Справа № 202/4991/20
Провадження № 1-кс/202/6414/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

14 вересня 2020 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3
розглянувши клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327,-
ВСТАНОВИВ:
8вересня 2020 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327, відповідно до якого просив накласти арешт в забезпечення його цивільного позову як потерпілого у кримінальному провадженні, шляхом заборони відчуження майна ОСОБА_4 , а саме на: житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; 53/10 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; автомобіль Nissan Note (AE 2189 HI), 2013 р.в., VIN НОМЕР_1 .
Вимоги клопотання про арешт майна обґрунтовані тим, що слідчим СВ Індустріального ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.382 КК України за фактом привласнення грошових коштів ОСОБА_3 у розмірі 516 970,81 грн. та умисного невиконання рішення суду. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнаний ОСОБА_3 , яким в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 , відповідно до якого просив стягнути з останньої на свою користь спричинену суму збитків за порушення його права володіти, користуватись та розпоряджатись грошовими коштами у розмірі 516 970,81 грн. у розмірі 2 397 975,23 грн., суму інфляційних витрат на трьох відсотків річних у розмірі 3079851,26 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. В обґрунтування необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_4 , заявник звертає увагу на те, що у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування здійснюється тривалий час, у зв`язку із чим наявні ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України, а саме приховування та відчуження ОСОБА_4 свого майна. З моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та до теперішнього часу, ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру, слідчим та прокурором не вжито заходів в рамках кримінального провадження з метою відшукання майна, на яке може бути накладено арешт. Досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато ще 23 лютого 2018 року, в ході якого ухвалами слідчих суддів та вказівками прокурора неодноразово встановлювалось порушення розумного строку досудового розслідування та встановлювався граничний строк для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року, які до теперішнього часу не виконано. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 у своєму клопотанні звертає увагу на те, що оскільки в рамках досудового розслідування з боку слідчого та прокурора допущено бездіяльність з приводу незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_4 з метою подальшого відшкодування останньою шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, зокрема, заявленого цивільного позову, він вимушений був звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327, розгляд якого просив проводити без участі власника майна з метою забезпечення арешту майна.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08 вересня 2020 року, головуючим суддею у розгляді вказаного клопотання визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Слідчому судді навів доводи аналогічні тим, що викладені в клопотанні.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, натомість слідчим 10 вересня 2020 року направлені на адресу суду матеріали кримінального провадження № 0000327 від 23.02.2018 року для їх дослідження в судовому засіданні.

В силу вимог ст.172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя доходить висновку про можливість розгляду клопотання у відсутність власника майна.

Слідчий суддя, вислухавши заявника, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів кримінального провадження, СВ Індустріального ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року за фактом привласнення грошових коштів ОСОБА_3 у розмірі 516 970,81 грн. ОСОБА_5 та за фактом умисного невиконання рішення суду. Також встановлено, що СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2020 року внесені відомості до ЄРДР за фактом привласнення грошових коштів ОСОБА_3 у розмірі 516 970,81 грн. колишнім директором ПКВФ «Люсер» ОСОБА_4 , відомості за даним фактом внесені до ЄРДР за № 0001032 від 05.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
06 серпня 2020 року постановою прокурора кримінальні провадження № 0000327 та № 0001032 об`єднані в одне провадження під № 0000327.
Потерпілим у кримінальному провадженні № 0000327 визнано ОСОБА_3 , яким в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 , відповідно до якого він просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь спричинену суму збитків за порушення його права володіти, користуватись та розпоряджатись грошовими коштами у розмірі 516 970,81 грн. у розмірі 2 397 975,23 грн., суму інфляційних витрат на трьох відсотків річних у розмірі 3079851,26 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. та з метою забезпечення виконання вимог даного цивільного позову ОСОБА_3 просить накласти арешт на майно ОСОБА_4 , відносно якої на даний час і проводиться досудове розслідування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч.2 ст.61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (далі Конвенція, ЄКПЛ) декларує право кожної фізичної або юридичної особи вільно володіти своїм майном. У цій статті також передбачений захисний механізм обмеження/позбавлення такого права на вільне володіння майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».
Відповідно до практики ЄСПЛ стаття 1 Протоколу 1 до ЄКПЛ закріплює право безперешкодного та вільного (мирного) користування своїм майном (власністю), регулює умови позбавлення власності, визнає право держави здійснювати контроль за використанням власності відповідно до загальних інтересів.
Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Положення цієї статті передбачають можливість втручання у здійснення гарантованого права за умови дотримання принципу законності (легітимності) втручання, за умови необхідності застосування цього принципу у демократичному суспільстві, із забезпеченням балансу між інтересами держави та приватної особи (принцип пропорційності).
Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000327 розпочато з 23 лютого 2018 року та за цей час жодній особі не повідомлено про підозру, натомість в матеріалах справи наявні чисельні ухвали слідчих суддів та вказівки прокурора, у яких встановлено порушення розумного строку досудового розслідування та неодноразово визначався граничний строк для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року, які до теперішнього часу не виконано.

Слід зазначити, що хоча в рамках вказаного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру, фактично досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та враховуючи, що в інший спосіб захистити права та законні інтереси ОСОБА_3 , як потерпілого, який заявив в рамках кримінального провадження цивільний позов на даному етапі досудового розслідування є неможливим, слідчий суддя доходить висновку про необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, що узгоджується з основними засадами кримінального судочинства.
Відповідно до вимог п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Таким чином, за виниклих обставин бездіяльності слідчого та прокурора в рамках кримінального провадження, єдиним можливим засобом забезпечення досягнення дієвості і виконання завдань кримінального провадження, з метою запобігання ризикам приховування та відчуження ОСОБА_4 свого майна, є застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, адже визначальним у справі є те, що арешт майна необхідний саме для відшкодування реальної шкоди, завданої ОСОБА_3 та забезпечення його права як потерпілої особи у кримінальному провадженні, на відшкодування такої шкоди. В інший спосіб захистити права та законні інтереси ОСОБА_3 , слідчий суддя не вбачає за можливе, у зв`язку із чим клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327 підлягає частковому задоволенню.
Слід зазначити, що на даній стадії досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, що повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи відсутності у фізичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатнім для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Виходячи з принципу розумності та співмірності обмеження права власності ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що арешту шляхом заборони відчуження підлягає житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; 53/10 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що дорівнює розміру заявленого ОСОБА_3 цивільного позову.
В той же час, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 в частині накладення арешту шляхом заборони відчуження на автомобіль Nissan Note (AE 2189 HI), 2013 р.в., VIN НОМЕР_1 , оскільки заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 є власником вказаного транспортного засобу.
Враховуючи що заявником в судовому засіданні доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, із врахуванням тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає необхідним обрати найменш обтяжливий захід забезпечення кримінального та вважає необхідним накласти арешт на: житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; 53/10 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, лише у вигляді позбавлення права на відчуження вказаного майна з метою забезпечення цивільного позову в рамках кримінального провадження, що в свою чергу не позбавляє власника можливості володіти та користуватись своїм майном.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ :
Клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327 задовольнити частково.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження майна ОСОБА_4 , а саме на:
-житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;
-квартиру в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;
-53/10 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
В іншій частині клопотання - відмовити.
Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1