Справа № 357/4041/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2020 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження №0000082 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин, Білоцерківського району, Київської області, не працюючого, не одруженого, із повною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

1)28.07.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років із додатковою мірою покарання у виді конфіскації майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Астрахань, Росія, працюючого без оформлення трудових відносин обвалювальником ТОВ «Антонівський мясокомбінат», одруженого, із повною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1)18.10.2019 Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ст. 124 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

захисники обвинувачених - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4

в с т а н о в и в:
20 березня 2020 року в період із 00 годин до 01 години 45 хвилин ночі (більш точний час не встановлений), ОСОБА_4 підійшов у внутрішній двір між будинком АДРЕСА_4 , де ОСОБА_3 , разом зі своїми знайомими і в тому числі з потерпілим ОСОБА_8 спільно вживали алкогольні напої, внаслідок чого перебували в стані алкогольного сп`яніння.

У це же час у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, що належить потерпілому ОСОБА_8

ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому обидва діючи повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння та виразилося в тому, що ОСОБА_4 підійшовши зі сторони лівого плеча до ОСОБА_8 , який сидів за столиком схиливши голову на ліве передпліччя, взявши останнього за ліве плече, припідняв його та наніс один удар рукою в область обличчя зліва, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді синця, ранки та садна на обличчі зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Від отриманого удару ОСОБА_8 впав із дерев`яної лавки правим боком на землю. Після чого ОСОБА_3 реалізуючи спільний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який лежав на землі на правому боці, та взявши останнього за курточку, в яку він був одягнений, відтягнув в сторону від лавки, де в подальшому, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_8 не міг чинити опору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно почали обшукувати кишені верхнього одягу, в який був одягнений потерпілий ОСОБА_8 , звідки відкрито викрали грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень купюрами номіналом по п`ятсот гривень кожна, мобільний телефон марки «ХІАОМІ redmi 6а» серійний номер НОМЕР_1 , що був у використанні, вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень згідно з товарним чеком №117 від 20.02.2020, зарядний пристрій марки «Nokia» та платіжну банківську карту AT «Укрсиббанк», після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Крім того, 15.02.2020 приблизно о 21 год. 45 хв. ОСОБА_9 прийшов до квартири АДРЕСА_5 , з метою помститися ОСОБА_4 , оскільки цього ж дня на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_9 в приміщенні вказаної квартири.

Зайшовши до коридору вказаної квартири, ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_4 та почав наносити удари дерев`яною биткою по голові та тулубу останнього, від чого ОСОБА_4 впав на підлогу. В результаті нанесених ударів ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран, саден, та синців, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В цей момент ОСОБА_4 умисно, з метою захисту і подальшого припинення нападу ОСОБА_9 , не оцінивши небезпечності посягання та обстановки захисту, маючи при цьому можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, схопив ніж, який знаходився на журнальному столику, та тримаючи його в правій руці, наніс ним ОСОБА_9 три удари в область лівої частини грудної клітини, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва, колото-різаних ран на лівому предпліччі та в ділянці першого пальця лівої кисті. Ушкодження в ділянці грудної клітки зліва відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм - як небезпечні для життя.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, визнав повністю. Свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав. При цьому щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам. Зазначив, що дійсно 15.02.2020 приблизно о 21 год. 45 хв. ОСОБА_9 після конфліктної ситуації прийшов до квартири АДРЕСА_5 з битою та став наносити удари ОСОБА_4 по голові. Останній помітивши на місці вчинення щодо нього протиправних дій ніж який лежав на журнальному столику, схопив його та став наносити удари ним у відповідь з метою захисту. Усвідомлював, що наслідком нанесення трьох ударів ножем по тілу потерпілого є отримання останнім тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, захисник, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав та просив виправдати його. Не оспорюючи факту нанесення одного удару рукою в область обличчя зліва потерпілого, обставин часу та місця вчинення злочину стверджує, що умислу на відкрите заволодіння майном потерпілого не мав, діяв на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли до потерпілого.

Щодо обставин його вчинення дав суду показання, що 20.03.2020 він разом із ОСОБА_10 підійшли до компанії його знайомого ОСОБА_3 . Коли вони підійшли то у компанії були ОСОБА_3 , потерпілий і ОСОБА_11 . Гненюка не було. Субботіну запропонували випити горілки, але він відмовився, так як не вживає спиртного. В подальшому ОСОБА_8 стало погано і його знудило за столом. ОСОБА_4 зробив йому зауваження з цього приводу, але той проігнорував попросив його встати і вдарив долонею ліву частину обличчя. Він хотів вдарити у щоку, але потрапив у око. Після цього він відразу пішов. На наступний день за місцем його роботи приблизно о 9 год. ранку приїхала поліція і його затримали. Стверджує, що до події з потерпілим не був знайомий. Чи випадали якісь речі у потерпілого не бачив, банківську картку ніхто нікому не передавав. Всього обвинувачений на місці події був присутній приблизно 15-20 хв.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав частково. При цьому стверджує, що злочин він вчинив сам, попередньої змови із ОСОБА_4 на його вчинення не було. Щодо обставин його вчинення дав суду показання, що з ОСОБА_8 знайомий до події біля 4 місяців. Стосунки з ним були дружні. Дійсно в ніч з 19.03.2020 на 20.03.2020 він відпочивав у компанії друзів. Приблизно о 23 год. до них приєднався ОСОБА_12 , який перед цим зателефонував йому. Сівер прийшов, вже будучи підвипившим, вони разом випили горілки, ОСОБА_13 постійно конфліктував із ОСОБА_14 . Приблизно о 0 год. 15 хв. до них підійшов ОСОБА_4 із ОСОБА_10 . Сівер ОСОБА_15 запропонував ОСОБА_16 випити горілки, але той відмовився, а ОСОБА_17 погодився і вони випили горілки. Після цього ОСОБА_8 стало зле, його знудило, на що ОСОБА_4 зробив йому зауваження, щоб той відійшов, але ОСОБА_8 не відреагував на зауваження та щось заперечив ОСОБА_4 і той вдарив ОСОБА_8 долонею руки. ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_8 та побачив, що біля нього лежать на землі телефон і гроші в сумі 2000 грн. ОСОБА_3 узяв їх, телефон віддав своїй співмешканці ОСОБА_11 щоб вона поставила його заряджатись і принесла води. ОСОБА_3 пару раз облив ОСОБА_8 водою і вони пішли додому. Кишені куртки ОСОБА_8 ніхто не оглядав, ударів в тому числі ногами ніхто не наносив. Коли він був вдома до них прийшов ОСОБА_8 і спитав, що з ним сталося так як він не пам`ятав.

В подальшому уточнюючи свої показання та відповідаючи на запитання обвинувачений зазначив, що ОСОБА_4 не вдарив, а штовхнув ОСОБА_8 , але як саме та куди не бачив. Про наявність коштів у потерпілого ніхто не казав. Сам потерпілий повідомляв, що у нього є 250 грн., з яких 200 грн. він віддав ОСОБА_3 в рахунок боргу, а 50 грн. мав намір витратити на таксі. Обвинувачений також стверджує, що будь-якої змови із ОСОБА_4 на вчинення злочину у нього не було усе сталося несподівано.

Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 та часткове визнання своєї вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України їх винуватість повністю підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення та досліджених судом доказами: показаннями потерпілого, протоколами слідчих дій та матеріалами фотозйомки, відеозаписами, речовими доказами, висновками експертиз, зокрема:

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до яких він отримав на роботі заробітну плату і вирішив піти погуляти. 19.03.2020 року він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_3 , якого знає приблизно 1-2 місяці і запропонував випити алкоголю повідомивши, що має 300 грн. ОСОБА_3 повідомив, що він не сам і ОСОБА_8 пішов до будинку ОСОБА_3 де зустрів їх компанію у дворі на лавці. Перед тим як іти до ОСОБА_3 алкоголь не вживав. Коли він підійшов то було приблизно 23 год. ОСОБА_4 , на той час з ними не було. Потерпілому запропонували випити пива, на що він у свою чергу запропонував випити горілки та пішов у магазин, де купив 1 пляшку ємністю 0,5 л, яку усі випили. Особисто потерпілий випив приблизно 100 г горілки. Приблизно о 24 год. підійшов ОСОБА_4 і хлопець на прізвисько « ОСОБА_18 ». Потерпілий сів на лавку і сказав, що скоро буде йти та схилився на стіл. ОСОБА_3 запропонував скинутись грішми на наркотичні засоби, на що він дав до 30 грн. Після цього до нього підійшов ОСОБА_4 та піднявши його за плече наніс удар в ліву частину обличчя, від чого він упав спиною на землю, а ноги залишилися на лавці. Після цього підійшов ОСОБА_3 , стягнув його повністю на землю, розстебнув куртку і став разом із ОСОБА_4 обшукувати його. Із внутрішньої кишені куртки забрали 2000 грн. та банківську картку, а з кишені штанів забрали телефон. Телефон і гроші забрав ОСОБА_3 . Після цього ОСОБА_4 промовив: «Я ж казав, що є гроші». Потім ОСОБА_3 його вдарив ногою. Він пролежав на землі приблизно 15 хв. Віка просила подивитись чи він ще живий, на що ОСОБА_4 розвернув його полив пивом і сказав, що буде жити. Його запитували пароль на картку та він повідомив його. В подальшому ОСОБА_19 підкинула картку в куртку. Категорично стверджує, що бачив що саме ОСОБА_4 наніс йому удар в обличчя, оскільки він перед цим його припідняв за плече і він чітко бачив саме обличчя ОСОБА_4 .
Під час додаткового допиту потерпілого останній уточнив, що на місці події освітлення було від під`їзду та поодиноких вікон будинку, які знаходилися на відстані приблизно 20-30 м, ліхтарів, що освітлювали дорогу. Суха погода, відсутність листя на деревах дозволяло йому бачити, що відбувалося біля столу, де сталася подія. До того моменту як підійшов ОСОБА_4 потерпілий у компанії з ОСОБА_3 особисто вжив 100 - 150 г горілки, а до того алкоголь не вживав. на момент, коли ОСОБА_4 та інший чоловік підійшли до них то він познайомився із ОСОБА_4 , але спілкування між ними не було. Із ОСОБА_4 він випив ще 50 г горілки. Стверджує, що незважаючи на кількість випитого він адекватно сприймав ситуацію та добре пам`ятає події. Наявність будь-яких конфліктів між ним та ОСОБА_4 заперечує. Розмова за гроші розпочалася після того як він дав свою частину коштів на наркотичні засоби. ОСОБА_3 почав висловлюватись, що йому відомо, що на підприємстві, де працював ОСОБА_8 недавно дали зарплатню, а тому він міг би дати більшу суму коштів. ОСОБА_8 відповів, що не має з собою коштів. Приблизно хвилин через п`ять, після того як він віддав свою частину коштів але перед тим як до нього підійшов ОСОБА_4 та вдарив, його знудило. Також зазначив, що хтось йому сказав відійти в сторону, але він відповів, що все нормально, витер обличчя і далі сидів схиливши голову. Хтось із присутніх сказав, що зараз перевіримо, чи є у нього гроші і після цих слів до нього зразу зліва підійшов ОСОБА_4 підняв за плече та вдарив потерпілого, після чого разом з ОСОБА_3 вчинили вищевказані дії. Усі речі, які у нього забрали були у кишенях, на землю нічого не випадало. В той час, коли потерпілий приблизно 20 хв. лежав на землі, він весь час був при свідомості, вставати боявся, щоб іще не побили. Перехожі викликали швидку медичну допомогу та він їм сказав, що його пограбували та побили. Поліцію викликали лікарі. Поліцейським він сказав хто його обікрав. Після приїзду поліції він піднявся до квартири ОСОБА_3 , а поліцейські залишилися чекати біля під`їзду. Мусієць відкрив двері і на прохання віддати телефон сказав, що нічого не брав. Коли ОСОБА_8 був у квартирі, то туди ж піднялися поліцейські. ОСОБА_3 сховав потерпілого у кімнаті, але він вийшов та поїхав у поліцію.
Наразі телефон потерпілому повернуто та відшкодовано кошти в сумі 2000 грн. претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених наразі не має, просить не позбавляти волі обвинувачених.

Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що на підставі заяви потерпілого ОСОБА_8 20.03.2020 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000082 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (том. 1 а.с. 146).

Рапортом ст. інспектора Узинського ВП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_20 від 20.03.2020 року, відповідно до якого20.03.2020 року о 03год. 01 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_6 чоловік приблизно 30 років в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 повідомив, що його обікрали. (том. 1 а.с. 147).

Заявою ОСОБА_8 від 20.03.2020 року, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності наглядно знайомого ОСОБА_21 , який відкрито заволодів його грошима в сумі 2000 гривень та мобільним телефоном «ХІАОМІ redmi 6а». (том. 1 а.с. 148)
Протоколом огляду місця події від 20.03.2020 року та фото таблицею до нього, складеного в присутності понятих, в якому зафіксовано факт виявлення на земельній ділянці за адресою Київська область, м. Узин, вул. Івана Богуна, біля дерев`яного столу та лавочок порожньої скляної пляшка з-під горілки, порожньої пляшка з-під пива «Чернігівське світле», двох порожніх пляшкок з-під «Пепсі», порожніх стаканчиків, недопалки цигарок, (том 1 а.с. 149-153)

Протоколом огляду місця події від 20.03.2020 року та фото таблицею до нього, складеного в присутності понятих, за участю власника житла ОСОБА_3 , в якому зафіксовано факт виявлення та вилучення мобільного телефону марки «ХІАОМІ» в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 (том. 1 а.с. 154-160).

Товарним чеком № 117 від 20.02.2020 року, відповідно до якого вартість мобільного телефону «ХІАОМІ redmi 6а» серійний номер НОМЕР_1 становить 1500 гривень (том. 1 а.с. 162).
Висновком експерта № 119/д від 23.03.2020 року, відповідно до якого при судово-медичному обстеженні гр. ОСОБА_8 20 березня 2020 року знайдені наступні ушкодження: синець, ранка та садно на обличчі зліва. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами могли виникнути від ударів ними (руками, ногами) по тілу потерпілого в строк та при обставинах указаних в постанові та обстежуваним.
Дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Локалізація та характер ушкоджень, дають змогу вважати, що мала бути не менш ніж одна точка прикладання сили. (т.1, а.с.163)
Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.03.2020 року, складеного в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 затримано о 06 год. 00 хв. 20.03.2020 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Під час обшуку затриманої особи ОСОБА_3 нічого не виявлено, зауважень та доповнень на протокол не надходило. ( том. 1 а.с. 164-167).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.03.2020 року, складеного в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 затримано о 09 год. 00 хв. 20.03.2020 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. В протоколі зафіксовано пояснення ОСОБА_4 , де він пояснив, що не вчиняв даний злочин. Під час обшуку затриманої особи ОСОБА_4 нічого не виявлено, зауважень та доповнень на протокол не надходило. ( том. 1 а.с. 189-192).

Протоколом огляду речового доказу від 24.03.2020 року та фототаблицею до нього, з якого видно, що слідчим в приміщенні службового кабінету № 4 Узинського ВП Білоцерківського ВП було оглянуто криміналістичний пакет для речових доказів № INZ3013518 та мобільний телефон «ХІАОМІ», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕЙ 2: НОМЕР_2 , з міні сім-кртою з логотипом оператора мобільного зв`язку «Київстар», який виявлено в даному криміналістичному пакеті для речових доказів. (том. 1 а.с. 227-231).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.03.2020 року та відеозаписом до нього, за участю потерпілого ОСОБА_8 , з якого видно, що потерпілий добровільно, відтворив обставини його вчинення. При цьому показав як саме обвинувачений наносив йому удар. З переглянутого відеозапису видно, що потерпілий показував та розповідав про обставини вчинення злочину самостійно, впевнено, без будь-яких підказок чи тиску з боку слідства (том. 1 а.с. 233-235).
Висновком експерта № 135/д від 02.04.2020 року, відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_8 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних потерпілим у протоколі проведення слідчого експерименту від 20.03.2020 року (том. 1 а.с. 236).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2020 року та відеозаписом до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_3 , проведеного в присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_6 , з якого видно що ОСОБА_3 в цілому підтверджує факт нанесення удару потерпілому однак ухиляється від відповіді щодо того хто саме його наніс, вказуючи, що це зробив хтось із присутніх чи ОСОБА_4 чи ОСОБА_22 . Після цього ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_13 хотів підняти його і в цей момент у нього випали телефон і гроші, які він підібрав. Телефон віддав співмешканці ОСОБА_11 та сказав поставити на зарядку. Банківську картку співмешканці передав ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_23 із співмешканкою ОСОБА_24 пішов додому (том. 1 а.с. 240-242).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2020 року та відеозаписом до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_4 , з якого видно що ОСОБА_4 на місці події дав такі ж показання як і в судовому засіданні показавши механізм нанесення удару потерпілому (том. 1 а.с. 243-245).

Протоколом отримання майна від 10.04.2020 року та додатками до протоколу, у вигляді речового доказу - СД диску, відповідно до якого слідчий СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_25 отримав від ОСОБА_8 . CD-R диск Verba tim із звукозаписом диктофону телефону марки «ХІАОМІ redmi 6а» серійний номер НОМЕР_1 . При прослуховуванні даного звукозапису встановлено його ідентичність запису диктофона мобільного телефону «ХІАОМІ redmi 6а» серійний номер НОМЕР_1 , що міститься у внутрішній пам`яті. (том. 1 а.с. 238-239).
Протоколом отримання майна від 24.04.2020 року та додатками до протоколу, у вигляді речового доказу - СД диску, відповідно до якого слідчий СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_25 отримав від ОСОБА_8 . CD-R диск ємністю 700МВ із записом диктофону телефону марки «ХІАОМІ redmi 6а» серійний номер НОМЕР_1 . При прослуховуванні даного звукозапису слідчим встановлено його ідентичність запису диктофона мобільного телефону «ХІАОМІ redmi 6а» серійний номер НОМЕР_1 , що міститься у внутрішній пам`яті. (том. 1 а.с. 246-247).
В ході дослідження речових доказів та прослуховування аудіозаписів судом встановлено, що потерпілим записано його розмову з підозрюваним ОСОБА_3 , який, намагався схилити потерпілого до давання завідомо неправдивих показань в суді.
Протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 20.03.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_24 дала показання, що 19.03.2020 року вона зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_3 та його товаришем ОСОБА_26 сиділи біля будинку АДРЕСА_7 вживали спиртні напої. До них підійшли ще двоє чоловіків один з них ОСОБА_27 , інший ОСОБА_28 . Вони сиділи відпочивали всі разом та випивали спиртні напої. Потім вона пішла додому, щоб взяти собаку та вигуляти, а коли вийшла з нею на двір, то побачила як ОСОБА_27 вдарив ОСОБА_15 , він упав та лежав на підлозі, а ОСОБА_27 стояв біля нього та курив, ОСОБА_21 сказав до Жені нецензурними словами « ОСОБА_27 , навіщо ти його вдарив», тоді ОСОБА_21 сидів біля ОСОБА_15 , та віддав їй телефон ОСОБА_15 і сказав, щоб вона поставила його на зарядку і винесла води, вона пішла додому, поставила телефон на зарядку та винесла воду. ОСОБА_27 віддав банківську карточку ОСОБА_29 та сказав «візьми малу і підіть зніміть гроші», вона разом з ОСОБА_29 пішли до банкомата, він намагався зняти гроші та в нього не вийшло, чому не зняв гроші, вона не знає оскільки не цікавилася цим. Тоді ОСОБА_28 попросив в неї позичити 20 гривень, на що вона відповіла, що має лише 200 гривень, але розміняти їх немає де, тому не може дати їх йому. Потім вона забрала ОСОБА_21 та вони пішли додому. Коли була вдома, то побачила у вікно, що приїхала швидка допомога, після чого покуривши пішла спати. Приблизно о 02 годині ночі до них в квартиру постукали, вона відчинила двері, там стояв ОСОБА_15 та сказав, що його побили та забрали телефон, він зайшов до квартири і почав ходити дивитись щось, був знервований. Через 10 хвилин знову постукали в двері, це були працівники поліції, вони забрали ОСОБА_15 та пішла. Приблизно о 05 год. 30 хв. до них приїхали працівники поліції та забрали їх у відділок для дачі показань. Після цього вони поїхали додому з працівниками поліції, та за її згоди працівники поліції оглянули квартиру та виявили в кімнаті мобільний телефон на зарядці, який належав ОСОБА_15 . (том. 1 а.с. 249-250).

Суд, оцінюючи надані докази з точки зору їх належності та допустимості не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Суд також не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника, висловленого в судових дебатах, про визнання неналежним та недопустимим джерелом доказу показання потерпілого ОСОБА_8 з тих підстав, що його показання суперечать іншим фактичним обставинам справи, спростовуються показаннями обвинувачених, а також з огляду на те, що під час скоєння злочину потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння і з огляду на нічний час скоєння злочину не міг бачити перебіг вчинення злочину.

Під час допиту, і в тому числі додаткового допиту після показань обвинувачених, потерпілий дав чіткі і деталізовані показання щодо перебігу подій до, під час та після вчинення злочину. Будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань суду та перебуваючи під присягою, потерпілий категорично ствердив, що саме ОСОБА_4 розпочав виконувати об`єктивну сторону злочину, коли зі словами: «Зараз перевіримо чи є у нього гроші» - підійшов до потерпілого, підняв його за плече від столу, до якого той схилився, та наніс один удар долонею руки в обличчя. Крім того, як видно з показань потерпілого, останній незважаючи на вживання алкоголю не втрачав свідомості, не перебував у стані, пов`язаному із фрагментарною чи повною втратою пам`яті. Зокрема потерпілий повністю підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_4 , що коли його знудило, йому ОСОБА_4 зробив з цього приводу зауваження.

Суд також не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника, висловленого як під час дослідження доказів так і в судових дебатах, про визнання недопустимим джерелом доказу протоколу слідчого експерименту від 24.03.2020 року та відеозаписом до нього, за участю потерпілого ОСОБА_8 , та похідного джерела доказу - висновку судово-медчиної експертизи 135/д від 02.04.2020 рокуз тих підстав, що слідчий експеримент проведено у світлу пору доби, що унеможливлює з`ясування питання чи міг потерпілий бачити події, а отже стверджувати, що саме ОСОБА_4 наніс йому удар в обличчя.

Суд погоджується з твердженням захисту , що слідчий експеримент має проводитись в обстановці, максимально наближеній до реальної на час вчинення злочину. Водночас як видно з дослідженого в судовому засіданні відеозапису метою слідчого експерименту не було з`ясування питання чи міг потерпілий бачити події на час вчинення злочину. Слідчий з`ясовував на місці механізм заподіяння удару та отримання тілесних ушкоджень потерпілим. Крім того обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує ту обставину, що саме він наніс удар потерпілому в обличчя.

Після дослідження усіх доказів у сукупності у суду немає підстав сумніватись у правдивості показань потерпілого, які є чіткими та послідовними. Крім того суд бере до уваги, що потерпілим надавалися показання за умов спроб здійснення на нього незаконного впливу стороною кримінального провадження з боку захисту. Про вказане свідчать досліджені судом аудіозаписи розмов потерпілого з підозрюваним на той час ОСОБА_3 , який схиляв його до надання завідомо неправдивих показань суду.

Суд критично оцінює показання обвинувачених в тій частині, що відкрите заволодіння майно здійснювалось ОСОБА_3 одноособово без попередньої змови із ОСОБА_4 .
При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування до злочину, а також у ході замаху на злочин.
Вирішуючи питання чи мала місце домовленість про спільне вчинення злочину суд виходить з того, що така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.
Як встановлено судом в ході дослідження доказів, зокрема показань потерпілого, вчинення злочину не розпочалося спонтанно як про це стверджує обвинувачений ОСОБА_3 . Його вчиненню передувало зібрання коштів на придбання наркотичної речовини, а потім висловлення невдоволення з боку присутніх у компанії, що потерпілий, який отримав заробітну плату, дав малу суму коштів. Після того як його знудило саме ОСОБА_4 розпочав вчинення об`єктивної сторони злочину зі словами: «Зараз перевіримо чи є у нього гроші». ОСОБА_3 відразу приєднався до його дій, стягнувши потерпілого з лавки. Обидва обвинувачених обшукували потерпілого.
Таким чином хоча речі забрав ОСОБА_3 потерпілий сприймав дії обох обвинувачений як такі, що діють разом для досягнення спільної мети.
Суд також враховує, що в ході судового розгляду ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту не надано доказів, які б свідчили, що обвинувачений ОСОБА_4 був не згоден з діями ОСОБА_3 та намагався зупинити вчинення ним злочину.
Суд також не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника, висловленого як під час дослідження доказів так і в судових дебатах, про визнання недопустимим джерелом доказу протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 20.03.2020 року, з тих підстав, що показання свідка не були безпосередньо досліджені судом та порушено право сторони захисту на перехресний допит свідка. При цьому суд виходить з того, що відповідно до наданої прокурором копії повідомлення завідувача відділу судово-медичної експертизи трупів свідок ОСОБА_24 , 1983 року народження, померла внаслідок геморагічного інсульту, що встановлено висновком експертного дослідження №244 від. 23.06.2020. Вказана обставина об`єктивно унеможливлює реалізацію судом права на перехресний допит вказаного свідка.
Правова позиція суду щодо даного доказу узгоджується з Рішенням Європейського суду з прав людини від 10.11.2016, № 48016/06|7817/07 у справі "Сітневський та Чайковський проти України" у якому зазначається, що суд першої інстанції мав достатні підстави для визнання допустимими показань свідка, який помер, наданих під час досудового розслідування, як доказів.
Водночас суд констатує, що у вирішенні питання доведеності вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб вищевказаний доказ не є визначальним, а є лише одним з доказів вини, що в цілому узгоджується зі іншими більш вагомими доказами дослідженими судом, зокрема показаннями потерпілого та не спростовує їх, а навпаки в цілому узгоджується з показаннями потерпілого.
Як вбачається з показань потерпілого описана обвинуваченим ОСОБА_4 ситуація дійсно мала місце: йому дійсно було погано та його знудило, ОСОБА_4 зробив йому з цього приводу зауваження, оскільки це сталося біля столу, але з цього приводу ніяких конфліктів не було, тоді як в подальшому обвинувачений ОСОБА_4 чітко висловив вербально мотив своїх дій, направлених саме на заволодіння коштами.

За таких обставин суд критично оцінює показання ОСОБА_4 про те, що він наніс удар потерпілому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, оскільки той ніби - то проігнорував його зауваження та не відійшов від столу, коли його знудило. Такі показання суд розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності шляхом використання ситуації, що виникла паралельно.
Суд також критично оцінює показання ОСОБА_3 в тій частині, що він під час вчинення злочину діяв самостійно. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що обвинувачений даючи показання намагався давати показання загального характеру і лише після уточнюючих запитань давав конкретну відповідь.
Наведене на переконання суду свідчить про те, що обвинувачені діяли спільно як співвиконавці при вчиненні злочину, об`єднанні спільним умислом та спільною метою.
З огляду на зазначені вище обставини, надані суду докази, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні відкритого викрадення чужого майна (грабежі) вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, за якою він і повинен нести кримінальну відповідальність.
Суд також приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у скоєнні відкритого викрадення чужого майна (грабежі) вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, за якою він і повинен нести кримінальну відповідальність.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги, що останній вчинив один умисний тяжкий злочин проти власності (ч. 2 ст. 186 КК України) і один умисний нетяжкий злочин проти здоров`я особи (ст. 124 КК України). Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочинів, зокрема у вигляді матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_8 та шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_9 .
Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 раніше судимий, в тому числі за вчинення злочину проти власності, з по місцю проживання характеризується в цілому позитивно. Обвинувачений одружений, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_30 , 2013 року народження, що підтверджено інформацією з Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 21.07.2020 №2641/25.12-13 на запит захисника (а.с. 15 т. 2) . На обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває (а.с. 202, 205 т.1) на військовому обліку у Білоцерківському ОМВК не перебуває (а.с. 203 т.1). Має постійне місце проживання. Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений хоча і намагається вести соціальний спосіб життя з відносно міцними соціальними зв`язками та водночас є особою з дуже високим ризиком вчинення повторного кримінального правопорушення, що вказується у досудовій доповіді (а.с. 74-75 т.1).
Суд також враховує, що потерпілий вважає, що обвинуваченого не слід позбавляти волі за скоєне.
З огляду на поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, його ставлення до вчиненого суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України:
1)перебування на його утриманні малолітньої дитини;
2)визнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
З огляду на встановлені судом обставини суд не визнає обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. В ході судового розгляду вказана обставина не знайшла свого беззаперечного підтвердження. Зокрема суду не надано даних, що саме вживання алкоголю обумовило значною мірою вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 вищевказаних злочинів. Сам обвинувачений категорично заперечує факт вживання алкоголю.
З огляду на викладене, наявність двох пом`якшуючих та однієї обтяжуючої покарання обставин суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання за ст. 124 КК України у виді обмеження волі та за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією даних норм. З урахуванням усіх вищевказаних обставин та враховуючи особу обвинуваченого суд приходить до висновку, що остаточний розмір покарання повинен бути мінімальним.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд бере до уваги, що останній вчинив один умисний тяжкий злочин проти власності (ч. 2 ст. 186 КК України). Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочинів, зокрема у вигляді матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_8 та те, що завдана потерпілому шкода повністю усунута.
Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 раніше судимий, в тому числі за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства, відбував покарання у виді позбавлення волі, новий злочин скоїв через 8 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, та під час перебування під адміністративним наглядом. За місцем проживання характеризується негативно (а.с. 188 т.1). На обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває (а.с. 186, 187 т.1) на військовому обліку у Білоцерківському ОМВК не перебуває (а.с. 185 т.1). Обвинувачений не одружений, дітей на утриманні не має. Має постійне місце проживання. Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений є особою з дуже високим ризиком вчинення повторного кримінального правопорушення, що вказується у досудовій доповіді (а.с. 77-78 т.1).
Суд також враховує, що потерпілий вважає, що обвинуваченого не слід позбавляти волі за скоєне.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не встановив.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки перебування обвинуваченого під впливом алкоголю суттєво вплинуло на вчинення ним злочину.
В ході судового розгляду вказана обставина знайшла своє підтвердження.
З огляду на викладене, відсутність пом`якшуючих та наявність однієї обтяжуючої покарання обставини суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією даної норми. З урахуванням усіх вищевказаних обставин розмір покарання має бути ближчим до мінімального.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільні позови не заявлялися.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання:

- за ст. 124 КК України у виді 1 року обмеження волі.

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1,2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з 19 жовтня 2020 року.

У строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк перебування в місцях попереднього ув`язнення з 20.03.2020 року по 18.10.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з 19 жовтня 2020 року.

У строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк перебування в місцях попереднього ув`язнення з 20.03.2020 року по 18.10.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-Мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6A чорного кольору, який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 вважати повернутим потерпілому.

-Змиви речовини бурого кольору, футболку біло зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору, куртку темно синього кольору, ніж зі слідами речовини бурого кольору, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1