КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року, якою зокрема обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 28 червня 2020 року включно, без визначення розміру застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва на стадії судового розгляду знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України та ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року, обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 28 червня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року в частині продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 28 червня 2020 року включно скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника і змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що в порушення вимог ст. 184 КПК України, прокурор не навів жодного обґрунтування наявності визначених ризиків і обставин, з посиланням на матеріали кримінального провадження.
Сторона захисту вказує, що він разом з обвинуваченим ОСОБА_9 подали клопотання про зміну стосовно останнього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт посилаючись на необґрунтованість перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під ватрою, відсутність будь-яких доказів причетності останнього до інкримінованих злочинів, відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, який є пенсіонером та особою з інвалідністю другої групи, наявність виключно позитивної характеристики, вищої освіти та ступеню кандидата наук з державного управління. При цьому, сторона захисту зазначила, що на даний момент наявні у ОСОБА_9 тяжкі хронічні захворювання перебувають у стадії загострення. Однак, на переконання апелянта, вказані обставини недостатньою мірою були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо продовження дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу. Оцінку їм в оскаржуваній ухвалі не дано, що на думку захисту, призвело до безпідставного продовження дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 невиправдано жорстокого запобіжного заходу. При цьому, апелянт вказав, що суд першої інстанції проігнорував дані про вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків та репутацію обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 також ставить питання про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року та обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги захисник вказує, що розпочинаючи з 15 квітня стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового слідства та суду, знищити або сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг сторони захисту, вказуючи на законність і обґрунтованість судового рішення; перевіривши матеріали контрольного провадження, які надійшли з суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд врахував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше не судимі, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованої з метою нападу на окремих осіб, які мають підвищену суспільну небезпеку та за які передбачено покарання, у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
При цьому суд зазначив, що ОСОБА_8 , який є діючим працівником СБ України, і ОСОБА_9 , який є пенсіонером ОВС , обвинувачуються у вчиненні злочинів у співучасті з раніше судимим за вчинення тяжкого злочину розбійного нападу ОСОБА_10 , яким передувало тривале спостереження та збір інформації про потерпілих та свідків.
Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 29 квітня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 28 червня 2020 року включно, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останнім був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як про те ставлять питання апелянти, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки останніх під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків та тяжких хронічних захворювань у стадії загострення, як на підставу для зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт, не є безумовною підставою для зміни обраного йому запобіжного заходу, оскільки суду не надано доказів, які б свідчили, що хвороби, на які страждає останній, унеможливлюють перебування особи під вартою.

Що стосується доводів апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_8 та ОСОБА_9 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом не встановлено і стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою, а відтак не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.

За викладеним, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України та обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та обрання їм запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про що ставиться питання в апеляційних скаргах захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року, якою зокрема обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 28 червня 2020 року включно, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3