Справа № 691/1179/20
Провадження № 1-кс/691/189/20
У Х В А Л А

22 жовтня 2020 рокум.Городище

Слідчий суддя Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 16 жовтня 2020 року, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 16 жовтня 2020 року.

Свою скаргу мотивує тим, що 16 жовтня 2020 року о 14 годині повідомив, шляхом виклику на номер №102, Городищенське відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про погрози щодо його життя від ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 . На виклик прибули працівники поліції та складено заяву. Черговим слідчим був ОСОБА_5 .. В своїй заяві, реалізуючи свої права як заявника, просив: зареєструвати заяву безпосередньо до ЄОДР; почати досудове розслідування щодо викладених в заяві фактів; надіслати документ, який підтверджує прийняття і реєстрацію повідомлення про злочин та повідомити по телефону про вжиті заходи. Жодних дій, спрямованих на внесення наданих ним відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового слідства, за його заявою, даний орган не вчиняв, чим порушив його права та законні інтереси.

ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про час, дату, місце розгляду скарги, в судове засідання не прибув. За змістом скарги просив судовий розгляд провести без його участі, у зв`язку із карантинними заходами на території України.

Прокурор, слідчий, повідомлені про розгляд скарги, в судове засідання не прибули, що у відповідності до ст.306 КПК України не позбавляє права судового розгляду у їх відсутність.

Слідчий суддя, враховуючи належне повідомлення учасників судового процесу, дослідивши матеріали за скаргою, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Так, згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

В судовому засіданні встановлено, що, скаржник звернувся до Городищенського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області із заявою від 16 жовтня 2020 року про погрози щодо його життя від ОСОБА_4 , що мешкає у АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим ним було подано заяву. Станом на день розгляду скарги в суді, у розпорядження слідчому судді не було надано інформації про результати розгляду звернення ОСОБА_3 , ні від слідчого, ні від прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий чи прокурор мають прийняти рішення про внесення чи відмову у внесенні повідомлення про кримінальне правопорушення невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення. Однак, стадія досудового розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності п.5 ч.11ст.3 КПК України. Відповідно до ст.214 КПК України, саме слідчий та прокурор є суб`єктами, які реалізують завдання кримінального судочинства та є відповідальними особами щодо «якості» перевірки заяв, повідомлень про кримінальні правопорушення, оскільки на них покладається обовязок вивчення цих заяв та повідомлень і прийняття рішень по внесенню повідомлень про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань чи відмові у внесенні до ЄРДР. Законом передбачено обов`язок слідчого прокурора, іншої службової особи, уповноваженої на прийняття заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, прийняти і зареєструвати їх. Будь-яка відмова не допускається. Заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважається поданим з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність за винятком випадків, коли таке попередження неможливо зробити з об`єктивних причин - надходження заяви чи повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, непритомний стан заявника, відрядження, тощо. Слідчий, прокурор здійснюють свої повноваження відповідно до вимог КПК, починаючи з моменту надходження інформації про кримінальне правопорушення від заявника до правоохоронного органу, що фактично і є передумовою для початку досудового розслідування. Ця інформація подається у вигляді заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення як в усній формі викладена фізичною особою і оформлена в письмовій формі посадовою особою, так і письмово надіслана поштою або передана фізичною особою до відповідного органу, установи особисто. Реєстрація кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Положення ст.218 цього Кодексу. Реєстраторами ЄРДР є: прокурори, слідчі органів прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства та органів державного бюро розслідувань з моменту створення. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до Реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою передбачену законом юридичну відповідальність. Таким чином, саме слідчий та прокурор є особами, які відповідно до КПК України являються відповідальними особами за внесення тієї чи іншої інформації від громадян та юридичних осіб до ЄРДР про скоєння кримінального правопорушення та здійснюють первинну юридичну оцінку цих заяв та повідомлень на предмет встановлення чи не встановлення в цих матеріалах ознак кримінального правопорушення. Відповідно до ч.7 ст.214 КПК України, якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобовязаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує, що суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування Європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ "Руїс Торіха проти Іспанії", 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні "Бєлоусов проти України" у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. ("Алексахін проти України" п.55).

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються …орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

За обставинами даної справи, орган, який отримав заяву ОСОБА_3 мав надати юридичну оцінку повідомленню та матеріалам, які надійшли, внести відомості до ЄРДР або відмовити у внесенні, повідомити заявника про результати розгляду заяви.

Враховуючи вище наведене, скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.214,303-307,309 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 16 жовтня 2020 року задоволити.

Зобов`язати Городищенське відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області розглянути у відповідності до вимог ч. 1ст. 214 КПК України заяву ОСОБА_3 від 16 жовтня 2020 року і повідомити про результати розгляду заявника.

Копію ухвали суду направити учасникам процесу, для відому.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1