КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000143 стосовно -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березань, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, пільг та державних нагород не має, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше судимого:
- 06.07.2001р. вироком Березанського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;
- 30.07.2004р. вироком Березанського міського суду Київської області за ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
- 17.12.2004р. вироком Березанського міського суду Київської області за ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
- 13.12.2010р. вироком Березанського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 09 місяців, з конфіскацією всього особистого майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Березанського міського суду Київської області від 13 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Березанського міського суду Київської області від 13 травня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 07 вересня 2019 о 08 годині 27 хвилин ОСОБА_6 зайшов до приміщення магазину ТОВ «АТБ-маркет» «Продукти-1033», що розташований за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Шевченків шлях, 156-а, помітив на вітрині пляшку вина, після чого у нього раптово виник умисел на таємне заволодіння чужим майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, направлених на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 взяв з вітрини пляшку вина «Таємна вечеря Милосердя» напівсолодкого, червоного та поклав до внутрішньої частини куртки.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 пройшов через касу та направився до дверей з метою покинути приміщення та отримати можливість розпорядитись викраденим майном.
Проте, біля виходу з магазину ОСОБА_6 зупинив охоронець та попросив повернути наявну у нього пляшку вина, за яку ОСОБА_6 не заплатив.
Усвідомлюючи, що його злочинні дії викрито, ОСОБА_6 , не приховуючи свого наміру та усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, та ігноруючи зауваження охоронця, тримаючи у внутрішній частині куртки пляшку вина «Таємна вечеря Милосердя», відчинив двері магазину та почав покидати приміщення. В цей час охоронець схопив ОСОБА_6 за руку, намагаючись зупинити, однак, останній ривком вирвав свою руку від охоронця та покинув приміщення магазину з викраденим майном, отримавши в такий спосіб можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
Відповідно до висновку експерта № 13-1/1668 від 20 вересня 2019 року ринкова вартість пляшки вина ємністю 0,7л. Таїрово «Таємна вечеря Милосердя», напівсолодке червоне 9/13 % об. ск/бут України станом на 07 вересня 2019 року становить 54 грн. (п`ятдесят чотири) грн. 68 копійок. Кримінальним правопорушенням потерпілому завдано матеріальну шкоду на суму 54 гривні 68 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок Березанського міського суду Київської області від 13 травня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким призначити йому кримінальне покарання за ч. 1 ст. 186 КК України не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції при винесенні вироку не врахував, що потерпілий ТОВ «АТБ-маркет» Продукти-1033 не зазнав матеріальної шкоди від вчиненого ним злочину та від цивільного позову по справі відмовився, що підтверджується відповідною заявою представника потерпілого ОСОБА_8 від 13 листопада 2019 року. Судом першої інстанції не було досліджено та не було взято до уваги, що він має низку серйозних захворювань, потребує стаціонарного лікування та постійного нагляду лікарів. Обвинувачений звернув увагу, що саме під впливом лікарських препаратів він і вчинив злочин, коли не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та повністю не міг адекватно керувати ними.

Крім того, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції не правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, адже відкрите викрадення пляшки вина було здійснено без застосування насильства або погрози його застосування до представника потерпілого і виривання ривком з рук охоронця своєї руки, як намагання уникнути затримання, не може кваліфікуватися як насильницький грабіж за ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглядаючи в порядку ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Так, суд першої інстанції, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і цей висновок, окрім показань обвинуваченого, який визнав свою вину, ґрунтується на сукупності інших доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених судом першої інстанції з урахуванням положень ст.ст. 22, 23 КПК України, які суд першої інстанції докладно виклав в обвинувальному вироку та вірно визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ознакою повторності правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неправильної кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України та наявності підстав для їх кваліфікації за ч.1 ст. 186 КК України, так як відкрите викрадення пляшки вина було здійснено ним без застосування насильства або погрози його застосування до представника потерпілого і виривання ривком з рук охоронця своєї руки, є лише намаганням уникнути затримання, а тому його дії не можуть кваліфікуватися як насильницький грабіж за ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки органом досудового розслідування обвинуваченому не інкримінувались дії поєднані з насильством під час вчинення грабежу, а його дії були кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як вчинення грабежу за ознакою повторності.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї статті повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Згідно примітки до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема 06 липня 2001 року вироком Березанського міського суду Київської області ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців (а.с. 108-110); 30 липня 2004 року вироком Березанського міського суду Київської області за ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357,ст. 70, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців (а.с. 111-114); 17 грудня 2004 року вироком Березанського міського суду Київської області ОСОБА_6 було засуджено за ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст. 70, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців (а.с. 118-121), 13 грудня 2010 року вироком Березанського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 9 місяців з конфіскацією всього особистого майна (а.с. 106-107), тобто обвинувачений ОСОБА_6 , який раніше вчиняв злочини, передбачені ст.ст. 185, 186 КК України, і на час вчинення даного кримінального правопорушення мав не зняті і непогашені судимості, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі також є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, при призначенні покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який за законом віднесений до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується посередньо, утриманців не має, раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні тяжкі злочини проти власності та після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, а навпаки, через незначний проміжок часу знову вчинив умисний тяжкий злочин, на час вчинення злочину офіційно не працював,а отже не мав законного джерела доходу і вказаний злочин вчинив з корисливих мотивів. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства та призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, оскільки призначене воно в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на наявність у нього серйозних захворювань, таких як туберкулез і епілепсія, а тому він потребує стаціонарного лікування є безпідставними, оскільки обвинувачений, якому запобіжний захід не обирався, не надав суду доказів того, що знаходився на лікуванні з приводу вказаних захворювань і, що він має такі захворювання та потребує лікування.

Апеляційні твердження обвинуваченого, що інкримінований йому злочин він вчинив під час дії лікарських препаратів (протитуберкульозних та проти епілепсії), а тому він не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та повністю не міг адекватно керувати ними, колегія суддів вважає надуманими, які не заслуговують на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження таких даних не містять, не надав їх суду і обвинувачений ОСОБА_6 , а згідно наявної в матеріалах провадження довідки КНП «Березанська міська лікарня Березанської міської ради» № 2187 від 19 вересня 2019 року ОСОБА_6 на «Д» обліку у лікаря психіатра і нарколога не знаходиться (а.с. 100).

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді колегією суддів не встановлено, вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186 КК України та призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Березанського міського суду Київської області від 13 травня 2020 року, у кримінальному провадженні № 0000143 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3