справа № 488/4634/19
провадження № 1-кп/488/276/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 року Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши в судовому засіданні в місті Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, пенсіонер, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий ,
за ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 22.10.2019 року близько 06:40 год., керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби по сухій, чистій проїзній частині по просп. Богоявленському в напрямку вул. Космонавтів у м.Миколаєві. Рухаючись у вказаному напрямку при зазначених вище умовах та наближаючись до пішохідного переходу, що розташований в районі нерегульованого перехрестя з вул. Прибузькою у м.Миколаєві, який позначений дорожньою розміткою 1.14.2 Правил дорожнього руху України та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України, водій ОСОБА_7 у порушення вимог п.п. 2.3 «б», 19.3 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не звернув уваги на те, що в цей час проїзну частину вказаної автомобільної дороги по пішохідному переходу зліва направо перетинала пішохід ОСОБА_9 , не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, в результаті чого допустив наїзд на ОСОБА_9 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав, суду пояснив, що 22.10.2019 року приблизно о 06:00 год. рухався проїзною частиною по просп.Богоявленському в напрямку вул. Космонавтів в місті Миколєві, в крайній правій смузі зі швидкістю 45-50 км/год., був туман, темний час доби, світлофори не працювали. Доїжджаючи до нерегульованого перехрестя вул.Прибузької та просп.Богоявленського розташовано два пішохідних переходи. Він проїхав перший пішохідний перехід, який розташований перед перехрестям з просп.Богоявленським та вул. Прибузькою та рухався далі. В зустрічному напрямку рухався вантажний автомобіль, за ним їхав легковий автомобіль іноземного походження. Цей легковий автомобіль засліпив його світлом фар вже коли він проїхав перший пішохідний перехід. Після того, як на відстані приблизно 7-10 метрів, він проїхав пішохідний перехід, почув звуковий сигнал автомобіля, в цей час від нього в лівому ряду в напрямку руху його автомобіля проїхав автомобіль, він пригальмував, обернувся та побачив, що позаду нього сидить на пішохідному переході жінка, ближче до крайньої правої смуги. Він зупинив свій автомобіль, підбіг до потерпілої ОСОБА_9 щоб допомогти; запитав у неї, що трапилось, та відповіла, що її збив автомобіль, він запропонував їй допомогу, вона відмовилась. ОСОБА_11 допоміг потерпілій взутися, підібрав її взуття, воно відлетіло. Він потрогав потерпілу за ноги, у неї не було ніяких пошкоджень, права нога в неї піднімалась, коли він взував її. Якщо би у неї була зламана нога, вона би її не підняла. Надалі він встановив аварійний знак. Під час його руху він потерпілу не бачив, хто на неї здійснив наїзд - не знає, він лише підбіг допомогти їй. Під час огляду місця події обвинувачений був присутній; чому він залишився, він не знає, бо розгубився; в протоколі огляду місця події поставив свій підпис. Після наїзду на потерпілу транспортний засіб обвинуваченого було відправлено на штрафний майданчик, чому забрали його автомобіль, ОСОБА_11 не знає. Він приходив в лікарню до потерпілої після пригоди декілька раз, він хвилювався за неї, хотів надати моральну підтримку, матеріальну допомогу потерпілій він не пропонував, вона сама йому повідомила, що їй потрібні кошти на операцію, однак коштів у нього не було. Він також спілкувався з завідуючим відділенням травматології про стан здоров`я потерпілої. ОСОБА_11 не збивав потерпілу. Можливо, її збив автомобіль, який їхав за ним, а можливо вона все вигадала, і її ніхто не збивав. Вважає, що потерпіла його оговорює, бо їй потрібні гроші на операцію. Під час його допиту при проведенні досудового розслідування він повідомив слідчій ОСОБА_12 , що його засліпив на декілька секунд легковий автомобіль, який рухався за вантажівкою по зустрічній смузі, оскільки слідча порадила йому так сказати, він також не читав протокол свого допиту, лише підписав його. Слідча ніякого впливу на нього не здійснювала.
Після допиту у судовому засіданні слідчої ОСОБА_12 , обвинувачений суду показав, що показання слідчій надавав добровільно, з її боку не було ніяких неправомірних дій при проведенні досудового розслідування, він дійсно особисто повідомляв слідчій, що його засліпив зустрічний автомобіль.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину органом досудового розслідування та прокурором не доведена, не встановлено місце контактування автомобіля з пішоходом, а показання потерпілої є необгрунтованими та суперечливими. З вказаних підстав вважає за необхідне обвинуваченого виправдати.
Натомість, показання обвинуваченого за інкримінованим злочином повністю спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів - показаннями потерпілої, свідка та письмовими доказами по справі.
Так, потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що у вказаний день та час приїхала до Корабельного району міста Миколаєва, вийшла із маршрутного таксі на зупинці «Хрест», що розташована на перехресті просп.Богоявленського та вул.Прибузької в місті Миколаєві. ОСОБА_13 підійшла до пішохідного переходу, який розташований ближче до перехрестя з вул. Прибузькою. Світлофори не працювали, був темний час доби. Вийшовши звичайним спокійним кроком на пішохідний перехід, вона пройшла першу половину дороги, зліва від неї проїхала вантажівка, праворуч від неї були автомобілі (2-3) на великій відстані від неї. Вона пройшла до середини другої половини дороги, коли обвинувачений на дуже старому автомобілі марки жигулі першої моделі світлого кольору навіть не загальмував та збив її. Він вдарив її правою стороною автомобіля ззаду по правій нозі та зачепив ліву. Тобто удар прийшовся у праву ногу, внаслідок якого вона зазнала перелому. Внаслідок удару її підкинуло та вона впала на землю. Коли лежала, обличчям була обернута по ходу руху автомобіля обвинуваченого, бачила, як він віддаляється та як надалі зупинився. Після чого автомобіль обвинуваченого зупинився на відстані 10 метрів від неї, обвинувачений підійшов до потерпілої, попросив вибачення, сказав, що не помітив її на пішохідному переході; він знаходився разом із нею до приїзду поліції та швидкої допомоги. В цей же день обвинувачений приїхав до неї в лікарню, розмовляв із її лікарем та повідомив його, що сплатить витрати на проведення операції. Перед випискою її із лікарні, ОСОБА_11 прийшов до неї вдруге зі своїм адвокатом, пообіцяв, що придбає їй протез, але так нічого і не зробив, витрати на проведення операції не сплатив. Адвокат обвинуваченого, з яким останній приходив до потерпілої в лікарню, зазначив їй, що ніяких коштів до розгляду справи по суті судом не буде та вказував на те, що потерпіла сама вдарилась об бампер транспортного засобу обвинуваченого;
свідок ОСОБА_12 суду показала, що здійснювала досудове розслідування зазначеного кримінального провадження. Вона виїздила у складі СОГ для огляду місця події, де розмовляла з водієм - обвинуваченим ОСОБА_11 . Останній розповів, як відбулася пригода, пояснив, що не розуміє, як так трапилось, що він зачепив потерпілу боковою частиною транспортного засобу, однак не впевнений- передньою чи задньою, що потерпіла майже пройшла дорогу та в останній момент - перед контактуванням з пішоходом - він її не помітив. Що потерпілу він не помітив, бо його засліпив світлом фар зустрічний автомобіль. При огляді автомобіля обвинуваченого, на ньому були виявлені потертості пилу та бруду, мабуть, на накладке бампера (з правої задньої сторони). ОСОБА_11 особисто читав протоколи своїх допитів, показання давав добровільно, сам, ніяких підказок чи роз`яснень вона йому не надавала; ніяких заяв з його боку щодо неправомірних дій посадових осіб під час досудового розслідування не надходило. З метою відшкодування матеріальної шкоди обвинувачений неодноразово цікавився про стан здоров`я потерпілої, в якому закладі вона перебувала.
Провина обвинуваченого також підтверджується:
даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.10.2019 року з фототаблицею та схемою до протоколу, проведеного за участі обвинуваченого ОСОБА_11 , в ході якого було оглянуте місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди перехрестя просп.Богоявленського та вул. Прибузької в м. Миколаєві; зазначені зовнішні пошкодження автомобіля «ВАЗ 21011» під керування ОСОБА_11 - потертості пило-брудового нашарування на задньому лівому крилі та на задньому бампері зліва, потертості пилу з правої сторони бамперу (на чорному пластику); схема та протокол обвинуваченим підписано без зауважень (а.с.46-55);
висновком інженерно-транспортної експертизи №557 від 08.11.2019 року (дослідження технічного стану транспортних засобів) з фототаблицею до нього, відповідно до якого, на момент ДТП робоча гальмівна система, рульове керування та фари головного світла автомобіля «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані. В досліджуваний системах та механізмах не виявлено невідповідностей технічним вимогам Правил дорожнього руху України та ДСТУ 3649:2010. На момент ДТП ходова частина автомобіля автомобіля «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходилась в технічно несправному, але працездатному стані. Стан ходової частини автомобіля «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , не відповідав технічним вимогам п. 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України. Вищевказану технічну несправність ходової частини транспортного засобу водій міг виявити завчасно перед виїздом (а.с.59-63);
висновком інженерно-транспортної експертизи № 556 від 13.11.2019 року (транспортно-трасологічні дослідження) з фото таблицею до нього, відповідно до якого, під час огляду автомобіля «ВАЗ-21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виявлено явних слідів контактування його з тілом пішохода. При відносно невеликих швидкостях руху та за відсутності інтенсивної контактної взаємодії, слідів цього контакту на частинах транспортного засобу могло не залишитися (а.с.67-70);
висновком судово-медичної експертизи № 996 від 07.11.2019 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_9 , 1956 р.н. має місце тілесне ушкодження у вигляді перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яке могло утворитися від дії тупих твердих предметів. Вказане тілесне ушкодження могло утворитися незадовго до звернення в лікарню 22.10.2019 року, в умовах ДТП (зіткнення пішохода та автотранспортного засобу). За ступенем тяжкості зазначене тілесне ушкодження відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 день) (а.с.73-75);
висновком інженерно-транспортної експертизи № 624 від 19.11.2019 року (дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод), відповідно до якого, в дорожній ситуації, обставини якої розглядаються, водій автомобіля «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.2, п. 19.3, п. 18.1 ПДР України. В дорожній ситуації, обставини якої вказані водієм вищезазначеного автомобіля ОСОБА_7 , він мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП шляхом дотримання технічних вимог п. 19.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.с.81-85).
Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 приходить до наступних висновків:
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до ДТП, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження.
Дана версія обвинуваченого спростована показаннями потерпілої ОСОБА_9 , підстав невірити якій у суду немає, бо вони є стабільними та непротиречивими, потерпіла із повною впевненістю вказала на автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_11 , який збив її на пішохідному переході, та після того, як вона впала на землю, потерпіла бачила, як саме автомобіль обвинуваченого віддаляється від неї та надалі зупиняється, потерпіла надала опис даного транспортного засобу. Показання потерпілої, поміж іншого, узгоджуються з іншими доказами по справі, у тому числі - з висновком судово-медичної експертизи щодо пошкодження у потерпілої правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яке могло утворитися в умовах ДТП (зіткнення пішохода та автотранспортного засобу) незадовго до звернення потерпілої у лікарню - 22.10.2019 року, даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.10.2019 року в частині слідів контактування автомобіля «ВАЗ 21011» під керування ОСОБА_11 з тілом пішохода - потертості пилу з правої сторони бамперу (на чорному пластику); висновком автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП.
Натомість, суд критично відноситься до показань обвинуваченого, які є нелогічними та суперечливими.
Так, протягом судового розгляду обвинувачений давав показання нестабільні та суперечливі. У своїх вільних показах суду розповів, що легковий автомобіль іноземного походження, який рухався йому назустріч, засліпив його світлом фар, коли він проїхав перший пішохідний перехід. Надалі, суду показав, шо він надавав такі показання слідчій, оскільки слідча порадила йому так сказати. Після допиту у судовому засіданні слідчої ОСОБА_12 суду показав, що показання слідчій надавав добровільно, з її боку не було ніяких неправомірних дій при проведенні досудового розслідування, що він дійсно повідомляв слідчій, що його засліпив зустрічний автомобіль.
Нелогічними також є показання обвинуваченого з приводу того, що він залишився на місці пригоди, був присутній при проведенні першочергових слідчих дій, у тому числі при огляді місця події, бо просто розгубився; що цікавився у слідчого з приводу знаходження потерпілої та стану її здоров`я, неодноразово відвідував лікарню, спілкувався із лікуючим лікарем потерпілої щодо необхідних потерпілій операцій та стану її здоров`я, бо просто хвилювався за потерпілу та намагався її підтримати морально.
Суд також приймає до уваги ту обставину, яка за думкою суду, свідче про неправдивість показань обвинуваченого, що у підставу висновку інженерно-транспортної експертизи № 624 від 19.11.2019 року, на підставі якої експертом зроблено висновок про винність ОСОБА_11 у ДТП, були положені у тому числі показання обвинуваченого ОСОБА_11 , надані на досудовому розслідуванні, відповідно до яких, близько на 3 секунди його засліпив зустрічний автомобіль світлом фар, у стані засліплення він перебував до досягнення межі пішохідного переходу. Що, завершуючи проїзд пішохідного переходу, раптово для себе побачив жінку-пішохода, яка лежала на дорозі. Через малий боковий інтервал до його керованого ним автомобіля, відбулось контактування з жінкою пішоходом, яка внаслідок цього, впала на дорогу.
При цьому, обвинувачений, з висновком експертизи був ознайомлений, ніяких зауважень, незгоди не висловив, клопотань про призначення додаткової чи повторної експертизи з підстав того, що висновок експерта базувався у тому числі на його показах, не заявляв.
Як обставини, які спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_11 щодо непричетності до ДТП, суд приймає до уваги поведінку обвинуваченого безпосередньо після ДТП та впродовж досудового розслідування, який залишився на місці пригоди, був присутній при огляді місця пригоді та складанні схеми ДТП, як учасник слідчих дій зазначений в протоколі, та у схемі, підписував названі документи.
В ході огляду місця події було вилучено автомобіль обвинуваченого та поміщено його на штрафмайданчик.
При цьому, жодних зауважень з приводу неправомірних дій співробітників поліції при оформленні матеріалів ДТП, у тому числі вилученні транспортного засобу, від обвинуваченого не надходило.
Впродовж досудового розслідування обвинувачений у слідчого цікавився місцем перебуванням потерпілої після ДТП (медичною установою). Потерпілу в закладах охорони здоров`я неодноразово відвідував, у тому числі мав розмову з лікуючим лікарем потерпілої, цікавився станом її здоров`я та вартістю лікування.
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності до ДТП, суд розглядає, як спосіб його захисту, з метою уникнути кримінальної відповідальності і покарання.
Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпіла могла обмовити ОСОБА_11 у вчиненні злочину через її зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах справи немає.
Посилання обвинуваченого, що потерпіла його обмовляє, бо бажає отримати гроші, є надуманими та спростованими встановленими судом обставинами стосовно дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілою були отримані травми, та як наслідок, нею заявлені вимоги щодо відшкодування шкоди, внаслідок вчинення злочину та понесених витрат на лікування.
Сам по собі факт відсутності на автомобілі обвинуваченого явних слідів його контактування з тілом пішохода, за думкою суду, не виключає вини обвинуваченого в інкримінованому злочині, оскільки, як встановлено висновком інженерно-транспортної експертизи № 556 від 13.11.2019 року, при відносно невеликих швидкостях руху та за відсутності інтенсивної контактної взаємодії, такі фактичні обставини можуть мати місце.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за своєю формою вини є виключно необережним, і в даному випадку необережність та легковажність водія ОСОБА_7 щодо невжиття заходів для зменшення швидкості, а в разі засліплення, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів - щодо зупинки транспортного засобу, потягла за собою суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення пішоходу ОСОБА_9 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. Невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.19.3 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками
Враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, необережну форму його вини та дані щодо його особи - раніше не судимого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, є особою пенсійного віку.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, з огляду на обставини вчиненого злочину, нехтування обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху, що спричинило завдання потерпілій середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розляду здоров`я, враховуючи відсутність осуду свого діяння з боку ОСОБА_7 , який, поміж іншого, не зважаючи на тривалий час, що пройшов з дня ДТП, не тільки не компенсував спричиненої шкоди потерпілій, а навіть не намагався цього зробити, судом окремо зазначається про наявність достатніх підстав для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, передбаченого санкцією частини 1 статті 286 КК України.
При визначенні розміру штрафу суд враховує положення ч.1 ст. 5 КК України, відповідно до яких закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Виходячи з наведених положень, враховуючи, що санкцією ч.1 ст. 286 КК України в редакції, діючої на час вчинення ОСОБА_7 злочину, передбачалось покарання у виді штрафу від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а з 1 липня 2020 року, після внесення змін Законом № 2617-УЇЇЇ від 22.11.2018 - від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд застосовує положення ч.1 ст. 286 КК України в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення.
По справі потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, у якому потерпіла просить стягнути солідарно з обвинуваченого ОСОБА_7 , ПрАТ «СК «Галицька» та МТСБ України на відшкодування матеріальної шкоди - 40 219,80 грн., яка складається з витрат на лікування, та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., яку потерпіла обґрунтувала завданням їй моральних страждань внаслідок скоєння відносно неї злочину.
Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов потерпілої не визнав у повному обсязі.
Представник МТСБ України, відповідно до письмових пояснень, у позові ОСОБА_7 до МТСБ України просив відмовити. В обгрунтування своїх заперечень послався на те, що відсутні підстави для регламентної виплати МТСБ України позивачу у даному випадку, оскільки відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», МТСБ України відшкодовує шкоду лише у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, однак на сьогоднішній день відсутні докази того, що ПАТ «СК «Галицька» визнана банкрутом або ліквідована.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого - водія ОСОБА_7 , який на законних підставах керував автомобілем «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ СК Галицька , що підтверджується копією полісу № АО/0772074, чинного на час вчинення кримінального правопорушення (а.с.94).
Ухвалою суду від 22.01.2020 року у якості цивільного відповідача по справі притягнуто ПрАТ СК Галицька , Моторно (транспортне) страхове бюро України.
Правовідносини щодо відшкодування шкоди в даному випадку виникли на підставі ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, згідно яких, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 100 000 грн.
За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) - надалі - Закон № 1961-IV, настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Відповідно до ст.24.1., 26.1 Закону № 1961-IV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з лікуванням обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів; а також моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В доктрині цивільного права множинністю осіб у зобов`язанні визнається участь кількох осіб на стороні кредитора та/або боржника у зобов`язанні та наявні три різновиди зобов`язань із множинністю осіб в залежності від способу їх виконання: дольові, солідарні та субсидіарні. Солідарна множинність за загальним правилом виникає тільки у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 ЦК України).
В даному випадку, враховуючи сутність конкретного деліктного зобов`язання, підставу його виникнення у зв`язку із заподіянням шкоди конкретній, визначеній особі потерпілого, правову природу страхування, відсутність положень щодо солідарного стягнення з делінквента та страховика завданої шкоди у вказаному полісі, главі 67 ЦК України, Законі України «Про страхування», Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає, що солідарного зобов`язання у цьому правовідношенні не виникає.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Позов потерпілої ОСОБА_9 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Витрати, понесені потерпілою ОСОБА_9 на лікування підтверджені представленими суду чеками, квитанціями і накладними фармацевтичних установ, висновком судово-медичної експертизи, показаннями потерпілої, в заявленому та доведеному потерпілою розмірі, який об`єктивно підтверджено протягом судового засідання, а всього в сумі 40 219,80 грн. Оскільки зазначені витрати понесені в межах ліміту відповідальності, у відповідності до вимог Закону, вони підлягають стягненню з цивільного відповідача ПрАТ СК Галицька .
Відповідно до п. г ст.41.1. Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Оскільки суду не представлено доказів, що ПрАТ СК Галицька визнана банкрутом чи ліквідована, суд приходить до висновку, що немає підстав для покладення обов`язку відшкодування шкоди з МТСБУ України.
Моральна шкода, завдана потерпілій ОСОБА_9 полягає в перенесених потерпілою стражданнях, фізичній болі внаслідок ушкодження здоров`я, тривалому лікуванні, проведенні оперативного втручання, незручностях, викликаних заподіянням пошкоджень - неможливості самообслуговування внаслідок переламу ноги, емоційному навантаженні, емоційних і психологічних переживаннях, в змінах звичайного пристрою побуту і життєвого укладу.
Дані обставини підтверджені висновком судово-медичної експертизи, чеками, квитанціями і накладними фармацевтичних установ, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які встановлені судом як достовірні і об`єктивні та покладені у підставу судового рішення.
При конкретних обставинах заподіяння шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості доходить висновку про обґрунтованість вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди та розмір компенсації моральної шкоди визначає в 50 000 грн.
На підставі вимог ст. 26.1 Закону № 1961-IV, моральна шкода в сумі 2 011 грн. (5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у сумі 40 219,80 грн.) підлягає стягненню з цивільного відповідача ПрАТ СК Галицька на користь потерпілої ОСОБА_9 , при цьому грошова сума заподіяної моральної шкоди у сумі 47 989 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої.
Вартість судових експертиз на загальну суму 3 140, 16 грн. слід стягнути з обвинуваченого.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн. (в редакції закону, що діяв на момент вчинення кримінального правопорушення) з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ПрАТ «СК «Галицька» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди - 40 219,80 грн., на відшкодування моральної шкоди - 2 011 грн..
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди - 47 989 грн., на користь держави судові витрати у сумі 3 140,16 грн. за проведення судових експертиз. Речовий доказ- автомобіль марки «ВАЗ -21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий обвинуваченому ОСОБА_7 - залишити останньому, як власнику.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1