Справа № 511/1163/17
Провадження № 1-кп/521/652/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

цивільного відповідача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Парканці Роздільнянського району Одеської області, має середню освіту, працює за наймом без укладення трудового договору, не одружений, не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

У С Т А Н О В И В:

10.04.2016 року приблизно о 15 годині ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , через паркан проник на територію домоволодіння, після чого через розбите вікно проник до будинку, звідки таємно викрав молоток вартістю 70 грн., що знаходився на полиці у кладовій, 7 наборів гачків для риболовлі вартістю 30 грн. кожний, 7 поплавків саморобних.

11.04.2016 року приблизно о 16 годині ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою викрадення чужого майна прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , через паркан проник на територію домоволодіння, після чого через розбите вікно проник до будинку, звідки таємно викрав газову плиту марки "ENO" вартістю 5000 грн., що знаходилась у кухні.

У другій декаді квітня 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою викрадення чужого майна прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , через паркан проник на територію домоволодіння, після чого через розбите вікно проник до будинку, звідки таємно викрав 5 алюмінієвих карнизів довжиною по 2 м, вартістю 200 грн. за 1 карниз, та 2 алюмінієвих карнизи довжиною по 3 м, вартістю 300 грн. за 1 карниз.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю і пояснив, що 10.06.2016 року через город проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Через вікно, яке вже було розбите, проник до будинку, та викрав молоток, рибальські снасті та гачки. Наступного дня таким же чином знов проник до будинку та викрав двухкомфорну газову плиту. Ще раз проник до цього ж будинку приблизно у середині квітня 2016 року через розбите кимось раніше вікно, викрав алюмінієві карнизи. Молоток і рибальські снасті залишив собі, газову плиту продав за 400 грн., карнизи здав на металобрухт. В подальшому все викрадене, крім карнизів, було повернуто потерпілій ОСОБА_10 . Всі крадіжки вчиняв самостійно. Про те, що в будинку ніхто не живе, узнав від знайомого ОСОБА_11 . Коли проникав до будинку, бачив розтрощені і пошкоджені речі: подертий диван, перевернуту шафу, поламані сходи, розбиті вікна.

Окрім повного визнання обвинуваченим, його вина у вчиненні злочину у вказаному у вироку обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- Потерпіла ОСОБА_7 показала суду, що проживає у м. Роздільна Одеської області. У власності її сина ОСОБА_12 перебуває будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 15.04.2016 року, протягом 3-х років син був відсутній у будинку, оскільки проходив службу у лавах Збройних Сил України. У той час вона доглядала за будинком, але там не проживала, відвідувала не дуже часто, іноді поралась на городі. Дізнавшись від сусіда, що підлітки розтрощили будинок, вона звернулася до поліції. В подальшому слідчим було встановлено осіб, які вчинили злочин. Однак, вона не згодна, що до кримінальної відповідальності притягнуто одного ОСОБА_13 , оскільки вважає, що він вчиняв крадіжки у більшому обсязі та спільно з іншими особами, які також мають бути притягнуті до відповідальності.

- 05.05.2016 року Роздільнянським ВП ГУНП в Одеській області за № 2472 зареєстровано заяву ОСОБА_7 про те, що 04.05.2016 невідома особа шляхом пошкодження вхідних дверей проникла до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , скоїла крадіжки, пошкодила майно (т. 6 ар. 2).

- 05.05.2016 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що розбите скло у 10 вікнах, пошкоджені рами, виламана нижня частина вхідних дверей, меблі поламані, розбите скло, пляшки, за будинком знайдено радіатор чавунний (т. 6 ар. 3-13).

- 06.05.2016 року слідчим складено протокол добровільної видачі: ОСОБА_5 добровільно видав викрадені ним речі молоток, 7 наборів гачків для риболовлі, 7 поплавків (т. 6 ар. 16).

- 06.05.2016 року слідчим складено протокол огляду предметів - молотка, 7 наборів гачків для риболовлі, 7 поплавків (т. 6 ар. 17-19).

- 06.05.2016 року слідчим складено протокол добровільної видачі: ОСОБА_14 добровільно видав плиту газову на 2 конфорки, яку купив у ОСОБА_15 за 100 грн. (т. 6 ар. 20).

- 06.05.2016року слідчим складено протокол огляду предметів - газової плити марки "ENO" на 2 конфорки (т. 6 ар. 21-22).

- вартість викраденого майна - газової плити марки "ENO", гачків для риболовлі, молотка підтверджується довідками, виданими підприємством, що здійснює торгівлю (т. 6 ар. 14-15).

- постановою від 07.05.2016 року слідчий визнав вилучені в ході розслідування молоток, 7 наборів гачків для риболовлі, 7 поплавків, газову плиту марки "ENO", а також інше майно речовими доказами у кримінальному провадженні (т. 6 ар. 23).

- 07.05.2016 року слідчим потерпілій ОСОБА_7 повернуто молоток, 7 наборів гачків для риболовлі, 7 поплавків, газова плита марки "ENO", а також інше майно, про що потерпіла надала відповідну розписку (т. 6 ар. 24).

- мати обвинуваченого ОСОБА_9 в ході судового розгляду справи відшкодувала потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 1600 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_7 від 10.02.2020 року (т. 6 ар. 75).

За клопотанням потерпілої ОСОБА_7 були допитані свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_16 показав, що обвинувачений ОСОБА_13 його приятель. Від працівників поліції йому відомо, що ОСОБА_13 вчинив крадіжку з будинку, який належить потерпілій ОСОБА_10 та її сину. Сам він також скоїв крадіжку майна з цього будинку 23.04.2016 року, з приводу чого притягувався до кримінальної відповідальності. Разом з ОСОБА_13 злочинів не вчиняв.

Свідок ОСОБА_17 показала, що її онук ОСОБА_19 притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння крадіжки з будинку ОСОБА_10 . Зі слів онука знає, що той вчинив крадіжку самостійно. Які злочини вчиняв ОСОБА_13 , їй не відомо.

Свідок ОСОБА_18 показав, що працівники поліції допитували його з приводу крадіжки з будинку ОСОБА_10 . Тоді ж у відділенні поліції бачив ОСОБА_13 і ОСОБА_11 . Про те, що ОСОБА_13 вчинив крадіжку, йому сказали у поліції, подробиць не знає.

Мотиви неврахування окремих доказів (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України).
Потерпіла ОСОБА_7 і представник потерпілої заявляли клопотання про допит свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . На думку потерпілої і її представника зазначені свідки мали б підтвердити ту обставину, що ОСОБА_5 вчиняв крадіжки спільно з іншими особами, а також, що обсяг викраденого майна значно перевищує той, що зазначений в обвинувальному акті.

Вказані свідки викликались шляхом направлення судових повісток, судом були постановлені ухвали про їх привід. Однак, прийняті заходи не дали бажаного для потерпілої результату. Відповідно до відомостей, наданих органом поліції, місцезнаходження більшості з вказаних осіб встановлено не було.

Разом з тим, суд зважає на те, що відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3, п. 15 ч. 2 ст. 36 КПК України у цьому кримінальному провадженні сторону обвинувачення в судовому засіданні представляє і державне обвинувачення підтримує прокурор. Однак, прокурор не заявляв клопотання про допит свідків, на яких вказувала потерпіла, та не включав показання цих свідків до обсягу доказів, які підлягали дослідженню судом.

Задовольняючи клопотання потерпілої про допит свідків, суд діяв з метою забезпечення її прав, визначених положеннями ст. 56 КПК України. Судом були вжиті усі можливі заходи для реалізації потерпілою прав, наданих законом. Розшук свідків та їх доставлення в судове засідання не входить до компетенції та обов`язків суду, а сторона обвинувачення (прокурор) не заявляла про допит осіб, вказаних потерпілою.

До того ж, потерпіла і її представник вважали за необхідне здійснити допит свідків з метою збільшення обсягу обвинувачення ОСОБА_5 , тобто для доведення, що ним були вчинені інші епізоди крадіжок, за попередньою змовою і спільно з групою осіб та у об`ємі, що значно перевищує обсяг обвинувачення.

Разом з тим, межі судового розгляду визначені положеннями ст. 337 КПК України.

Так, законом встановлено, що судовий розгляд може проводиться тільки стосовно тих обвинувачених і тільки по тому обвинуваченню, яке сформульоване та викладене в обвинувальному акті. В результаті дослідження доказів під час судового розгляду обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, може змінитися, але суд за власною ініціативою не може змінити обвинувачення і постановити по зміненому обвинуваченню вирок, якщо зміна обвинувачення в суді погіршує становище обвинуваченого. Суд не може доповнити обвинувачення новими епізодами або визнати встановленими кримінальні правопорушення, про які не вказано в обвинувальному акті, і які обтяжують покарання обвинуваченого.

Судом здійснено усі необхідні і можливі засоби для забезпечення реалізації прав потерпілих. Разом з тим, враховуючи, що метою допиту свідків (які не заявлялись стороною обвинувачення в суді) потерпіла і її представник зазначають збільшення обсягу обвинувачення, ніж сформульовано в обвинувальному акті, а застосовані заходи не надали можливості встановити місцезнаходження свідків, суд вважає, що ці заходи є вичерпними. При цьому потерпілі не обмежені у праві звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення інших епізодів крадіжки майна для проведення досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Потерпілою ОСОБА_7 суду були надані фотокопії документів протоколів допитів, протоколів певних слідчих дії, інших процесуальних дій, фотознімків, витягів з реєстрів. При цьому жодна із зазначених копій документів не була завірена належним чином (т.т. 3, 4, 5).

Як визначено ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Частиною 3 ст. 99 КПК України встановлено, що сторона кримінального провадження, потерпілий зобов`язані надати суду оригінал документу, яким визнається сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Фактично потерпілою ОСОБА_7 були надані суду не завірені належним чином фотокопії матеріалів кримінального провадження, у тому числі фотокопії доказів, які збирались стороною обвинувачення у відповідності з повноваженнями, визначеними ч. 2 ст. 92 КПК України.
Вказані обставини свідчать про те, що отримання потерпілою, представником потерпілої зазначених фотокопій документів відбулось без дотримання положень ст. ст. 93, 99 КПК України.
Збирання потерпілою доказів з порушенням правил і порядку, встановлених КПК України, не дає суду підстав для визнання таких доказів допустимими відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України.
Оскільки фотокопії документів здобуті потерпілою ОСОБА_7 без дотримання вказаних вище положень КПК України, суд визнає ці докази недопустимими.

Висновки суду.
Оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, а сукупності доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку,суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 винен у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна шляхом крадіжки, поєднаному з проникненням у житло, а за епізодами від 11.04.2016 та у другій декаді квітня - також вчиненому повторно.

ОСОБА_5 вчинив злочин, будучи неповнолітнім, на цей час досяг повноліття. Він не судимий, не перебуває на наркологічному і психіатричному обліках (т. 6 ар. 27), працює без укладення трудового договору у приватної особи. За місцем навчання у школі характеризується посередньо (т. 6 ар. 26), проживає разом з батьками і сестрами. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного представниками сільської ради, умови проживання сім`ї задовільні, мати створила належні умови для розвитку дітей (т. 6 ар. 28).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає: щире каяття, оскільки він повністю визнав вину та дав правдиві покази про обставини скоєння злочину; вчинення злочину неповнолітнім; добровільне відшкодування матеріальної шкоди в обсязі обвинувачення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що ним вчинений тяжкий злочин, особу винного, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у виді позбавлення волі.

Разом із тим, враховуючи тяжкість злочину, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, а також зважаючи на особу винного, який на момент вчинення злочину був неповнолітнім, розкаявся у вчиненому, інших правопорушень не вчиняв, суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, та звільнення його від покарання із застосуванням випробування відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 75, ст. 104 КК України, але в умовах належного контролю за його поведінкою і виконанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов.
Потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_12 заявлено єдиний цивільний позов, при цьому заявлені позовні вимоги ході судового розгляду змінювались неодноразово( т. 6 ар. 29-35, 62-67, 68-69). З урахуванням уточненої позовної заяви від 13.01.2020 року, заяви про внесення змін до позовної заяви від 25.02.2020 року, цивільні позивачі просять стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_9 солідарно:

1) на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 53361 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн.;

2) на користь ОСОБА_7 моральну шкоду 150000 грн., майнову шкоду у вигляді витрат на лікування в сумі 9369,54 грн., витрати на правову допомогу в сумі 16500 грн.

Цивільні відповідачі.
В судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_5 її син. До досягнення обвинуваченим повноліття вона мала у кримінальному провадженні статус його законного представника. Вважає, що матеріальна шкода, за спричинення якої повинен відповідати ОСОБА_5 , є такою, яка визначена в обвинуваченні.

Обвинувачений ОСОБА_5 на момент вчинення злочинів мав вік 14 років, тобто був неповнолітнім.
Підстави цивільної відповідальності неповнолітніх визначені Цивільним Кодексом України.
Так, відповідно до положень ст. 1179 ЦК: у випадку заподіяння шкоди неповнолітнім у віці від 14 до 18 років він відповідає за завдану ним шкоду самостійно на загальних підставах (ч. 1); якщо в нього немає майна чи заробітку, достатнього для відшкодування шкоди, вона відшкодовується цілком чи у частині, якої не вистачає, його батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини (ч. 2); обов`язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди (ч. 3).
У заяві про внесення змін до позовної заяви від 25.02.2020 року представник потерпілих уточнив, що шкода, спричинена злочином, підлягає стягненню з двох цивільних відповідачів - обвинуваченого ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_9 , яка на досудовому слідстві визнавалася законним представником обвинуваченого.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 досяг повноліття. Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 1179 ЦК обов`язок ОСОБА_9 відшкодувати шкоду, спричинену її сином ОСОБА_5 припинився з 15.10.2019 року, і обвинувачений має відповідати за завдану ним шкоду самостійно.
Оскільки ОСОБА_9 є неналежним відповідачем за позовомОСОБА_7 і ОСОБА_12 , підстави для стягнення з ОСОБА_9 шкоди, яка була спричинена в результаті вчинення злочину її сином ОСОБА_5 , відсутні.

Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 53361 грн. на користь ОСОБА_12 .
В цивільному позові зазначено розрахунок усіх викрадених і пошкоджених речей (за виключенням пошкодженого майна) на суму 106722 грн. Позивачі вважають, що ОСОБА_5 вчинив викрадення і пошкодження усього майна разом з іншою особою ОСОБА_16 , а тому стягненню з матері ОСОБА_5 підлягає половина розрахованої суми 53361 грн.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено: шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у викрадені такого майна, що належить потерпілим: молотка вартістю 70 грн., 7 наборів гачків для риболовлі на загальну суму 210 грн. кожний, 7 поплавків саморобних, газової плити вартістю 5000 грн., 5 алюмінієвих карнизів на загальну суму 1000 грн., 2 алюмінієвих карнизів на загальну суму 600 грн. Тобто загальна шкода, спричинена кримінальним правопорушенням, складає 6880 грн., і саме така сума могла би бути стягнена з обвинуваченого ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди.

Частина зазначеного майна була повернута потерпілій в ході досудового розслідування, а саме - молоток, 7 наборів гачків для риболовлі, 7 поплавків, газова плита марки "ENO", що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_7 від 07.05.2016 року. Вартість того майна, що повернуто не було, а саме: вартість алюмінієвих карнизів в розмірі 1600 грн. - була відшкодована потерпілій матір`ю обвинуваченого ОСОБА_5 в ході судового розгляду справи, що підтверджується розпискою ОСОБА_7 від 10.02.2020 року (т. 6 ар. 75).

Таким чином, спричинена в результаті злочинів матеріальна шкода у розмірі, зазначеному в обвинуваченні ОСОБА_5 , відшкодована повністю.

Оскільки у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обвинувачується у вчиненні інших злочинів або ж в більшому обсязі викраденого майна, цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. на користь ОСОБА_12 та в розмірі 150000 грн. на користь ОСОБА_7 .
Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено: шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до частин 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з положеннями частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 винен у скоєнні злочину відносно потерпілих.

Суд вважає, що діями ОСОБА_5 потерпілим спричинена моральна шкода, оскільки було викрадене їх майно на загальну суму 6880 грн., обвинувачений порушив недоторканість житла і проник до будинку потерпілих, з приводу чого ті переживали, перебували у розпачі, що зазначено у позові та підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 .
При визначенні розміру компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, суд враховує вартість і обсяг викраденого майна, характер спричиненої потерпілим моральної шкоди і пов`язаних з нею моральних страждань і вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 5000 грн. кожному з потерпілих.

Вимоги щодо стягнення витрат на лікування в розмірі 9369,54 грн. на користь ОСОБА_7 .
У позовній заяві вказано, що у зв`язку зі стресом, пов`язаним з тривалим розслідуванням по справі, погіршився стан здоров`я ОСОБА_7 , вона зверталася за медичною допомогою до лікарні. Під час неодноразового лікування нею було витрачено на придбання ліків 18679,08 грн. Вважає, що ОСОБА_5 вчинив злочин разом з іншою особою, тому просить стягнути з нього половину суми 9369,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1195 ЦК України особа, яка завдала шкоду ушкодженням здоров`я, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

На підтвердження позову в цій частині ОСОБА_7 надані документи за 2018 рік, що підтверджують проведення медичних обстежень, перебування на лікуванні, придбання ліків карта ехокріологічного обстеження, висновок комп`ютерної томографії головного мозку, виписка з медичної карти стаціонарного хворого, товарні і касові чеки (т. 6 ар. 36-45, 51-58).

Разом з тим, потерпілою не надавалися докази, які б підтверджували, що її хронічні захворювання або їх загострення виникли саме внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_5 .

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суду не надано доказів того, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 було завдано в результаті діянь обвинуваченого ОСОБА_5 , підстави для стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілої відсутні.
Вимоги щодо стягнення втрат на правову допомогу в сумі 16500 грн. на користь ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 120 КПК України витрати на правову допомогу представника потерпілого, цивільного позивача являються складовою процесуальних витрат.

У справі №462/6473/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду в кримінальному провадженні вирішується в тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

У справі №598/1781/17 ВП ВС зазначила, що процесуальні витрати, понесені в кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову проти обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

У ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі понесені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правову допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічні висновки надані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.09.2018 (справа № 753/15683/15), ВП ВС від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

На підтвердження вимог щодо компенсації витрат на правову допомогу цивільними позивачами надано: угоду про надання правової допомоги від 05.05.2017 року між адвокатом ОСОБА_8 і ОСОБА_7 ; договір про надання правової допомоги від 30.04.2019 року між адвокатом ОСОБА_8 і ОСОБА_12 ; ордер серії ОД №382448; розрахунок витрат за період з 05.05.2017 по 18.11.2019 в сумі 45500 грн. (т. 6 ар. 46-50).

Разом з тим, документи, які б свідчили про реальну оплату потерпілими у встановленому порядку витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, суду надані не були.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (Постанова ВС від 17.10.2018 у справі №301/1894/17).

Інші питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України).
У відповідності до п. 9 ст. 100 КПК України речові докази, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , необхідно залишити їй.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в один рік шість місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувати.

Заявлений ОСОБА_12 цивільний позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_5 на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заявлений ОСОБА_7 цивільний позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_5 на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Речові докази, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 : молоток, 7 наборів гачків для риболовлі, 7 поплавків, газову плиту марки "ENO", - залишити їй.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1