Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/19/20
У Х В А Л А
02 листопада 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

захисників - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

потерпілих - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_26 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч. 4 ст.186; ч.4 ст.289 КК України, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_27 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28,, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_28 за ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_29 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_30 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_17 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_31 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_32 ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, а також:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одеса, має вищу освіту, приватний підприємець, одружений, має на утриманні малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин.

Так, стороною обвинувачення вказано, що наприкінці травня 2003 року ОСОБА_33 за рекомендацією ОСОБА_34 звернувся до засновника і директора ТОВ «Пріоритет» - Особи 1 та Особи 12 - за отриманням грошового кредиту під заставу автомобіля і отримав такий кредит.

Приблизно в період з червня 2003 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_33 не розрахувався по зобов`язанню зі сплати відсотків та поверненню грошових коштів, Особа 1 і Особа 12 телефонували ОСОБА_35 з вимогою сплати їм замість ОСОБА_36 5000 доларів США, з урахуванням щомісячних відсотків.

31.10.2003 року в денний час Особа 2 за попередньою змовою з Особою 12 і ОСОБА_16 з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_34 призначили йому зустріч у офісі ТОВ «Пріоритет» за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 42.

В той же день після прибуття ОСОБА_34 до офісу ТОВ «Пріоритет» Особа 2, діючи за попередньою змовою з Особою 12 і ОСОБА_16 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом і придушення волі та психологічного стану ОСОБА_34 шляхом приниження його гідності, стали висловлюватися на його адресу нецензурними словами При цьому Особа 2 став розмахувати перед обличчям ОСОБА_34 предметом, схожим на дубинку, погрожуючи спричиненням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я, здійснюючи тим самим психологічний тиск, примушували ОСОБА_34 написати розписку про нібито отримання від Особи 12 26500 грн., що дорівнювали сумі боргу ОСОБА_37 , за рахунок нібито проданого ОСОБА_38 автомобіля «Ніссан-Аустер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та обов`язок нотаріально оформити договір купівлі-продажу даного автомобіля з Особою 12 не пізніше 15.11.2003 року.

ОСОБА_39 , сприймаючи їх погрози реально, погодився і написав під диктовку вказану розписку.

Продовжуючи дії, спрямовані на заволодіння автомобілем ОСОБА_34 , Особа 2 і Особа 12, отримавши від потерпілого розписку і продовжуючи здійснювати на нього психологічний тиск, вимагали передачі ключів і документів на вказаний автомобіль, після чого ОСОБА_16 за вказівкою Особи 2 і Особи 12 поїхав на автомобілі «Ніссан-Аустер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в невідомому напрямку. В подальшому Особа 2, Особа 12 і ОСОБА_40 розпорядилися цим автомобілем на власний розсуд.

Інкримінований ОСОБА_16 злочин був кваліфікований органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя або здоров`я потерпілого, що завдало великої матеріальної шкоди.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_16 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, але заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Також просив скасувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Також ОСОБА_16 заявив клопотання про скасування арешту, накладеного на все його майно відповідно до постанови слідчого у цьому кримінальному провадженні.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_16 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_16 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності.

Інші присутні обвинувачені, захисники, потерпілі не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_16 , відносяться до категорії особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за цей злочин встановлений у 15 років. Однак, з моменту вчинення цього злочину минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_16 дії були вчинені у жовтні 2003 року.

Після цього підсудний ОСОБА_16 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_16 , звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Постановою слідчого по ОВД СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_41 від 21.07.2008 року у кримінальні справі №3 було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_16 , де б воно не знаходилося.

Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно підсудного, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту ч. 1 ст. 248 КПК України (1960) при наявності обставин, передбачених зокрема ст. 11-1 цього ж Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна.

Як визначено у п.п. 36, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц), із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Оскільки судом приймається рішення про звільнення ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 11-1 КПК України (1960) і закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення, то суд вважає, що клопотання обвинуваченого про скасування арешту його майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудного ОСОБА_16 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.289 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Скасувати арешт, накладений постановою від 21.07.2008 року слідчого по ОВД СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_42 у кримінальні справі №3, на нерухоме майно ОСОБА_16 , де б воно не знаходилося.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3