Справа № 305/188/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

10.09.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/876/20, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , гр. України,

обвинуваченому за ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України, строк тримання під вартою до 20.09.2020 включно.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Мукачівського міськрайонного cуду знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України кримінальних правопорушень. При прийнятті рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 суд врахував, що передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які слугували підставою для обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, не зменшились і продовжують існувати. Судом першої інстанції також враховані дані про особу обвинуваченого, який вчинив інкриміновані йому злочини в період іспитового строку, встановленого йому вироком Рахівського районного суду від 19.04.2016, що може свідчити про ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення. Тому, враховуючи наведене вище, ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, відсутність будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, у тому числі й доказів щодо неможливості подальшого тримання його під вартою, суд прийшов до висновку про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 .. У зв`язку з чим, суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ..
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що заявлені прокурором ризики на даний момент зменшились, оскільки ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не може впливати на свідків та потерпілого, так як вони вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів у порядку КК України, а також відсутні будь-які підстави вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення. Вважає, що прокурором не доведено існування передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України обставин, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а висновок суду про не зменшення передбачених ст. 177 КПК України ризиків та неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є безпідставним і необґрунтованим. Стверджує, що за час перебування кримінального провадження в суді не вивчено жодного доказу в зв`язку з неодноразовим відкладенням судового розгляду як через неякісну підготовку прокурорів до судового процесу, так і через неявку потерпілого та свідків. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, за згодою ОСОБА_5 постановити нову, якою щодо останнього застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, звільнивши його з-під варти в залі суду.
До початку апеляційного розгляду суддя ОСОБА_1 заявив собі самовідвід, посилаючись на те, що в даному кримінальному провадженні ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13.02.2020 було задоволено заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про відвід суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що в свою чергу свідчить про неможливість суддею ОСОБА_1 подальшого розгляду даного кримінального провадження та прийняття будь-яких рішень.
Із цих підстав, обвинувачений ОСОБА_5 також заявив судді ОСОБА_1 відвід, посилаючись на можливу упередженість при прийнятті суддею ОСОБА_1 судового рішення.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які просили задовольнити відвід та самовідвід судді ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід та обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд його справи належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зазначена міжнародна-правова норма, у тому числі й ст. 53 Конвенції, гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

17.07.1997 Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 474/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до положень ст. ст. 8, 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-ІУ в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Щодо безсторонності суду, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших підстав, які викликають сумнів у його неупередженості.

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

З урахуванням вищенаведеного, а також положень Кодексу суддівської етики, які містять обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм у поведінці судді під час здійснення правосуддя, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, яким визначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення; ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, ч. 1 ст. 21 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що з метою уникнення виникнення в учасників справи будь-яких сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_1 під час розгляду даного кримінального провадження заяви про самовідвід та відвід підлягають задоволенню.

При оцінці заяв про самовідвід та відвід судді ОСОБА_1 також враховується наступне. Так, з ухвали Закарпатського апеляційного суду від 13.02.2020 вбачається, що в даному кримінальному провадженні ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13.02.2020 суддям ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_1 задоволено відвід, заявлений захисником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_7 ..

Вищенаведене свідчить про те, що суддя ОСОБА_1 , не може приймати участь у подальшому розгляді даного кримінального провадження, оскільки подальший розгляд кримінального провадження суддею ОСОБА_1 може викликати обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 82 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід та обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_1 задовольнити.
Матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/876/20 (справа № 305/188/17) за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2020 року, якою обвинуваченому за ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 20.09.2020 включно, передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого головуючого судді (судді-доповідача), у встановленому ст. 35 КПК України порядку.

Судді: