ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1109/20 Справа № 201/7134/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0001481 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, має малолітню дитину, офіційно не працюючого, раніше судимого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
підозрюваного: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.
В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 не міститься доказів на обґрунтування підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Як вбачається з Протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.07.2020 р., у пункті 3 вказаного протоколу Потерпілим не було зазначено про застосування будь-якого фізичного насильства або погрози його застосування. Протокол огляду від 28.07.2020 р., протоколи допиту потерпілого та свідків, не можуть вважатися доказами скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Здійснення будь-яких насильницьких дій чи погроз застосування насильства щодо потерпілого підзахисним заперечується, а свідками не підтверджено.
Вказує, що в клопотанні про обрання запобіжного заходу вказано, що підозрюваний може перейти на нелегальне положення та переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому суду, але не наведено доказів в обґрунтування цих припущень. Підозрюваний стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений в тому, щоб дана справа швидше закінчилась та він міг продовжувати спокійно жити далі.
Звертає увагу на те, що слідчим суддею не враховані дані, що позитивно характеризують підзахисного: наявність місця реєстрації та постійного місця проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, а також те, що підзахисний ніс службу в зоні АТО, нагороджений медаллю, що свідчить про його свідому громадянську позицію.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року клопотання слідчого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 187 КК України ОСОБА_7 задоволено. Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань №4 строком на 60 (шістдесят) днів. Встановлено, що датою закінчення дії цієї ухвали є 28 вересня 2020 року.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що обґрунтованість підозри підтверджується заявою про вчинення злочину, показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_10 , який є другом потерпілого, а також протоколом огляду в ході якого у підозрюваного вилучено телефон, ніж та розписку потерпілого та показаннями знайомого підозрюваного ОСОБА_11 і бармена ОСОБА_12 про те, що вони бачили ніж в ході того як підозрюваний спілкувався з потерпілим, а бармен пояснив, що бачив пригнічений стан потерпілого коли той спілкувався з підозрюваним.
Крім того, суд вважав встановленим наявність ризику вчинення підозрюваним повторного злочину, оскільки останній, неодноразово судимий, і підозрюється у вчиненні нового злочину незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику вчинення підозрюваним нового злочину і цей ризик є доволі суттєвим. Також вважав наявним ризик уникнення підозрюваним суду, так як останній розуміє тяжкість можливого покарання, що може спонукати його до уникнення відповідальності, шляхом втечі, тим паче, що соціальні зв`язки останнього не є настільки тісними, щоб говорити про те, що вони втримають підозрюваного на місці його проживання. Ризик впливу на свідків та потерпілого також можливий з огляду на позицію підозрюваного та обставини вчинення злочину в якому він обвинувачується.
Суд також врахував вік та стан здоров`я підозрюваного, його соціальні зв`язки, які не є міцними настільки, щоб нівелювати встановлені судом ризики, те що він не працює, хоча і одружений, однак проживає з іншою жінкою, судимий і підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину незадовго після відбуття покарання, обставини злочину описані в клопотанні, розмір спричиненої шкоди, що свідчить про те, що підозрюваний в даний час несе в собі певну небезпеку для суспільства та з урахуванням вищеописаних обставин це свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001481 від 28.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
28.07.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: заявою про вчинення злочину, показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_10 , який є другом потерпілого, а також протоколом огляду в ході якого у підозрюваного вилучено телефон, ніж та розписку потерпілого та показаннями знайомого підозрюваного ОСОБА_11 і бармена ОСОБА_12 про те, що вони бачили ніж в ході того як підозрюваний спілкувався з потерпілим, а бармен пояснив, що бачив пригнічений стан потерпілого коли той спілкувався з підозрюваним.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою, а доводи захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та підстав тримання його під вартою, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявний ризик вчинення підозрюваним повторного злочину, оскільки останній, неодноразово судимий, і підозрюється у вчиненні нового злочину незадовго після звільнення з місць позбавлення волі. Також наявний ризик уникнення підозрюваним суду, так як останній розуміє тяжкість можливого покарання, що може спонукати його до уникнення відповідальності, шляхом втечі, тим паче, що соціальні зв`язки останнього не є настільки тісними, щоб говорити про те, що вони втримають підозрюваного на місці його проживання. Ризик впливу на свідків та потерпілого також можливий з огляду на позицію підозрюваного та обставини вчинення злочину в якому він обвинувачується.
При вирішенні питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого підозрюваному, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 3 до 7 років, дані про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий а також, наявність, передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що злочинні дії останнього виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад будь-якого кримінального правопорушення, а сама підозра є вигаданою та побудованою на припущеннях, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Посилання апеляційної скарги на те, що слідчим суддею не враховані дані, що позитивно характеризують підзахисного: наявність місця реєстрації та постійного місця проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, а також те, що підзахисний ніс службу в зоні АТО, нагороджений медаллю, що свідчить про його свідому громадянську позицію, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд при постановленні ухвали вказані обставини та особу підозрюваного врахував, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, міру покарання, яка йому загрожує, судом першої інстанції було обґрунтовано застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, позитивні характеристики підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4