Справа №591/663/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/859/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 591/663/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Георгіївськ Ставропільського краю, Російська Федерація, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2020 року, в якій просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2892,60 грн. та 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, дійсним обставинам справи, які полягають у тому, що 17 листопада 2019 року близько 19-20 год. обвинувачений йдучи біля озера Чеха з коляскою, в якій перебувала маленька дитина, разом з дружиною та її сестрою, а також собакою породи «Чіхуахуа», його почав обходити потерпілий ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та будучи агресивно налаштованим, зачепив його за плече та штовхнув коляску з дитиною, якій на той час було трохи більше місяця від народження. На такі дії ОСОБА_10 відреагувала собака обвинуваченого та, підбігши до нього, почала гавкати. Після цього, ОСОБА_10 у грубій формі та з використанням ненормативної лексики сказав прибрати від нього собаку, але як тільки дружина обвинуваченого підійшла забрати їх собаку, ОСОБА_10 вже вдарив собаку правовою ногою, внаслідок чого вона відлетіла на відстань близько 2 метрів.

ОСОБА_7 намагався з`ясувати у ОСОБА_10 причини такого вчинку, але він не йшов на розмову, а навпаки почав розмахувати перед його обличчям кулаками та словесно погрожувати. ОСОБА_7 , розуміючи, що ці події відбуваються у громадському місці, та тричі роблячи зауваження ОСОБА_10 заспокоїтися, спробував зупинити таку його поведінку, але він продовжував неадекватно реагувати на оточуючу обстановку, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 не маючи іншої можливості заспокоїти потерпілого, вдарив ОСОБА_10 правою рукою один раз в обличчя. Після цього ОСОБА_7 зі своєю сім`єю та собакою пішли далі по пішохідній доріжці біля озера Чеха до супермаркету «Сільпо», а ОСОБА_10 йшов позаду них та продовжував так само кричати, аж поки вони і не дійшли до ТРЦ «Лавина» та не зайшли до супермаркету «Сільпо», де були зупинені працівниками поліції, яких викликав потерпілий. Однак, того дня поліцейські не вбачали в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення і жодних документів за результатами їх виклику складено не було.

Натомість, на наступний день ОСОБА_10 , звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.296 КК України, вказавши, що собака ОСОБА_7 схопила його за штани. Потім він отримав удар кулаком від ОСОБА_7 та тимчасово втратив свідомість, внаслідок цього удару йому було спричинено гематому під лівим оком, розсічення губи та язика.

Апелянт звертає увагу на те, що на заяві ОСОБА_10 міститься запис про те, що він попереджений про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України, однак розшифровка особистого підпису стоїть ОСОБА_11 .

Зазначає ОСОБА_6 , що суд першої інстанції не звернув своєї уваги на відсутність у справі речового доказу, який мав би бути досліджений експертом та судом штанів потерпілого, які згідно з його твердженням мали містити сліди від укусів собаки. Однак, суд в оскаржуваному вироку зазначив про штани потерпілого, які не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Також захисник ставить під сумнів отримання потерпілим тілесним ушкоджень саме внаслідок удару обвинуваченого, оскільки за медичною допомогою ОСОБА_10 звернувся лише наступного дня, а показаннями до одного із призначених йому препаратів є лікування невритів, поліневропатії (алкогольні, після інфекцій, токсичні), невралгії, вегетативні неврози, хронічний алкоголізм, інтоксикації, тощо, що на думку ОСОБА_6 може вказувати на провокативну та агресивну поведінку потерпілого ще до події правопорушення, про яку зазначав обвинувачений.

Обґрунтовуючи неправильність застосування судом норм кримінального закону України, а саме, незастосування ст.36 КК України та неправильне застосування ч.1 ст.125 КК України, апелянт зазначає, що дії ОСОБА_7 були спровоковані поведінкою ОСОБА_10 та в умовах існування реальної загрози для здоров`я дитини, свого здоров`я та членів своєї сім`ї, в тому числі їх охоронюваних законом прав, обвинувачений був вимушений завдати потерпілому 1 удар по обличчю (завдавши шкоди, необхідної і достатньої в тій обстановці), у зв`язку з чим дії ОСОБА_7 слід вважати необхідною обороною.

У судових дебатах стороною обвинувачення також резюмовано, що ОСОБА_7 не усвідомлював суспільної небезпечності своїх дій, що виключає наявність у нього умислу та відповідно складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК раїни. Крім того, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки й тому, що обвинувачений намагався нівелювати конфлікт шляхом неодноразових зауважень потерпілому, не маючи умислу на спричинення легких тілесних ушкоджень діяв у стані необхідної оборони, оскільки ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_10 .

Також ОСОБА_6 вказує на те, що в обвинувальному вироку суду не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази (свідчення потерпілого) і відкинув інші (свідчення обвинуваченого та двох свідків-очевидців події).

Що стосується задоволеного цивільного позову, то адвокат вказує, що згідно з записами лікаря ТОВ «Сучасні медичні технології 2018» препарат Неуробекс Нео не призначався, а тому відшкодування витрат на придбання цього препарату є безпідставним, а медичне дослідження МРТ від 02.12.2019 не має жодного відношення до події, що сталася 17.11.2019, адже не узгоджується з даними амбулаторного прийому в ТОВ «Сучасні медичні технології 2018» та свідчить про його проведення з особистих причин та можливо без нагальної на те потреби.

Крім того, захисник вважає необґрунтованим розмір грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що цивільний позивач зазнав будь-яких душевних страждань внаслідок появи на його обличчі синця після того, що обвинувачений присік його агресивну поведінку.

За вироком суду, 17 листопада 2019 року близько 19-20 год. ОСОБА_7 , проходячи разом з дружиною ОСОБА_12 , знайомою ОСОБА_13 та собакою по пішохідній доріжці поряд з озером «Чеха» в м. Суми, випадково зустрів потерпілого ОСОБА_10 , на якого почала гавкати собака. ОСОБА_10 попрохав забрати собаку та відштовхнув її ногою від себе. ОСОБА_7 зробив зауваження ОСОБА_10 та між ними виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівої виличної ділянки та верхньої губи ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження і такими своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення представника потерпілого ОСОБА_9 , думку прокурора про законність вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Встановлені судом фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.125 КК України ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Частина 1 ст.125 КК України передбачає відповідальність за спричинення легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України єдиною і достатньою підставою кримінальної відповідальності є наявність у вчиненому особою суспільно небезпечному діянні всіх ознак злочину, передбаченого КК України.

Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом. Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними - суб`єкт і суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б однієї з цих ознак, виключає наявність складу злочину.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, характеризується діянням, спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідком у вигляді легкого тілесного ушкодження та причинним зв`язком між ними.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується тільки умисною виною, тобто коли умисел був спрямований на заподіяння здоров`ю потерпілого невизначеної шкоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, вважає винним у конфлікті потерпілого.

Однак, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його провина у заподіянні ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень доведена сукупністю досліджених судом доказів.

Так, з показів, наданих в судовому засіданні як самим ОСОБА_7 , так і потерпілим ОСОБА_10 у суді першої інстанції, а також свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що 17 листопада 2019 року, коли ОСОБА_7 з візочком з немовлям, дружиною ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проходили біля озера «Чеха», та обходячи їх ОСОБА_10 , штовхнув собаку обвинуваченого, через що він вдарив потерпілого в обличчя.

При цьому, усі вищезазначені особи вказали, що ОСОБА_7 бив в обличчя ОСОБА_10 і сам обвинувачений у суді апеляційної інстанції не заперечував, що дійсно наніс удар кулаком ОСОБА_10 , тому що той штовхнув його маленьку собаку.

Таким чином, у ході апеляційного розгляду було встановлено наявність умислу обвинуваченого на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Зазначені пояснення сторін та свідків кримінального провадження підтверджують встановлені судом обставини справи, які суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 .

Крім того, дані обставини підтверджуються матеріалами даного кримінального провадження, зокрема, висновком експерта №71 від 24 січня 2020 року, яким встановлено, що під час знаходження ОСОБА_10 у період з 18 по 20 листопада 2019 року на амбулаторному лікуванні йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки лівого ока, лівої виличної ділянки та верхньої губи, садна слизистої ротової порожнини та язика зліва, рвана рана губи та язика, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.м.к.п.98-99), а також протоколами слідчих експериментів, якими встановлено механізм нанесення тілесних ушкоджень, що вказує на умисний характер дії обвинуваченого (а.м.к.п. 100-121).

Оцінивши усі вищезазначені докази у їх сукупності відповідно до вимог ст.94 КПК України, колегії суддів вважає їх належними та допустимими, на підставі яких суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Що стосується доводів апелянта про те, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, оскільки тілесні ушкодження він спричинив потерпілому через його провокативну, агресивну поведінку, то колегія суддів вважає їх безпідставними, як і безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника про те, вчинені обвинуваченим суспільно небезпечні дії слід вважати необхідною обороною.

Відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що поведінка потерпілого та обстановка, в якій між сторонами стався конфлікт і потерпілий штовхнув тварину обвинуваченого, не давали підстави ОСОБА_7 вважати дії ОСОБА_10 небезпечними для свого життя та здоров`я, чи здоров`я близьких осіб, що також підтверджує наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що віктимна поведінка потерпілого може бути причиною скоєння винною особою злочину та може бути врахована судом при визначенні розміру морального відшкодування, однак не впливає на наявність суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим.

Безпідставними є й припущення захисника про те, що ушкодження ОСОБА_10 не обов`язково були спричинені саме діями ОСОБА_7 , оскільки відповідно до наявної у матеріалах провадження довідки ТОВ «Сучасні медичні технології» від 18 листопада 2019 року ОСОБА_10 перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: удар повіки та перискулярної області зліва, поверхнева травма губи та ротової порожнини зліва, розтяження зв`язок шийного відділу хребта (а.м.к.п.25), а отримані ним ушкодження відповідають обставинам інциденту, що трапився між сторонами кримінального провадження. І, як вже було встановлено, сам ОСОБА_7 не заперечує той факт, що він ударив ОСОБА_10 .

Доводи апелянта про те, що штани потерпілого не визнавались речовим доказом, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Також ОСОБА_6 не погоджується з необхідністю відшкодування витрат на придбання лікарського препарату Неуробекс Нео.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі зазначених положень колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визначив розмір заподіяної потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 2892,60 грн., оскільки вказана сума підтверджена фінансовими та медичними документами, зокрема, і препарат Неуробекс Нео був придбаний потерпілим разом з іншими показаними лікарем лікарськими засобами 19 листопада 2019 року (а.м.к.п.25), а тому визначену до стягнення суму витрат, зазначену у позові, ОСОБА_10 поніс внаслідок вчинених щодо нього незаконних винних дій ОСОБА_7 , які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з пошкодженням здоров`я. Розмір відшкодування у цих частинах підтверджений розрахунком і є правильним. З цтх же підстав підлягають відшкодуванню і витрати, понесені потерпілим на МРТ.

За таких обставин, доводи захисника про необґрунтоване задоволення цивільного позову в частині стягнення витрат на препарат Неуробекс Нео є безпідставними.

Що стосується тверджень сторони захисту про невмотивоване вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди, то вони є неспроможними.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 було завдано ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого він переніс фізичний біль і душевні страждання.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд урахував, що потерпілий є літньою людиною, зазнав фізичний біль та жаль, втрачав звичний спосіб життя та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого та стягнення з ОСОБА_7 суми в розмірі 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. З цим погоджується і колегія суддів.

Та обставина, що на заяві ОСОБА_10 міститься запис, що він попереджений про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України, а на розшифровці особистого підпису стоїть ОСОБА_14 , на переконання колегії суддів, не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга не містить істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, тому підстави для її задоволення відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4