Справа № 464/891/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/794/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 04.06.2020р. відносно ОСОБА_7
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 04.06.2020р. застосовано до ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
На дану ухвалу суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу змінити, виключивши з її мотивувальної частини покликання на умисел та корисливий мотив вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння. У решті ухвалу просить залишити без змін.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Апелянт, покликаючись на положення ст. 19, 23, 24 КК України та вимоги ст. 505 КПК України, зазначає, що предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру не включає питання про винуватість обвинуваченого у кримінальному правопорушенні. Умисел та мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи. Зазначає, що всупереч наведеним нормам законодавства, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 маючи умисел та таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно викрав велосипед.

Згідно оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 09 лютого 2020 року о 19:25 год. неподалік магазину «Два кроки від хати» по вул. Віденська, в м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 - велосипед «Mauntec freerider» вартістю 3000 грн., який останній залишив біля входу у вказаний магазин, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюється і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора про безпідставність покликання суду першої інстанції про наявність умислу та мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні ним інкримінованого суспільно небезпечного діяння.
Так, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Виходячи з положень ст.ст. 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Отже, умисел та мотив є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.
Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа не здатна усвідомлювати характер і значення своїх дій та керувати ними, тобто є неосудною.
Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 79 від 21.02.2020р. ОСОБА_7 у період інкримінованих йому дій страждав хронічним психічним захворюванням у виді органічного шизофреноподібного розладу з вираженими змінами особистості, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у виді органічного шизофреноподібного розладу з вираженими змінами особистості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с. 59-62).

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.
Апеляційний суд звертає увагу, на положення ст.505 КПК України, якими передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Тобто, предмет доказування у такому кримінальному проваджені має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Згідно ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виявлене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме покликання в оскаржуваній ухвалі на
умисел та мотив дій ОСОБА_7 , як на складові злочину, у той час коли вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, дає підстави суду апеляційної інстанції виправити допущену судом першої інстанції помилку та виключити з оскаржуваної ухвали зайві посилання.
За таких обставин, апеляційний суд визнає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає зміні шляхом виключення посилання на умисел та мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04.06.2020р. відносно ОСОБА_7 змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на умисел та корисливий мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: