ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/221/21 Справа № 192/1653/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в смт Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», засудженого вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року за ч. 1 ст.187, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів засуджений, який відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» з травня 2019 року по теперішній час днювальним штабу. Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу має лише п`ять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що застосовані до 21 січня 2020 року, 21 квітня 2020 року, 14 липня 2020 року, 26 серпня 2020 року та 01 жовтня 2020 року, тобто лише за останній рік, інших заохочень немає. Тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні в засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Засуджений за весь період відбування покарання має одне стягнення, застосоване 12 червня 2018 року у виді поміщення до карцеру. Згідно наявної в особовій справі характеристики засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу в зв`язку з чим, суд, не визнав поведінку засудженого за весь період покарання сумлінною.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року скасувати. Звільнити ОСОБА_7 умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурор не прийняв до уваги те, що з 04 квітня 2019 року він відбуває покарання в СВК 21, постійно працює, має п`ять заохочень та не має стягнень. За місцем проживання характеризується задовільно, одружений, має двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Однак судом першої інстанції не в повній мірі дотримані зазначені положення.
Розглядаючи подання про умовнодострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд послався на те, що подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області відносно засудженого ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальним, оскільки наявні в засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Проте, такі висновки суду колегія суддів вважає неправомірними, оскільки їх зроблено без належної перевірки усіх необхідних для прийняття такого рішення обставин.
Відповідно до матеріалів провадження, засуджений, який відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» з травня 2019 року по теперішній час днювальним штабу. Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу має п`ять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що застосовані до 21 січня 2020 року, 21 квітня 2020 року, 14 липня 2020 року, 26 серпня 2020 року та 01 жовтня 2020 року, тобто лише за останній рік.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що засуджений прагне до виправлення своєї поведінки, до обов`язків ставився сумлінно, тому, на переконання апеляційного суду, зазначеним обставинам у сукупності суд першої інстанції належної оцінки не дав, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки на момент звернення до суду із поданням мету покарання було досягнуто, засуджений виправився і немає необхідності в подальшому відбуванні ним реального покарання у вигляді позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що ухвала Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , не відповідає фактичним обставинам провадження та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга засудженого про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 411, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія №21 МЮУ та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 умовно достроково від відбування покарання призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4