У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши в закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003151 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2020 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей, маючого неповну середню освіту, раніше судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч.2 ст. 194 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути вирок суду та винести справедливе рішення.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати. Постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_5 за ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 194 КК України за відсутністю складу злочинів.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 194 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 156 КК України - у виді 7 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади та займатись певною діяльністю; за ч.2 ст. 194 КК України - у виді 4 років позбавлення волі;
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в сумі 9789,10 грн. на проведення експертиз. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що не причетний до вчинення розпусних дій стосовно своєї доньки, а навпаки зазначає, що його донька була без батьківського нагляду декілька днів в компанії підлітків років 14-15, а тому припускає, що цей злочин міг скоїти будь-хто. Зауважує, що він навпаки намагався лікувати свою доньку від висипів на геніталіях на які вона йому скаржилася.

Вважає, що його колишня дружина та теща навмисно підговорили доньку обмовити його, оскільки у них давно склалися неприязнені відносини. Посилаючись на незначну розумову відсталість доньки, зазначає, що вона не могла усвідомлювати всю серйозність звинувачення, а тому лише повторювала заучені фрази, які їй наказали говорити.

Звертає увагу, що покази свідків та потерпілих постійно змінювались, в чому обвинувачений вбачає умисел у потерпілих позбавитися його. Не визнає вини обвинувачений і в підпалі гаражу, пояснює, що знаходився в цьому приміщення, курив та викинув недопалок, тому можливо сталося загорання. Не погоджується з показами потерпілих та зауважує, що не стояв в гаражі, коли там була пожежа і також не було такого, щоб він туди нікого не впускав за для гасіння пожежі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає оскаржуваний вирок незаконним, оскільки він, на його думку, постановлений з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального кодексу України, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді обвинувального акта, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , чим порушив вимоги ст. 337 КПК України. Згідно до обвинувального акта від 07.12.2018р. формулювання обвинувачення в частині кримінального правопорушення за ч.2 ст. 194 КК України було змінено та зазначено «маючи на меті умисел на пошкодження майна шляхом його підпалу», натомість суд в мотивувальній частині вироку вказав «умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу».

Вказує, що суд визнаючи ОСОБА_5 винним у вчиненні цього злочину не встановив яке майно було знищено, а яке пошкоджено внаслідок його незаконних, злочинних дій. Крім того, судом не встановлено суми збитків спричинених потерпілій ОСОБА_8 , та не зазначено перелік пошкодженого майна та його вартість.

Посилаючись на порушенням судом права на захист обвинуваченого, захисник пояснює, що суд безпідставно відмовив у допиті свідків сторони захисту, при цьому зазначивши у вироку, що судом не встановлено таких обставин, які б ставили під сумнів показання допитаних в судовому засіданні потерпілих, законного представника та свідків.

Зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 194 КК України кримінальна відповідальність наступає, за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчиненого шляхом підпалу, однак, зі слів потерпілої їй завдано збитки в розмірі 50 000грн, зазначена сума є явно меншою ніж сума, яка необхідна для складу злочину, передбаченого ст. 194 КК України, а тому на думку сторони захисту, в даному випадку відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України.

Вказує, що суд безпідставно відмовив в призначенні додаткової судово-медичної експертизи медичної документації малолітньої ОСОБА_9 .Пояснює, що ним отримано копію медичної карки ОСОБА_9 в якій на 4 аркуші зазначено, що захворювання на паховий двосторонній лимфоденит було виявлено у дитини після звернення до дитячого гінеколога з приводу захворювання на вульвовагініт. В 2009-2010 році ОСОБА_9 була прооперована. Звертає увагу, що на останній сторінці висновку судово - психіатричної експертизи №308 від 15.09.2017р. зазначено, що крім іншого у дитини: «характерно подражательство, внушаемость, подверженность чужому влиянию»

Зазначає, що дружина обвинуваченого його обмовляє, через те, що до вказаних подій у них були складні стосунки, через які його дружина хотіла припинити подружні відносини з обвинуваченим, в зв`язку з чим виганяла його з спільного помешкання, погрожуючи останньому в разі іншого позбавити його волі.

Вважає, що суд першої інстанції дослідив обставини справи поверхово, допитав коло осіб однобічно (тільки сторону потерпілих) з порушенням ст. ст. 58,60,65 КПК України, оскільки не звернув уваги на той факт, що представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 була заявником, щодо вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 в обох випадках та допитувалася слідчими в якості свідка по цим кримінальним провадженням, а в подальшому була визнана законним представником малолітньої ОСОБА_9 та допитувалася також в цьому статусі, хоча згідно п.1 ч.2 ст. 65 КПК України не може бути допитаний як свідок законний представник потерпілого про обставини, які йому стали відомі у зв`язку з виконанням функцій представника.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 10.08.2017 року, приблизно о 18:00 годин, ОСОБА_5 знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в нього виник злочинний, протиправний умисел, направлений на вчинення розпусних дій щодо своєї малолітньої доньки, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, реалізуючи свій злочинний протиправний умисел, ОСОБА_5 покликав свою малолітню доньку ОСОБА_9 до літньої кухні, яка розташована на території даного домоволодіння. Після чого, усвідомивши, що за його подальшими діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 , зняв свої шорти до колін, тим самим оголив свій половий орган перед малолітньою донькою ОСОБА_11 . В подальшому він сказав своїй дочці, щоб і та оголила свій половий орган, що ОСОБА_9 і зробила, а саме зняла свої шорти до колін. Після вказаних дій до приміщення літньої кухні зайшла мама малолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , яка побачила незаконні дії свого чоловіка та відразу забрала свою малолітню доньку з даного приміщення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, батьком.

Крім того, 10.08.2017 року приблизно о 18:30 годин, ОСОБА_5 знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в нього виник злочинний, протиправний умисел, направлений на умисне пошкодження, вчинене шляхом підпалу, а саме пошкодження гаражу, який знаходиться на території даного домоволодіння, а також майна, яке знаходилось в цьому приміщені.
Так, реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, ОСОБА_5 сірниками підпалив ганчірки, які знаходились в літній кухні, після чого, усвідомивши т , що він виконав всі дії для вчинення даного правопорушення, а саме, що вогонь добре розгорівся, з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_5 заподіяв господарці даного будинку - ОСОБА_8 матеріальний збиток.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне знищення та пошкодження майна шляхом підпалу.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку вимог апеляційних скарг, заперечення прокурора, який вважав, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник порушують питання щодо безпідставного засудження обвинуваченого за вчинення ним злочинів, передбачених ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 194 КК України.

Проте, зазначені доводи обвинуваченого та його захисника суд апеляційної інстанції вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.156, ч.2 ст. 194 КК України не визнав, його винуватість у вчиненні вказаних злочинів, як правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.

Так як слідує з показань малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , яка в присутності законного представника - матері ОСОБА_12 та спеціаліста-психолога ОСОБА_13 , суду показала, що у них вдома були гості, які разом з її батьками розпивали алкогольні напої. Вона побачила,що батько ОСОБА_5 пішов до гаражу, і тоді вона пішла також за ним. Батько, перебуваючи в гаражі , посадив її на ліжко, зняв з себе шорти, трусів в нього не було. Потім зняв з неї шорти, вона була в шортах без трусів. Батько розсунув їй ніжки та почав терти свій половий орган об її полові органи. Також повідомила, що дані дії були неодноразово, перший раз батько таке робив із нею,ще коли вона ходила у дитячий садочок. Батько брав руками свій половий орган, після чого у нього з нього капала біла рідина. Все проходило не тільки в гаражі, але й в будинку, коли мами не було дома. Мамі вона про це не казала, тому що хвилювалась за батька, щоб його не посадили до в`язниці. Потім зайшла до гаражу мама, почала кричати на батька та забрала її відразу. Через деякий час бабуся кричала, що батько підпалив гараж. Потім приїхали пожарні та гасили вогонь. Також повідомила, що перед цими подіями ніяких висипів на статевих органах та почервонінь у неї не було.

Твердження апелянтів про те, що потерпіла схильна до чужого впливу та до фантазування є надуманими та спростовуються висновком експерта №308 від 15.09.2017р., якому вказано, що у малолітньої потерпілої ОСОБА_9 навпаки відсутня фантазія, уява слабо розвинена. За своїм психічним станом, з огляду на її індивідуально-психологічні особливості, рівень інтелектуального розвитку, малолітній вік, ОСОБА_9 здатна сприймати значущі для справи обставини тільки з зовнішньої, фактичної сторони, в межах чуттєвого відображення.

Не знайшли і свого підтвердження доводи обвинуваченого про те, що відносно його доньки були вчиненні розпусні дії кимось із хлопців підлітків з якими вона гралася, оскільки, ні малолітня потерпіла ні свідки, допитані в ході досудового та судового розслідування не надавали показів стосовно розпусних дій хлопців, а тому апеляційний суд такі доводи вважає лише способом захисту обвинуваченого та критично ставиться до них.

Щодо твердження захисника про те, що суд безпідставно відмовив в призначенні додаткової судово-медичної експертизи медичної документації малолітньої ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції було прийнято вірно та обґрунтовано. Так, відмовляючи в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_14 про призначення додаткової судово-медичної експертизи, суд першої інстанції дійшов висновку про те що висновок експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради №1170 від 15.08.2017р., є повним, а експертом надані відповіді на всі поставлені перед нею питання. Сформульовані в клопотанні захисника питання досліджувалися судом під час розгляду справи на підставі наданих письмових доказів медичної картки неповнолітньої ОСОБА_9 та шляхом допиту експерта ОСОБА_15 та свідка дитячого лікаря хірурга ОСОБА_16 .

Крім того, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України підтверджується також показами законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що 10.08.2017 року у них в гостях були друзі. Після того як всі пішли, вона пішла лягла спати. Через деякий час її мама сказала, щоб вона пішла знайшла доньку ОСОБА_17 . Вийшовши на вулицю, вона відкрила двері до гаражу та побачила, що її донька лежить на ліжку з піднятими ногами та спущеними шортами, полові органи були оголені. Біля ліжка стояв її чоловік ОСОБА_5 , який був оголений та тримав в руках свій напружений половий член. ОСОБА_12 забігла до гаражу та забрала дитину. Після чого вони зайшли до будинку, та почали разом із бабусею Лізи, ОСОБА_8 розпитувати її про те, що трапилось. Ліза повідомила, що батько сказав їй, щоб вона зняла шорти. Також повідомила, що батько своїм половим органом торкався її полових органів, після чого з полового органу ОСОБА_5 капала біла рідина. Зі слів доньки стало відомо, що батько такі дії вчиняв неодноразово, коли мами не було дома. Ліза повідомила, що не казала матері про це, бо їй було шкода батька, що його посадять до в`язниці.

Суд з дотримання вимог кримінального процесуального закону допитав в судовому засіданні законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_12 щодо обставин вчинення злочину стосовно її малолітньої доньки. Ці обставини їй стали відомі не в зв`язку з виконанням функцій представника потерпілого, оскільки вона була очевидцем цих подій. За такого, доводи апелянтів в цій частині є неприйнятними.

Крім того, зазначені показання ОСОБА_12 узгоджуються із іншими доказами у справі, а саме з поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що вона разом з донькою та онуками дивилися телевізор, а онука ОСОБА_18 вийшла з будинку. Через деякий час потерпіла замітила відсутність онуки ОСОБА_19 та попросила доньку знайти її. Повернувшись до будинку, донька ОСОБА_12 почала плакати, та повідомила, що коли вона зайшла до гаражу вона побачила, як ОСОБА_18 лежить оголена на ліжку, а поруч стоїть її батько ОСОБА_5 теж оголений, штани були спущені. Потерпіла заспокоїла доньку з онукою, та почала допитувати малолітню онуку, про те, що відбувалось у гаражі. На що онука повідомила, що батько з неї зняв труси та поклав її на ліжко, після чого зняв з себе теж труси, та почав її чіпати. Після чого онука повідомила, що батько пхнув свій половий орган до її полового органу. На питання чи давно батько робив це з нею, вона повідомила, що батько з нею так робив ще з садочку, та велів їй мовчати.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що працює дитячим лікарем хірургом Миколаївської обласної дитячої лікарні. 07.09.2010 року малолітня ОСОБА_9 була госпіталізована до лікарні із діагнозом паховий двосторонній лимфоденит справа та в цей же день їй було проведено операційне втручання, в ході якого було зроблено розріз в паховій ділянці (між початком стегна та тулупом) дитини під загальною анестезією, розкрито гнійник та видалено його. Після чого було рану було промито та зроблено дренаж. Рана загоїлась сама. Через 10 днів дитина була виписана додому в нормальному стані.

Експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні підтримала висновок судово-медичної експертизи №1170 від 15.08.2017р. та суду пояснила, що в ході проведення експертизи дівчинка повідомила про всі дії 10.08.2017 року, які були вчинені її батьком. Була оглянута на наявність тілесних ушкоджень, яких у неї не було виявлено. Після чого дівчинку було оглянуто на гінекологічному кріслі на наявність тілесних ушкоджень, ушкоджень виявлено не було. Дівоча пліва була ціла, але розтягнена та вхід до піхви дещо зіяв, та кільце стиснення слабке. Також не було виявлено слідів тримання дитини за руки та за ноги. Експерт пояснив, що при перевірці не було виявлено висипання на статевих органах. Виділень з полових органів не було виявлено. Крім того експерт роз`яснив, що дівоча пліва може бути розтягнена лише тоді, коли дівчата займаються різними видами спорту. В даному випадку при опитуванні дитини, було встановлено, що дитина не займалась будь яким видом спорту. Розтягнення дівочої пліви можливе лише при вчинення медичних маніпуляцій, але ОСОБА_9 дані маніпуляції не проводились. Внаслідок огляду дитини було зроблено висновок, що дівоча пліва розтягнена внаслідок не одноразового неповноцінного полового акту, а саме половий член неповно зайшов до піхви.

Крім того, вина ОСОБА_5 підтверджується письмовими доказами, дослідженими в суді першої інстанції, а саме свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 29.06.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; висновком експерта №1170 від 15.08.2017 року, відповідно до якого у неповнолітньої ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень на тілі та в ділянці статевих органів не виявлено. Цілісність дівочої пліви у ОСОБА_9 не порушена, але розтягнена, вхід до піхви дещо зіяє, кільце стиснення слабке, що допускає неповне введення голівки напруженого статевого члену у піхву. Тілесних ушкоджень, які б свідчили про утримання дівчинки за руки, за ноги не виявлено.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 156 КК України, з чим погоджується й апеляційний суд.

Щодо твердження обвинуваченого про те, що він не вчиняв кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, апеляційний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 10.08.2017 року приблизно о 18:30 годин, ОСОБА_5 знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в нього виник злочинний, протиправний умисел, направлений на умисне пошкодження, вчинене шляхом підпалу, а саме пошкодження гаражу, який знаходиться на території даного домоволодіння, а також майна, яке знаходилось в даній літній кухні. Так, реалізуючи свій злочинний, ОСОБА_5 сірниками підпалив ганчірки, які знаходились в літній кухні, після чого, усвідомивши те , що він виконав всі дії для вчинення даного правопорушення, а саме, що вогонь добре розгорівся, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у підпалі гаражу не визнав, але допустив, що він міг курити цигарку та кинути її на підлогу, від чого і загорівся гараж та майно, яке в ньому знаходилось. Але умислу на підпал в нього не було. Через деякий час сусід повідомив, що горить гараж. Він в свою чергу взяв шланг та почав гасити полум`я. Після того як приїхала пожежна бригада, він вийшов з двору на вулицю. Біля воріт сиділа теща, ОСОБА_8 з дітьми та сказала, щоб він зателефонував до поліції та повідомив, що підпалив гараж. На що ОСОБА_5 взяв мобільний телефон та зателефонував до поліції та повідомив про вчинений злочин. Після чого він пішов до сусіднього будинку, ще вживав алкогольні напої. Додому не повертався, тому що перебував у стані алкогольного сп`яніння. На наступний день його затримали співробітники поліції.

Разом з тим, потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що 10.08.2017р. вийшла на двір та побачила, що її зять підпалив гараж, та з будівлі вже було видно полум`я та дим. Вона схопила відро з водою та почала гасити вогонь, а ОСОБА_5 почав забирати у неї відро, та не давав гасити полум`я. Потім вона забрала дітей, а донька почала гасити полум`я. Внаслідок пожежі згоріла покрівля, двері, вікна та інші речі, всього їй завдано збитку на суму 50000 грн.

Вищезазначені покази потерпілої підтвердила і її донька ОСОБА_12 , яка суду повідомила, що її мати ОСОБА_8 пішла до двору та побачила, як ОСОБА_5 палить речі в гаражі. ОСОБА_8 запитала, що він робить, на що ОСОБА_5 вскочив та не пустив її до гаражу, який вже почав горіти. На їх крики про допомогу збіглись сусіди та почали гасити полум`я та викликали поліцію та пожежну безпеку. ОСОБА_5 не гасив полум`я, він зібрав свої речі та зник. Його було знайдено та затримано працівниками поліції на наступний день.

Покази свідків узгоджуються між собою та дослідженими судом доказами, а саме заяви ОСОБА_12 на адресу начальника Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області в якій вона просить застосувати заходи відносно її чоловіка ОСОБА_5 , який 10.08.2017р., шляхом підпалу пошкодив гараж, який належить ОСОБА_8 ; протоколу огляду місця події від 10.08.2017 року, відповідно до якого було оглянуто гараж зі слідами горіння та вилучено сліди горіння.

Посилання сторони захисту на те, що сума завданих збитків потерпілій ОСОБА_8 , є явно меншою ніж сума, яка необхідна для складу злочину, передбаченого ст. 194 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Так ч.2 ст. 194 КК України передбачено відповідальність за «те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху, чи іншим загальнонебезпечним способом або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки».

Встановлюючи формулювання у виді слів «те саме діяння» законодавець має на увазі «суспільно небезпечне діяння», як ознаку об`єктивної сторони складу злочину.

При цьому, ознака «заподіяння шкоди у великих розмірах», що утворює склад злочину, передбачений ч.1 ст. 194 КК України, до змісту формулювання «те саме діяння» про яке йдеться у ч.2 ст. 194 КК України, не входить.

Встановлюючи критерій розрізнення кримінальної відповідальності за умисне знищення або пошкодження майна, у разі вчинення його шляхом підпалу, законодавець презюмує, що для встановлення наявності у діях особи складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, обов`язковою характерною ознакою є не наслідки, що настали, а саме загальнонебезпечний спосіб знищення або пошкодження майна. Розмір спричиненої майнової шкоди не має юридичного значення для кваліфікації дії особи за ч.2 ст. 194 КК України у разі вчинення нею умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу.

Апеляційний суд вважає, що всі досліджені докази, вірно оцінені судом першої інстанції за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винними у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, батьком та в умисному знищенні та пошкодженні майна, шляхом підпалу.

З огляду на наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий:

Судді: