Справа № 478/1141/20
Провадж.№ 1-кп/481/156/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.10.2020 р. Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000137 від 18 квітня 2020 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження відносно, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
У судовому засіданні на стадії розв`язання клопотань в порядку ст.350 КПК України, після встановлення порядку та обсягу дослідження доказів за кримінальним провадженням, в порядку ст.349 КПК України, прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання, в якому просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки вважає, що на даний час ризики, передбачені п.1, 5, ч.1 ст.177 КПК України ( можливість переховуватись від суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення), які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. Прокурор, як на обставини наявності вказаних ризиків посилається на те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, пов`язаного з відкритим викрадення чужого майна, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникнення у інше приміщення, який, відповідно до санкції ч.3 ст.186 КК України карається позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років, може залишити місце свого проживання, з метою ухилитись від суду та виконання процесуальних рішень, що підтверджується використанням засобів маскування для уникнення ідентифікації особи та зникнення з місця пригоди після вчинення злочину, в якому він обвинувачується. Крім того, вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується у співучасті з іншою особою, з залученням транспортного засобу, використанням засобів маскування (перчаток та масок) та речей, заздалегідь заготовлених для вчинення злочину (ніж), з відволіканням власника магазину, що свідчить про підготовку до вчинення злочину, вжиття заходів до невикриття та уникнення покарання, а також можливість планування особою вчинення інших, зокрема, аналогічних кримінальних правопорушень, з використання вказаних речей, на думку прокурора, вказують на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень та можливість ухилення від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_6 , проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, вказавши, на те, що прокурором, при зверненні до суду з клопотання, не дотримано вимог п. 3, 5, 6 ч.1 ст.184 КПК України, які повинні бути застосовані, виходячи з вимог ст.331 КПК України. Він вважає, що в клопотанні не викладено обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення і воно не містить посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; не викладено обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; не надано обгрунтувань неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Захисник наголосив, що ОСОБА_4 має сім`ю, дітей, отримує сталий дохід від підприємницької діяльності, а тому не має на меті ухилитись від суду та здійснювати злочинну діяльність. Крім того, захисник наполягав на допиті потерпілої ОСОБА_7 та дослідженні ряду письмових доказів, які б на його думку, спростували обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Також захисник вказав, що у випадку, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, звернути увагу на наявність підстав для застосування до обвинуваченого, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, застави.

Заслухавши обґрунтування прокурора ОСОБА_3 , заперечення захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року по справі №1-28/2017 №1-р/2017 положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України, а тому визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» №12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.
Як вбачається з матеріалів, наданих суду ОСОБА_4 затриманий 19.04.2020 року в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України.
Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 червня 2020 року.
Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2020 року відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 липня 2020 року.
Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2020 року відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 серпня 2020 року.
Ухвалою суду від 14.08.2020 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до 12 жовтня 2020 року.
Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час, не змінилися.
Ризиками, які дають підстави суду продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати: те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки, усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, може залишити місце свого тимчасового проживання в АДРЕСА_1 (проживання за яким не підтверджено жодними доказами), яке, також, не збігається з місцем його реєстрації ( АДРЕСА_2 ), з метою ухилитись від суду та виконання процесуальних рішень, може уникати кримінального переслідування та може продовжити злочинну діяльність чи вчинити інший злочин, на що вказує характер дій при вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.
Посилання захисника ОСОБА_6 на певні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 не є визначальними обставинами, які давали б можливість відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки, як видно з наданих письмових документів, такі обставини існували на час обрання та продовження строку запобіжного заходу і на теперішній час не змінились. Крім того, надані суду документи щодо підприємницької діяльності ОСОБА_4 в 2019 році та проживання в м. Новий Буг Миколаївської області з 2013 року, суд ставить під сумнів, оскільки їх зміст не узгоджується між собою, та не підтверджує наявність такого проживання чи такої діяльності у 2020 році.
Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, який інкримінуються обвинуваченому, суд враховує, ступінь його суспільної небезпечності у конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» та відповідає охороні прав і інтересів суспільства, а також потерпілих.

Судом відхилене клопотання сторони захисту щодо дослідження, в рамках розгляду даного клопотання, частини доказів для вирішення питання обґрунтованості обвинувачення, оскільки жодний доказ для суду не може мати наперед встановленої сили, при цьому питання винуватості особи може бути вирішене судом після дослідження усіх доказів, у їх сукупності. Дослідження ж окремих доказів обґрунтованості обвинувачення на стадії розв`язання клопотань порушить принцип презумпції невинуватості особи , що є неприпустимим .

З урахуванням викладеного, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_4 , з метою попередження ризику його переховування від суду та вчинення нового кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, виходячи з того, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.

Суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за формулюванням обвинувачення вчинене з погрозою застосування насильства відносно потерпілої.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 183, 184, 194, 331, 350, 369-372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів з 07 жовтня 2020 року до 5 грудня 2020 року, включно.
Строк дії ухвали - 60 днів.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику ОСОБА_6 , та спрямувати для виконання до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор".
Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали проголошений о 11:50 год. 12.10.2020 р. в залі судових засідань в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1