Код суду 233 Справа № 233/779/19
Вирок
Іменем України
11 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Краматорськ, Донецької області, українець, громадянин України, має середньою освіту, не одружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, проходить військову службу на посаді старшого стрільця 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший солдат, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407КК України,
Згідно з ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст.1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 393/2018 від 26.11.2018 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 26.11.2018 року, в Україні з 26 листопада 2016 року розпочався воєнний стан.
15 липня 2017 року ОСОБА_7 уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби за контрактом.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2017 року №16 старшого солдата ОСОБА_7 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону вказаної військової частини.
Згідно з ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, старший солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, старший солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військове кримінальне правопорушення проти встановленого порядку проходження військової служби.
16 грудня 2018 року старший солдат ОСОБА_7 , прямуючи потягом, виявив небажання проходити військову службу та вирішив самовільно залишити місце служби на залізничній станції АДРЕСА_2 .
Близько 14 години, 16 грудня 2018 року старший солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в умовах воєнного стану, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив місце служби - ешелон потягу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
Цього ж дня, старший солдат ОСОБА_7 , діючи з метою ухилитись від обов`язків військової служби, убув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Незаконно перебуваючи поза місцем служби у вказаному населеному пункті старший солдат ОСОБА_7 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_7 , переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав.
30 грудня 2018 року старший солдат ОСОБА_7 був затриманий представниками військової служби правопорядку Донецького зонального відділу за місцем свого мешкання ( АДРЕСА_1 ). Цього ж дня старший солдат ОСОБА_7 був доставлений до пункту постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 та приступив до виконання своїх службових обов`язків.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, 16 грудня 2018 року прямуючи потягом, залишив місце служби ешелон потягу, на залізничній станції АДРЕСА_2 . Цього ж дня, він попрямував до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Після чого, 30 грудня 2018 року він, був доставлений представниками військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_3 до пункту постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , де переданий в розпорядження його безпосередньому командиру та приступив до виконання своїх службових обов`язків.
Свою вину обвинувачений ОСОБА_7 визнав повністю, погодившись із усіма обставинами скоєного кримінального правопорушення. Щиро каявся та вказав на намір стати на шлях виправлення із запобіганням в подальшому вчиняти подібне та й інші кримінальні правопорушення. Просив суд не призначати йому сурового покарання.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.5 ст.407КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання, обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався, має адресу реєстрації та мешкання, за місцем служби характеризується негативно, однак, в якості військовослужбовця приймав активну участь у захисті суверенітету держави, за медичною характеристикою - цілком здоровий, на обліку в диспансерних установах охорони здоров`я не перебуває, вину визнав у повному обсязі, має наміри стати на шлях виправлення та перевиховання, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та з`явлення із зізнанням.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відсутні.
Відповідно до ч.2 ст.50КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, та не становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
На підставі викладеного суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливо при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.5 ст.407КК України, оскільки саме це покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
В той же час, приймаючи до уваги відомості досудової доповіді, з урахуванням кількості обставин, що пом`якшують покарання, відсутність жодної з обставин, що його обтяжує, вивчивши інформацію про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про наміри стати на шлях виправлення та перевиховання, і дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_7 положень ст.75КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст.76КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Відомості про речові докази не надано.
Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 в ході досудового розслідування не обирався та суд не знаходить підстав для його застосування.
Керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 368, 370 КПК України, суд
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_7 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1