доступу до матеріалів досудового розслідування.
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що такі доводи захисника не знайшли свого підтвердження, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 10 липня 2017 року підозрюваного ОСОБА_6 було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження відповідно до вимог ст. 290 КПК України, того ж дня у ОСОБА_6 відібрано розписку про отримання копії обвинувального акту.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказані доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про порушення вимог ст. 290 КПК України щодо відсутності повідомлення про завершення досудового розслідування та протоколу про надання ОСОБА_6 доступу до матеріалів досудового розслідування належним чином не перевірив,мотивованих відповідей на них не надав та відповідного обґрунтування з врахуванням матеріалів кримінального провадження не зазначив.

Таким чином, апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 порушив вимоги ст. 419 КПК Україниі дійшов передчасного висновку про законність вироку суду першої інстанції.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
При новому розгляді апеляційному суду необхідно врахувати наведене, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України із дотриманням прав та законних інтересів усіх учасників судового провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення. Інші доводи касаційної скарги про незаконність засудження ОСОБА_6 , недопустимість доказів та порушення ст. 49 КК України підлягають перевірці і з`ясуванню при новому розгляді в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга його захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3