печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі- ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
07.12.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження слідчого другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.01.2014, в тому числі, за фактом викрадення і позбавлення волі гр. ОСОБА_4 , що сталося 21 січня 2014 року близько 22 год. у районі станції метро «Петрівка» та вул. Вербової, 17 у м. Києві та подальшого позбавлення волі гр. ОСОБА_4 в ніч з 21 на 22 січня 2014 в палатковому таборі в районі вул. Колекторська, 24/26 у м. Києві, неподалік станції метро «Бориспільська», що супроводжувалося погрозами вбивства, а також за фактами створення злочинної організації, вчинення окремими групами громадян тяжких та особливо тяжких злочинів викрадення і катування протестувальників, замахів на їх вбивства і вбивств у період грудня 2013 року лютого 2014 року та ряду інших насильницьких злочинів, скоєних під час проведення акцій протесту, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255, 340, п. п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч.ч. 2, 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 294, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 171, ч.ч. 2, 4 ст. 296, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191 та іншими статтями КК України, а також за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5. ст. 27, ч. 2 ст. 146 та

ст. 191 та іншими статтями КК України, а також за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5. ст. 27, ч. 2 ст. 146 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у листопаді 2013 року, у зв`язку з прийняттям вищим керівництвом держави рішення про призупинення процесу підготовки до укладання Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, у місті Києві та ряді інших міст України розпочались акції протесту громадян. Такі акції після відмови Президента України ОСОБА_6 підписати Угоду про асоціацію на Саміті Східного партнерства, що відбувався 28-29 листопада 2013 року у м. Вільнюсі, а також силового розгону Євромайдану на Майдані Незалежності у м. Вільнюсі, а також силового розгону Євромайдану на Майдані Незалежності у м. Києві в ніч з 29 на 30 листопада 2013 року, набули особливо масового характеру.

У зв`язку з цим, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші, на даний час невстановлені слідством особи, починаючи з 27 листопада 2013 року стали організовувати заходи, що мали форму насильницьких дій, спрямованих на протидію акціям протесту в місті Києві у спосіб незаконного перешкоджання проведенню мирних зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, із застосуванням фізичного насильства.

З цією метою, у першій половині січня 2014 року, встановити більш точну дату та місце не виявилось можливим, ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_12 з пропозицією залучити за матеріальну винагороду якомога більшу кількість осіб для протидії мирним акціям протесту. Також, з аналогічною пропозицією, у невстановленому слідством місці та невстановлений слідством час, ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_8 , засновника та керівника громадської організації «Оплот» та однойменного бійцівського клубу.

Водночас, плануючи з 10 січня 2014 року виїзд на відпочинок за межі України, ОСОБА_12 на період своєї відсутності доручив співпрацювати з ОСОБА_7 , з вказаних питань ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Орієнтовно 19 січня 2014 року ОСОБА_7 , з огляду на домовленості з ОСОБА_12 про забезпечення останнім через ОСОБА_13 та ОСОБА_14 груп громадян для протидії акціям протесту, доручив ОСОБА_9 координувати дії з даного приводу з ОСОБА_13 .При цьому, 20 січня 2014 року об 11 год. 35 хв. та 21 січня 2014 року о

12 год. 50 хв., ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на виконання вказівки ОСОБА_12 , відвідували офіс ОСОБА_7 , розташований по АДРЕСА_1 . На нараді за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , яка відбулась 21 січня 2014 року, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було продубльовано вищевказані завдання, щодо необхідності перешкоджання протестувальникам.

У свою чергу, ОСОБА_13 у період 20-21 січня 2014 року, з метою погодження своїх дії з ОСОБА_12 , мав з ним чисельні телефонні контакти. В ході таких контактів ОСОБА_13 , сприймаючи ОСОБА_12 як свого керівника та роботодавця, детально повідомляв йому про задачі, що ставились ОСОБА_7 та ОСОБА_9 стосовно залучення великої кількості осіб для протидії акціям протесту, застосування до протестувальників фізичного насильства, їх затримання та протиправного позбавлення волі.

Поряд з цим, наприкінці листопада 2013 року, у невстановленому слідством місці та невстановлений слідством час, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на насильницьке перешкоджання проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, шляхом вчинення злочинів проти життя та здоров`я учасників таких акцій, в тому числі тяжких та особливо тяжких, шляхом заподіяння останнім тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, викрадення, катування, залякування та інших протиправних дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, координуючи дії з ОСОБА_7 та іншими особами, у тому числі невстановленими слідством, які мали аналогічні цілі, ОСОБА_8 у період грудня 2013 року лютого 2014 року, як особисто так і через своїх знайомих та довірених осіб, залучав до вчинення вказаних кримінальних правопорушень мешканців міста Харкова, періодично організовуючи виїзди таких осіб з метою вчинення злочинів до міста Києва.

20 січня 2014 року близько 23 год. 50 хв. ОСОБА_8 за погодженням з ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , організовано поїздку з Харкова до Києва групи осіб чисельністю до 100 чоловік, точна кількість на даний час не встановлена, які виїхали автобусами марки SCANIA K113, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки Volkswagen LT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки VOLVO, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Безпосередньо перед виїздом автобусів, 20 січня 2014 в період між 22 год. хв. та 23 год. 40 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні бійцівського клубу «Оплот» за адресою: м. Харків, площа 1-го Травня, 2, визначив старших груп у поїздці з числа своїх знайомих, зокрема, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також провів із ними інструктаж, під час чого повідомив про можливість застосування відносно учасників акцій протесту фізичної сили, затримання останніх та передачі їх працівникам міліції.

21 січня 2014 року близько 9 год. 25 хв., ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та залучені останнім громадяни Республіки Азербайджан ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та інші, на даний час невстановлені слідством особи, прибувши до Києва, упродовж дня, відповідно до вказівок ОСОБА_8 переміщувались раніше згаданими автобусами територією міста.

Надалі ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, дав вказівку старшим груп щодо переміщення автобусів в район станції метро «Петрівка».

Крім того, координуючи та погоджуючи свої дії з невстановленими особами, ОСОБА_8 визначив в якості місця, куди можна було б вивезти та надалі утримувати викрадених активістів Революції Гідності, незаконно позбавляючи волі і застосовуючи катування, лісосмугу неподалік від станції метро «Бориспільська», в районі вул. Колекторної, 24/26 та перетину Харківського і Бориспільського шосе у м. Києві. З метою створення сприятливих умов для вчинення вказаних злочинів, 21 січня 2014 невстановленими слідством особами у вказаному місці розгорнуто намети.

При цьому, ОСОБА_13 , виконуючи аналогічні вказівки щодо організації людей для чергування на в`їздах до міста Києва для виявлення транспортних засобів з ймовірними протестувальниками та «сприяння» співробітникам органів внутрішніх справ у протиправному недопущенні їх до столиці, приблизно о 19 год. 26 хв. прибув у вказану лісосмугу.

Діючи згідно відведеної йому ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ролі, ОСОБА_13 ,за попередньою змовою з ними, мав сприяти вчиненню незаконного позбавлення волі, наперед невизначеного числа протестувальників, шляхом надання засобів та усунення перешкод, залучивши за матеріальну винагороду до скоєння злочину у ролі пособників своїх знайомих, які мали охороняти намети.

У зв`язку з цим ОСОБА_13 , залучив до охорони наметів за грошову винагороду у розмірі 500 доларів США ОСОБА_27 , обвинувальний вирок відносно якого ухвалено судом. Останній у свою чергу, разом з ОСОБА_28 залучив осіб у невстановленій кількості, які мали охороняти палатки, і, таким чином, сприяти незаконному позбавленню волі активістів Революції Гідності. В свою чергу ОСОБА_27 за грошову винагороду в розмірі 800 грн., залучено ОСОБА_29 та ОСОБА_5 . Останні, на виконання вказівок ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , повинні були залучити до запланованих заходів інших осіб.

ОСОБА_29 разом з іншими особами, у тому числі невстановленими слідством, 21 січня 2014 не пізніше 21 год. 09 хв. прибув у раніше згадану лісосмугу неподалік від станції метро «Бориспільська» в районі вул. Колекторної, 24/26 та перетину Харківського і Бориспільського шосе у м. Києві, та, виконуючи відведену йому роль, з корисливих мотивів, діючи погоджено з ОСОБА_27 , постійно перебував у зазначеному наметовому таборі щонайменше з 21 год. 09 хв. 21.01.2014 до 4 год. 49 хв. 22.01.2014. Водночас він залучив до скоєння незаконного позбавлення волі людини у ролі пособників осіб з числа своїх знайомих, у тому числі ОСОБА_30 .

Крім того, на виконання вказівки ОСОБА_13 , ОСОБА_27 та ОСОБА_5 , сприяючи наступному вчиненню злочину шляхом надання засобів та знарядь, а також усунення можливих перешкод, 21 січня 2014 в період щонайменше з 20 год. 21 хв. до 20 год. 37 хв. перебуваючи у офісі, розташованому по вул. Почайнинській, 4 «А» і «Е» у місті Києві, належному ОСОБА_7 , отримали від невстановлених осіб предмети, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палиці у кількості близько 30 одиниць, які надалі не пізніше 21 год. 15 хв. відвезли до вказаного вище наметового табору, та передали особам, що там перебували.

В свою чергу, діючи згідно розробленого ОСОБА_8 , як організатором, злочинного плану, ОСОБА_16 , постійно погоджуючи та координуючи свої дії по мобільному телефону з ОСОБА_18 та ОСОБА_31 , дав вказівку водію автобусу марки SCANIA K113, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_32 вирушити в район станції метро «Петрівка» та вул. Вербової, 17 у м. Києві, куди ОСОБА_16 спільно з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та іншими не встановленими на даний час особами прибули не пізніше 19 год. 18 хв.

ОСОБА_18 , погоджуючи та координуючи свої дії по мобільному телефону з ОСОБА_8 , а також з ОСОБА_31 та ОСОБА_16 , дав команду водію автобусу марки Volkswagen LT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_33 вирушити в район станції метро «Петрівка» та вул. Веробової, 17 у м. Києві, куди ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , спільно з іншими не встановленими на даний час особами, що знаходились у вказаному автобусі, прибули близько 21 год.

Того ж дня, близько 22 год., очолювані ОСОБА_16 невстановлені слідством особи з білими балаклавами на обличчях, які мали при собі предмети, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, перебуваючи в районі станції метро «Петрівка» та вул. Вербової, 17 у м. Києві, діючи у складі групи з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , спільно, за попередньою змовою з ними, на виконання вказівок ОСОБА_8 та згідно розроблено ним плану, побачивши в районі вестибюлю станції метро «Петрівка» по Оболонському проспекту ОСОБА_4 , та помилково сприйнявши його за учасника протестних акцій, здійснили напад на потерпілого, застосували до нього фізичну сили у виді нанесення йому ударів у різні частини тіла, у тому числі предметами, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень і заподіявши, таким чином фізичні страждання. В подальшому, проти його волі, перемістили у салон автобусу SCANIA K113, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому, в тому числі, знаходився ОСОБА_19 , чим вчинили викрадення останнього.

Після викрадення ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , виконуючи відповідні інструкції ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на подальше незаконне позбавлення волі потерпілого, у спосіб його насильницького утримання в салоні автобусу та переміщення в район наметового табору біля станції метро «Бориспільська», діючи погоджено з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , залишились у вказаному автобусі - SCANIA K113, перебуваючи упродовж переїзду поряд з ОСОБА_4 та тримаючи його на сидіннях у задній частині салону.

При цьому, ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , а також інші, на даний час не встановлені учасники викрадення ОСОБА_4 , діючи спільно та погоджено, за попередньою змовою групою осіб, 21.01.2014 в період приблизно з 22 год. до 23 год. 50 хв., тобто в процесі протиправного утримання потерпілого в автобусі, періодично наносили йому удари в різні частини тіла чим заподіювали останньому фізичні страждання.

В подальшому, в період з 22 год. 44 хв. до 23 год. 50 хв., потерпілого ОСОБА_4 , в процесі його незаконного позбавлення волі, переміщено зазначеним автобусом за орієнтовним маршрутом: вул. Богатирська

м. Вишгород Київської області вул. Дніпроводська вул. Богатирська вул. Озерна вул. Лугова вул. Шахтарська вул. Вікентія Хвойки - вул. Межигірська Набережно-Печерська дорога вул. Колекторна, 24/26.

Після викрадення ОСОБА_4 , під час його транспортування іншими співучасниками злочину в наметовий табір біля станції метро «Бориспільська», ОСОБА_29 , залучений за раніше викладених обставин до вчинення злочину ОСОБА_27 , за вказівкою ОСОБА_13 , який, в свою чергу, діяв спільно та погоджено з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та

ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел та виконуючи відведену йому, зокрема, ОСОБА_27 за вказівкою ОСОБА_13 роль пособника незаконного позбавлення волі людини, залучив до подальшого вчинення злочину у ролі пособників осіб з числа своїх знайомих, зокрема, ОСОБА_30 .

З цією метою, 21 січня 2014 року о 22 год. 34 хв. ОСОБА_29 зі свого мобільного телефону подзвонив ОСОБА_34 та запропонував прибути в район станції метро «Бориспільська», на що останній погодився, прибувши у вказане місце 22 січня 2014 року орієнтовно в період між 00 год. 24 хв. та 00 год. 39 хв.

У свою чергу, ОСОБА_5 , залучений за раніше викладених обставин до вчинення злочину ОСОБА_27 , який діяв за вказівкою ОСОБА_13 , котрий, в свою чергу, діяв спільно та погоджено з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , з тією ж метою та наведених мотивів, періодично спочатку контактуючи з даного приводу та координуючи свої дії з ОСОБА_27 по мобільному телефону, який при цьому користувався номером НОМЕР_4 , зі свого номеру НОМЕР_5 , а в подальшому перебуваючи поряд з ОСОБА_27 , залучив за його вказівкою до подальшого вчинення злочину у ролі пособників не встановлених на даний час слідством осіб з числа своїх знайомих, які прибули в район станції метро «Бориспільська» не пізніше 23 го. 50 хв. 21.01.2014.

21 січня 2014 близько 23 год. 50 хв., ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 та особи, які на даний час слідством не встановлені, продовжуючи свої злочинні дії, на виконання вказівок ОСОБА_8 перевезли потерпілого до зазначеного наметового табору, розташованого в лісосмузі в районі вул. Колекторної, 24/26 у м. Києві, неподалік від станції метро «Бориспільська». У даному місці, потерпілого, проти його волі, було передано групі осіб, у числі яких знаходився ОСОБА_29 , що перебував у наметовому таборі з 21 год. 09 хв., ОСОБА_8 - з 23 год. 05 хв. та ОСОБА_17 , що прибув туди не пізніше 23 год. 07 хв., а також інші особи, у тому числі невстановлені слідством.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_13 , координуючи через ОСОБА_9 свої дії з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , повернувся до наметового табору разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_5 22 січня 2014 близько 00 год. 05 хв.

Надалі ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел та виконуючи відведену йому ОСОБА_13 та ОСОБА_27 роль, діючи спільно та погоджено з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_35 та невстановленими слідством особами, за попередньою змовою з ними, з корисливих мотивів, з моменту свого повернення до вказаного наметового табору, а саме з 00 год. 05 хв. і до 01 год. 19 хв. 22.01.2014, сприяв незаконному позбавленню волі ОСОБА_4 , яке супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, - шляхом надання іншим співучасникам злочину, зокрема ОСОБА_8 , засобів та усунення перешкод - у спосіб недопущення вільного переміщення ОСОБА_4 , у безпосередній близькості до якого ОСОБА_5 під час вчинення злочину у відповідний період перебував спільно з іншими, у тому числі невстановленими слідством особами у групі з ними, умисно перешкоджаючи, таким чином, вільному вибору поведінки потерпілим, волевиявленню останнього щодо залишення місця незаконного позбавлення волі, зокрема, втечі, а також проникненню на територію розміщення палатки, у якій утримували потерпілого, сторонніх, які могли б зашкодити вчиненню злочину або припинити його вчинення, а також залучивши інших невстановлених слідством осіб, які сприяли незаконному позбавленню волі ОСОБА_4 у спосіб недопущення його вільного переміщення, перешкоджання вибору поведінки потерпілим, його волевиявленню щодо залишення місця незаконного позбавлення волі та проникненню на територію розміщення намету, у якій утримували потерпілого, сторонніх, які могли б зашкодити вчиненню злочину або припинити його вчинення.

За участь у вчиненні незаконного позбавлення волі ОСОБА_4 у ролі пособника, ОСОБА_27 , за невстановлених слідством обставин, передав ОСОБА_5 раніше обумовлену грошову винагороду в розмірі 800 грн.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта, у ОСОБА_36 виявлено синець на повіках лівого ока, садна обличчя, контузію 1 ступеню лівого ока, спричинені тупим предметом (предметами), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

30.11.2020 повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5. ст. 27, ч. 2 ст. 146 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.12.2020, на ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 на праві власності зареєстровано квартира загальною площею 45,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до договору довічного утримання серії та номер 39, виданий 25.03.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Крім того, згідно інформації Головного сервісного центру МВС від 30.09.2020, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , являється власником транспортного засобу легкового автомобіля TOYOTA CAMRY, номер та серія знака НОМЕР_8 , 2010 року випуску, VIN та номер кузова НОМЕР_9 , номер двигуна НОМЕР_10 , зареєстрований 12.02.2020 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 ).

Слідчий вказує, що у кримінальному провадженні представником потерпілого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_37 заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням на суму 3 000 000 грн.

Розмір шкоди підтверджується висновками щодо розміру моральної шкоди, судово-медичною експертизою, його показаннями, слідчими експериментами, іншими переліченими вище доказами у кримінальному провадженні.

Арешт майна ОСОБА_5 , яке належить останньому на праві власності, а саме нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та рухомого майна автомобіля TOYOTA CAMRY, д.н. НОМЕР_8 , на думку слідства є співмірним із розміром заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Слідчий вказує, що з метою арешту вказаного майна є забезпечення відшкодування шкоди.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК України зокрема визначено, що арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Частиною 6 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення цивільного позову,тобто відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на майно.

Законодавець нормами кримінального процесуального законодавства передбачив, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на належне на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме: квартиру загальною площею 45,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; легковий автомобіль TOYOTA CAMRY, номер та серія знака НОМЕР_8 , 2010 року випуску, VIN та номер кузова НОМЕР_9 , номер двигуна НОМЕР_10 , зареєстрований 12.02.2020 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 ), із забороною відчуження та розпорядження.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1