Справа № 165/843/20 Провадження № 1-кп/165/235/20 q НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Нововолинську кримінальне провадження №0000039 від 13 травня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, суд, -

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.189 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, оскільки строк такого виду запобіжного заходу закінчується 20 грудня 2020 року. Вказує, що ризики, передбачені п.1, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України на даний час не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо заявленого прокурором клопотання. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби. Зазначив, що в сторони обвинувачення відсутні вагомі докази вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів. Крім того, клопотання прокурора вважає безпідставним та необгрунтованим, оскільки ризики передбачені п.1, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України не підтрверджуються жодними належними доказами. Вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може убезпечити більш м`якиий запобіжний захід, враховуючи те, що в обвинуваченого незадовільний стан здоров`я, крім того він має сім`ю, в якій виховується малолітня дитина, постійне місце проживання, батьків пенсіонерів, які теж хворіють.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захиника, просив заявлене ним клопотання задоволити, а у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Прокурор на заперечення доводів захисту вказав, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений буде незаконно впливати на потерпілих, свідка, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та може вчинити інші кримінальні правопорушення, які слугували підставами для обрання 21 листопада 2019 року та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Потерпілий ОСОБА_6 в суд не з`являється з об`єктивних причин, оскільки перебуває за кордоном в Республіці Польща і можливо лише в січні 2021 повернеться і дасть покази по справі.
Заслухавши думку захисника, обвинуваченого та прокурора, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року ОСОБА_4 було обрано (т.1 а.с.41), а ухвалами слідчого судді того ж суду та ухвалами Нововолинського міського суду, було неодноразово продовжено застосування у даному кримінальному проваденні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд також враховує, що кримінальне провадження тривалий час (понад рік) знаходиться в суді на розгляді. Протягом цого часу, за клопотанням прокурора судом шість разів ( 18.03.2020 р., 31.03.2020 р., 22.05.2020 р., 16.07.2020 р., 09.09.2020 р., 22.10.2020 р.) продовжувався обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому, стороною обвинувачення не вживаються заходи щодо забезпечення явки у судове засідання потерпілого ОСОБА_6 , що з об`єктивних причин унеможливлює суд невиправдано тривалий час провести розгляд кримінального провадження по суті та дослідити усі докази, які б підтверджували чи спростовували винуватість обвинуваченого у інкримінованих йому злочинах.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд звертає увагу й на те, що однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу, в контексті ч.1 ст.178 КПК України, судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому обвинуваченому вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд, суд позбавлений можливості оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а може лише перевірити доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").
Відповідно до рішення в справі "Бекчиєв проти Молдови", ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі "Белевицький проти Росії" обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСПЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Ступінь тяжкості висунутого обвинувачення і покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, на думку суду, не є достатньою підставою для продовження останньому обраного йому запобіжного заходу.
Разом з тим, як вбачається з обвинувального акта, обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання в м. Нововолинську, він має сім`ю та на його утриманні перебує малолітній син, тобто має міцні соціальні зв`язки, які можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку. Крім цього, суд враховує вік обвинуваченого, те, що він хворіє цілим рядом хронічних захворювань (гепатоз, хронічний панкреатит, гастрит) з динамікою їх погіршення і перебуваючи під вартою, звертався за медичною допомогою та проходив неодноразо амбулаторне лікування, що підтверджується довідкою начальника філії ДУ "ЦОЗ ДКВС" у Волинській області №ВН-698/20 від 16 грудня 2020 року (т.2 а.с.103), даними УЗД обстеження та копіями медичної документації (т.2 а.с.104-105), відтак є всі підстави вважати, що подальше тримання під вартою ОСОБА_4 може викликати значне погіршенння стану його здоров`я, загрозливого для його життя.
Враховуючи вказані обставини і те, що в клопотаннях сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою вже протягом більше року містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу у листопаді 2019 року, тобто без належного доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків з часом, враховуючи, що на даній стадії судового розгляду ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України значно зменшились (допитаний один потерпілій та єдиний свідок у даному кримінальному провадженні, вже досліджена судом частина наданих строною обвинувачення письмових доказів), суд приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою, відтак, вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням до нього менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, з врахуванням того, що потерпілий ОСОБА_6 за інформацєю прокурора перебуває за кордоном, що фізично унеможливлює тиску на нього обвинуваченим, крім того, навіть у разі повернення потепілого в Україну, саме такий запобіжний захід убезпечить від ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись: ст.177, ст.178, ст.181, ст.193, ст.194, ст.195, ст.196, ст. 202, ст.369, ст.372 КПК України, суд,

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 задоволити частково.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, а саме з 16 грудня 2020 року до 16 лютого 2021 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

прибувати на виклик до суду на першу вимогу;

цілодобово не залишати місце свого проживання без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування з потерпілими та свідком у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт або інші документи, що дають право на виїзд з України.

Ухвалу передати для виконання до Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області.

Згідно вимог ч.4 ст.181 КПК України орган поліції, зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої змінено запобіжний захід на домашній арешт і повідомити про це суд.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.202 КПК України, зобов`язати Роту конвойної служби ГУНП у Волинській області доставити обвинуваченого за адресою: 5 мікрорайон, буд. АДРЕСА_2 та звільнити його з-під варти.

Строк дії ухвали встановити до 16 лютого 2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1