Справа №587/1664/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/27/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, заміжньої, дітей на утриманні не має, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останнього разу

- 22.11.2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 309 ст. 69 КК України до обмеження волі на строк 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , в якій просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року змінити, призначивши ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у види штрафу, а за ч. 2 ст. 309 КК України закрити провадження.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік,

за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_8 засуджена цим вироком та за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.07.2018 року, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 20.03.2019 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишені.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2019 року по 19.03.2019 року включно та по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 137 грн 68 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_9 посилається на те, що даний вирок є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вказувала, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої є визнання вини в повному обсязі за ч. 2 ст. 185 КК України та повною недоведеністю вини за ч. 2 ст. 309 КК України, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Стверджує, що за час проведення досудового слідства та судовому розгляді ОСОБА_8 багаторазово пожалкувала про скоєне нею кримінальне правопорушення, навчена та покарана наріканням оточуючих людей.

На переконання захисника аргументи щодо її винуватості у причетності до вчинення порушення, яке кваліфікується за ч. 2 ст. 309 КК України, є припущенням, а покази свідків, на яких посилається суд є необ`єктивними, через неприязні ставлення до обвинуваченої.

Також зазначила, що хоча ОСОБА_8 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, проте вона має стійкі соціальні зв`язки, після винесення вироку суду злочинів не вчиняла, ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягалась, працевлаштувалась та змінила спосіб життя, крім того має на ряд захворювань.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 18.04.2017 року маючи умисел на незаконне виготовлення, зберігання та перевезення наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту, придбала на ринку по вул. Леваневського у м. Суми (в районі центральної прохідної заводу ім. Фрунзе) макові зерна вагою 1 кг, 0,5 л розчиннику на ацетоновій основі, оцет, та інші інгредієнти, необхідні для виготовлення наркотичного засобу, що перебувають у вільному продажу, а також медичний шприц. Після чого направилась до річки у районі Баранівки, де використовуючи вказані інгредієнти та посуд, який мала при собі, незаконно виготовила наркотичний засіб - опій ацетильований, після чого незаконно виготовлений наркотичний засіб з миски увібрала до медичного шприца. Частину наркотичного засобу зі шприцу одразу вжила шляхом ін`єкції. Після чого, ще частину наркотичного засобу зі шприцу випустила на бинт, який мала при собі. Залишки виготовленого наркотичного засобу у шприці та пропитаний наркотичним засобом бинт ОСОБА_8 , утримуючи при собі, на громадському транспорті перевезла до себе додому. Наступного дня, вранці, ОСОБА_8 випила залишки наркотичного засобу зі шприцу, а пропитаний бинт зберігала у своїй сумці до 19.04.2017 року.

Крім цього, 19.04.2017 року під час огляду місця події на території Сумського слідчого ізолятора працівниками поліції у ОСОБА_8 виявлено та вилучено бинт пропитаний речовиною бурого кольору, яка відповідно до висновку експерта № 19/119/7-2/607е є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, опієм ацетильованим, масою у перерахунку на висушену речовину - 0,362 г.

17.06.2017 року, близько 14:05 год. ОСОБА_8 знаходилась у приміщенні магазину № 2 другого поверху ТЦ «Євробазар», розташованого за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 2. Проходячи по приміщенню магазину, ОСОБА_8 звернула увагу на сукню фірми «Hardy», світло сірого кольору, належну ФОП « ОСОБА_11 », яка знаходилась на стелажі.

В цей момент у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на викрадення вищезазначеної сукні, з метою подальшого її збуту. Реалізуючи свій умисел впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, взяла до рук вищевказану сукню та поклала її до своєї жіночої сумки. Після чого ОСОБА_8 прослідувала в сторону виходу з магазину та, ні за що не розплатившись, покинула приміщення магазину разом із неоплаченим товаром. Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд. У такий спосіб потерпілій ОСОБА_11 спричинено шкоди на суму 1299 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги поданої захисником ОСОБА_9 , думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, кваліфікуючою ознакою якого є повторність, є правильною.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в частині неправомірного засудження обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України, то в цій частині доводи скарги є слушними, виходячи з наступного.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у повторному незаконному виготовленні, зберіганні та перевезенні без мети збуту наркотичних засобу опію ацетильованого, масою 0,362 г.

З даними висновками обвинувачення погодився суд першої інстанції та оскаржуваним вироком визнав ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, на підставі наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тобто воно повинно бути ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальний частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Колегією суддів встановлено, що вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримано.

Обвинувачена ОСОБА_8 , як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду вироку суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України не визнала.

Обвинувачена під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснила, що наркотичний засіб не зберігала. Подруга попрохала передати своєму знайомому продукти, після того як вийшла із приміщення СІЗО, її було зупинено співробітниками поліції, які стали звинувачувати її у передачі наркотичних засобів. Співробітники поліції стали їй погрожували, щоб вона визнала вину у зберіганні наркотичних речовин. Потім співробітник поліції пакунок поклав їй у сумку. У присутності понятих пакунок був вилучений з сумки.

Ці обставини були нею підтверджені і в суді апеляційної інстанції.

Відхиляючи такі покази обвинуваченої ОСОБА_8 , суд першої вказував на те, що вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України підтверджується показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом огляду місці поліції від 19.04.2017, висновком експерта від 10.05.2017, висновком щодо результатів огляду на стан наркотичного сп`яніння від 19.04.2017, висновком судово-психіатричного експерта від 29.05.2017.

Проте, під час апеляційного перегляду вироку суду, повторно дослідивши вказані докази, колегія суддів дійшла до висновки, що вони не є допустимими і достатніми для визнання вини ОСОБА_8 у повторному незаконному виготовленні, зберіганні та перевезенні без мети збуту наркотичних засобу.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події від 19.04.2017, який проводився з 13:00 год. до 13:30 год. у присутності двох понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на місцевості, що розташована поблизу СІЗО, за адресою: м. Суми, проїзд Гайовий, 19. На якій знаходилася ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на запитання працівників поліції з приводу наявності в неї заборонених речей відповіла, що в неї бинт з пропиткою «опію ацетильованого», який вона виготовила власноручно для власного вживання та зберігала для власного вжитку, оскільки є наркозалежною особою. Бинт просочений речовиною коричневого кольору вона дістала із сумки в поліетиленовому пакеті. При огляді сумки заборонених речей не виявлено (т. 1, а.п. 158-161).

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2020 на вилучений у ОСОБА_10 , під час проведення огляду місця події, марлевий тампон просочений речовиною бурого кольору накладений арешт (т. 1, а.п. 162).

Тобто, зі змісту протоколу огляду місця події слідує, що фактично було проведено не огляд місця події, а обшук особи, оскільки вилучений бинт, просочений речовиною темного кольору в поліетиленовому пакеті, перебував в особистих речах ОСОБА_10 , а саме сумці. Також, як слідує зі змісту протоколу огляду місця події, слідчим проводився і безпосередній огляд вмісту належної ОСОБА_10 сумки.

Частиною 1 ст. 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Обшук особи фактично не є окремою слідчою дією, а поглинається такою дією, як затримання чи обшук житла (уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 цього Кодексу (ч. 3 ст. 208 КПК України). За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження (ч. 5 ст. 236 КПК України)).

Отже, проведення огляду чи обшуку особи під час проведення огляду місця події не передбачено і регулюється іншими нормами кримінально-процесуального законодавства.

Фактично провівши особистий обшук у обвинуваченої, у ході огляду місця події, слідчий порушив вимоги кримінального закону, якими не передбачено можливості проведення такої слідчої дії до внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а отже обшук останнього був проведений із грубим порушенням норм КПК України.

У рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року Європейський суд зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до їх несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і те, що висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.04.2017 Сумського обласного наркологічного диспансеру, встановлено перебування ОСОБА_10 19.04.2017 року о 14.00 годині в стані наркотичного сп`яніння викликаного оплатами (т. 1, а.п. 169).

Таким чином, в зв`язку з перебуванням обвинуваченої в стані наркотичного сп`яніння під час проведення огляду місця події, а саме 19.04.2017 року з 13.00 до 13.30 годину, існують обґрунтовані сумніви, що вона могла в повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вказане у свою чергу спростовує, що під час проведення огляду місця події обвинувачена ОСОБА_8 саме добровільно видала поліетиленовий пакет в якому знаходився бинт просочений речовиною коричневого кольору.

Надаючи оцінку протоколу огляду місця події, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що слідчий, провівши особистий обшук обвинуваченої ОСОБА_8 , під час якого у неї було вилучено бинт просочений речовиною коричневого кольору - опію ацетильованого, та з метою надання такій дії законного вигляду, оформив її протоколом огляду місця події.

Таким чином, враховуючи те, що протокол огляду місця події від 19.04.2017 був отриманий з істотним порушення кримінального процесуального закону, а тому даний протокол, як і зазначені в ньому дані та отримані в результаті проведення даної слідчої дії докази, виходячи з положень ст. 87 КК України є недопустимими.

Щодо висновку експерта від 10.05.2017 за №19/119/7-2/607е, який встановлено, що речовина-нашарування на фрагменті бинта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено-опієм ацетильованим, масою, в перерахунку на суху речовину, 0,362 г. (т. 1, а.п. 164-166), колегія суддів бере до уваги наступне.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, висловленої в п.66 Рішення у справі «Яременко проти України» від 30 квітня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 30.07.2015 року та у справі «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року було застосоване поняття «плоди отруйного дерева» - юридична метафора, введена Верховним судом США для опису доказів, здобутих за допомогою незаконно отриманих відомостей. Вона має на увазі, що якщо джерело доказів «дерево» є неналежним, то всі докази, отримані за його допомогою «плоди», будуть такими ж неналежними. І таким чином, ЄСПЛ визнавав порушення ст.6 Конвенції у випадках коли суди брали як докази відомості, які були отримані з незаконно здобутих джерел доказів.

У даному випадку апеляційним судом визнається недопустимим доказом протокол огляду місця події від 19.04.2017, який в даному випадку виступає - «дерево», оскільки під час проведення слідчої дії, з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, було вилучено бинт, просочений речовиною, схожою на ацетильований опій, який виступав предметом експертного дослідження, є похідним від протоколу огляду місця події «плоди», та теж виступає неналежним доказом.

З тих самих підстав колегія суддів не приймає як допустимі докази, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки свідоки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були понятими при проведенні огляду місця події, а свідок ОСОБА_12 працівник поліції, який був присутній при ньому, тобто вони фактично дали пояснення про вилучення в обвинуваченої наркотичні засоби під час проведення цієї незаконної слідчої дії, доказів того, що ОСОБА_8 вказувала на наявність в неї наркотичних речовини та видала бинт просякнутий «опієм» добровільно, в матеріалах справи відсутні та це не встановлено в судовому засіданні.

Інших доказів суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Статтею 62 Конституції України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись ст. 62 Конституції України, згідно якої всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачаться на його користь, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку встановлена відсутність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, що відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КК України є підставою для закриття кримінального провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що призначене судом покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання колегії суддів, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України, вид та міру покарання, вказаних вимог закону суд дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу, обставини що пом`якшують покарання.

Зокрема, ОСОБА_8 покаялася, у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та сприяла органам досудового слідства і суду у розкритті цього злочину щодо таємного викрадення чужого майна, добровільно видала наркотичні засоби і ці обставини суд визнав такими, що пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції взяв до уваги і те, що обвинувачена вчиняє злочини не вперше, відбувала покарання реально у виді позбавлення волі. Під час провадження справи у суді вчинила інший умисний злочин пов`язаний з незаконним обігом наркотиків. Знаючи про відповідальність та покарання вчинила два навмисних злочини, один корисливий середньою тяжкості, а другий тяжкий пов`язаний з незаконним обігом наркотиків. Наведене у сукупності вказує на стійку поведінку обвинуваченої по вчиненню злочинів.

Обставин які обтяжують чи пом`якшують покарання судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що визначений вид та міра покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме один рік позбавлення волі, відповідає вимогам закону та за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових злочинів.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника про застосування відносно обвинуваченої положень ст. 69 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом є правом, а не обов`язком суду. При цьому, пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Крім того, захисник, посилаючись на можливість призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зобов`язана не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Проте, наведені захисником обставини були враховані судом першої інстанції при обранні обвинуваченій виду та міри покарання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирок суду в частині визнання обвинуваченої винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і призначення покарання за це у виді позбавлення волі строком на три роки, підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України з закриттям кримінального провадження,відповідно до вимог ст. 417 КПК України.

Також, оскільки обвинувачена ОСОБА_16 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, за яке вона визнана винною вчинила 17.06.2017 року, а в ході судового розгляду до неї було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, тому колегія суддів вважає за доцільне, в даному випадку застосувати до обвинуваченої ч.5 ст.72 КК України, (в редакції закону № 838-VIII, від 26.11.2015) яка діяла на момент вчинення ОСОБА_16 крадіжки і зарахувати їй у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2019 року по 14.07.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 411, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 , в частині визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України і призначення покарання за це у виді позбавлення волі строком на три роки скасувати і закрити кримінальне провадження в цій частині.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 , в частині визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, змінити і

ОСОБА_8 вважати засудженою за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_8 засуджена цим вироком та за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.07.2018 року, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.07.2018 року більш суворим визначеним цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного ) року позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону № 838-VIII, від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2019 року по 14.07.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 такою, що відбула покарання призначене Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України повністю і звільнити її з під варти негайно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4