Справа № 202/4037/20
Провадження № 1-кс/202/5453/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
27 липня 2020 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 ,
слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянин України, не одруженому, не працевлаштованому, на утриманні малолітніх дітей, неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000486 від 12 червня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч.1 ст.263 КК України.
Згідно з матеріалами клопотання, між ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_8 , укладено шлюб.

У ОСОБА_9 виникли підозри щодо вірності його дружини ОСОБА_10 , у зв`язку з чим останній вирішив організувати незаконне позбавлення волі осіб, які є знайомими ОСОБА_11 та заподіяти фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою примушити його вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього відомості, що підтверджують наявність інтимного зв`язку його дружини ОСОБА_10 з ОСОБА_11 , з цією метою ОСОБА_12 залучив для скоєння зазначеного злочину ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які надали згоду.

Так, у невстановлений слідством час та місці ОСОБА_7 дав вказівку ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_17 - ОСОБА_18 з метою примушити його до вчинення дій, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості, що підтверджують наявність інтимного зв`язку його дружиною ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

З цією метою, 14.06.2020, близько 15.00 год., ОСОБА_5 та ОСОБА_16 поблизу магазина «Паляниця» на вул. Первомайській у м. Нікополь помітив автомобіль «Део Сенс» д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_18 , у зв`язку з чим, маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_18 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому на автомобілі «Шевроле Авео» д/н НОМЕР_2 , почали переслідувати його, у результаті чого заблокували автомобіль ОСОБА_18 у тупику вул. Вітебської у м. Нікополь.

Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_16 , підбігли до автомобіля «Део Сенс» д/н НОМЕР_1 , де знаходився ОСОБА_18 та його знайома ОСОБА_19 , погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_18 пересісти до автомобіля «Шевроле Авео» д/н НОМЕР_2 .

При цьому ОСОБА_18 , усвідомлюючи реальну загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я, підкорився їх вимозі, пересів на заднє сидіння до автомобілю «Шевроле Авео» д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , який з метою придушення волі ОСОБА_18 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, заблокував двері, чим обмежив можливість пересування та незаконно позбавив волі останнього.

За попередньою змовою групою осіб ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 домовилися зустрітися у пос. Северний м. Нікополь, Дніпропетровської області.

На місці ОСОБА_14 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_18 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії проти його волі, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які приїхали на автомобілі «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_18 пересісти до їх автомобіля, під керуванням ОСОБА_14 , який одразу заблокував двері. При цьому ОСОБА_18 був незаконно позбавлений волі, обмежений у пересуванні. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 поїхали на автомобілі «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 .

Продовжуючи свої умисні дії направлені на незаконне позбавлення волі та усвідомлюючи їх протиправний характер, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_18 , приїхали на об`їзду дорогу у напрямку м. Нікополь м. Кам`янське, Дніпропетровської області неподалік сміттєзвалища, де наказали потерпілому вийти з автомобілю «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_3 , де вже знаходилися ОСОБА_15 та ОСОБА_16

ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 почали вимагати від потерпілого ОСОБА_18 вчинити дії проти його волі, зокрема отримати відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

При цьому ОСОБА_14 тримав у руці алюмінієву биту, ОСОБА_15 кулаками і ногами наніс не менш 10 ударів в область плеча, ніг, спричиняв потерпілому сильного фізичного болю, фізичне страждання.

Приблизно через 20 хвилин до них приєднався ОСОБА_13 , який взявши алюмінієву биту у ОСОБА_14 також почав побиття потерпілого ОСОБА_18 , наніс не менш 10 ударів по спині та ногам, чим спричинив сильного фізичного болю та фізичне страждання.

Далі ОСОБА_13 забрав у потерпілого ОСОБА_18 ключі від автомобілю «Део Сенс», д.н.з. НОМЕР_1 , та викинув у лісосмугу поблизу об`їзної дороги, чим спричинив моральне страждання.

Після цього, 14.06.2020, близько о 18.00 год., ОСОБА_14 разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_13 на автомобілі «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_3 , з місця вчинення злочину уїхали, а ОСОБА_5 разом із співучасником злочину ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_18 на автомобілі «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , поблизу вул. Вітебській у м. Нікополь залишили потерпілого ОСОБА_18 .

Відповідно до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження і покарання, прийнятої резолюцією 39/46 Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1984 року, термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона чи у вчиненні яких вона підозрюється.

Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 нікого не може бути піддано катуванню чи жорстокому, нелюдському або принижуючому гідність поводженню чи покаранню.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , який діяв за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_14 , за вказівкою ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_18 заподіяно тілесні ушкодження та обмежували його пересування, незаконно позбавляючи свободи в період часу з 15.00 год. до 18.00 годин 14.06.2020.

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному позбавленню волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.
Своїми умисними діями, що виразилися у умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього відомості (катування), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України.
У сукупності ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146 КК України.

27.07.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України .

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується матеріалами кримінального провадження та іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Досудовим розслідуванням, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то сторона обвинувачення вважає за доцільне обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи та у вчиненні злочинів середньої тяжкості проти волі, честі та гідності особи, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (справа «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість злочину не може бути єдиним фактором, який вказує на наявність ризику переховування підозрюваного від слідства та суду.

Ураховано положення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, при цьому, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Водночас дії ОСОБА_5 вказують на те, що останній може сховатись від органу досудового розслідування та суду.

Зокрема, ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень вину не визнав, не має постійного місця роботи, не має міцних соціальних зв`язків, що свідчить, що останній може безперешкодно змінити місце свого проживання.

Також ОСОБА_5 може вчинити вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Всі ці дані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Викладене дає беззаперечні підстави вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування, тому стосовно підозрюваного ОСОБА_5 необхідним є застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Аналізуючи наведені вище обґрунтування, враховуючи відомості про особу підозрюваного, характер вчинених кримінальних правопорушень, можна прийти до вмотивованого висновку, що у разі застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, останній, залишаючись на волі, негативно впливатиме на хід досудового розслідування у даному провадженні, безпосередньо впливатиме на учасників кримінального провадження, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи вищенаведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до підозрюваного саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного, а саме не працює, вчинив злочин із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому, тому з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, є необхідним не визначати розмір застави.

У судовому засіданні прокурор, слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити, наголошуючи на наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини на думку прокурора виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Підозрюваний щодо розгляду клопотання у вигляді тримання під вартою покладався на розсуд суду.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000486 в їх сукупності.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних протиправних діянь.

Також, слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

За таких умов, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що є підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, тому підозрюваний знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілих, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя не знайшов свого підтвердження.

Отже, слідчий суддя вважає, що зазначені ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та мотивованими.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що в матеріалах кримінального провадження існує обґрунтована підозра ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи та у вчиненні нетяжкого злочину, а також приймаючи до уваги вищенаведені обставини, які свідчать про наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, враховує дані про особу ОСОБА_5 , який офіційно непрацевлаштований, міцних соціальних зв`язків не маючий, вважає, що прокурором доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхіднє застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 49 діб.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 42, 176, 177, 181, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 49 діб без визначення розміру застави, помістивши його до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» до 13 вересня 2020 року.

Визначити строк дії ухвали до 13 вересня 2020 рокув межах строку досудового розслідування.
Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1