УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_2
представника власника майна ОСОБА_3
власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу представника власників майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України, -
в с т а н о в и в :
до Шевченківського районного суду м. Києва 14.01.2019 року надійшла скарга представника власників майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України, під час обшуку 11.07.2019 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване, зокрема, тим, що в провадженні сьомого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУФР ГУ ДФС у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000086 від 26.04.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205; ч.3 ст.212 КК України.

11.07.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року в межах зазначеного кримінального провадження було проведено обшук офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку було вилучено грошові кошти, а саме: грошові кошти: в розмірі 318 860 грн. та 9550 доларів США, що належать ОСОБА_4 та в розмірі 34 720 грн., що належать ОСОБА_5 , набутих на законних підставах.

Джерела походження належних останнім, вилучених грошових коштів є законними та ці кошти не мають ніякого відношення до предмету розслідування у кримінальному провадженні.

Належні грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в силу положень ч. 7 ст. 236 КПК України, є тимчасово вилученим майном, так як вони не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Крім того, слідчий у передбачені КПК України порядку та строки не звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

У судовому засіданні представник власника тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_3 та власники тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 скаргу підтримали з наведених у ній мотивів та просили задовольнити її, вважаючи, що на даний час орган досудового розслідування незаконно утримує грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Суб`єкт оскарження, будучи належним чином повідомлений про розгляд скарги, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, однак в силу положень ч. 3 ст. 306 КПК України, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника власника тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вивчивши доводи скарги та додані до неї матеріали, прийшов до наступного висновку.

За правилами ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Як убачається з ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року, в кримінальному провадженні № 0000086 від 26.04.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205; ч. 3 ст. 212 КК України, надано дозвіл старшому слідчому сьомого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 та іншим слідчим, які входять в групу слідчих у даному кримінальному провадженні, на проведення обшуку офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на виявлення і фіксацію відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знарядь кримінального правопорушення, майна, яке здобуте в результаті його вчинення, відшукання речей, документів, зокрема майна та грошових коштів здобутих протиправним шляхом або на які відсутні підтверджуючі документи що їх походження.

Згідно з даними протоколу обшуку від 11.07.2019 року було проведено обшук офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено грошові кошти: в розмірі 318 860 грн. та 9550 доларів США, що належать ОСОБА_4 та грошові кошти в розмірі 34 720 грн., що належать ОСОБА_5 .
Як свідчать матеріали скарги, згадані грошові кошти мають законне джерело походження та позичені ОСОБА_4 у борг, а частково являються її заощадженнями, і так само заощадженнями ОСОБА_5 .

При цьому, слід зауважити, що суб`єктами кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.212 КК України є лише службова особа, якими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не являються.

Тобто, в ході обшуку вилучено грошові кошти, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді від 03.07.2019 року про дозвіл на обшук, а тому в силу положень ч. 7 ст. 236 КПК України вважаться тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

За правилами ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, на момент розгляду даної скарги в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, органом досудового розслідування не надано в розпорядження слідчого судді достовірних даних на підтвердження правових підстав утримання тимчасово вилученого майна в ході обшуку 11.07.2019 року в офісі 31 будинку АДРЕСА_2 .

У той же час, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебувають у статусі підозрюваних у кримінальному провадженні № 0000086 від 26.04.2018 року, їх доводи про законність походження вилучених грошових коштів не спростовані, сукупність наявних в розпорядженні слідчого судді даних, свідчать про законне походження належних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошових коштів.

Положеннями ч. 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; недоторканність права власності; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; диспозитивність.

Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

В свою чергу, в справі «Пантелеєнко проти України» (№ 11901/02) при аналізі ситуації, коли слідчі органи замість вибору доказів, суттєвих для розслідування, вилучили всі документи з офісу та певні особисті речі, що належать заявнику, які не мали жодного відношення до справи (п. 51), Європейський суд з прав людини постановив, що втручання, яке розглядається, не було здійснено «відповідно до закону» і, таким чином, мало місце порушення статті 8 Конвенції (п. 53).

Вилучення грошових коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за відсутності доказів здобуття їх протиправним шляхом та безпідставне утримання їх на даний час стороною обвинувачення є таким, що направлено на порушення права власності та права на мирне володіння своїм майном ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яке гарантоване законодавством України та міжнародними договорами.

Також слід звернути увагу на те, що обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року, тоді як досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 26.04.2018 року здійснюється СУФР ГУ ДФС у м. Києві місцезнаходження якого за адресою: м. Київ вул. Шолуденка № 33/19, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, тобто в даному випадку порушено вимоги ч. 2 ст. 234 КПК України, згідно з якою, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги вимоги п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно в ході обшуку 03.07.2019 року за згаданою вище адресою, підлягає поверненню володільцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 13, 16, 22, 26, 167-169, 233, 234, 236, 303, 305, 306, 307, 309, 372, 532 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :
Скаргу представника власників майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України, задовольнити.
Зобов`язати старшого слідчого з ОВС сьомого СВРКП СУФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 та або інших слідчих, що входять до складу групи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000086 від 26.04.2018 року, повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно в ході обшуку 11.07.2019 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти: в розмірі 318 860 (триста вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят) грн. та 9550 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) доларів США.
Зобов`язати старшого слідчого з ОВС сьомого СВРКП СУФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 та або інших слідчих, що входять до складу групи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000086 від 26.04.2018 року, повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно в ході обшуку 11.07.2019 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти: в розмірі 34 720 (тридцять чотири тисячі сімсот двадцять) грн.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя