Єдиний унікальний номер 448/868/20
Провадження № 1-кс/448/169/20
У Х В А Л А

23.07.2020 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчої СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000295 від 21.07.2020 року, погодженого із прокуроркою Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Слідча СВ Мостиського ВП Яворівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , звернулася до суду із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що 20.07.2020 року близько 15:30 год., ОСОБА_5 , мешканець с.Волостків, Мостиського району, знаходячись на території ПАФ «Хлібороб», що у с.Дидятичі Мостиського району, незаконно заволодів транспортним засобом трактором марки «МТЗ-82», реєстр. номер НОМЕР_1 .

За даним фактом відомості були внесені до ЄРДР 0000295 від 21.07.2020 року по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Стверджує, що 20.07.2020 року в період з 18.00 год. по 18.50 год. проведено огляд місця події, зокрема території ПАФ «Хлібороб», що у с.Дидятичі Мостиського району, де під час вказаного огляду виявлено та в подальшому повернуто на відповідне зберігання ОСОБА_6 трактор марки «МТЗ-82», реєстр. номер НОМЕР_1 .

Зазначає, що 21.07.2020 року постановою слідчої ОСОБА_3 , трактор марки «МТЗ-82», реєстр.номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, просить накласти арешт на вищевказаний транспортний засіб, визначивши місце зберігання такого, - територія ПАФ «Хлібороб», що за адресою: с.Дидятичі Мостиського району Львівської області. Окрім цього, просила суд розгляд клопотання проводити без участі власника майна.

В судове засідання слідча ОСОБА_3 , не з`явилася, однак подала заяву, в якій зазначила, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі та просить розгляд такого проводити у її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття в судове засідання слідчого, власника та користувача майна не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Проаналізувавши документи та матеріали, якими слідча ОСОБА_3 , обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів клопотання, в провадженні СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000295 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.289 КК України.

Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні було встановлено, що 20.07.2020 року близько 15:30 год., ОСОБА_5 , мешканець с.Волостків, Мостиського району, знаходячись на території ПАФ «Хлібороб», що у с.Дидятичі Мостиського району, незаконно заволодів транспортним засобом трактором марки «МТЗ-82», реєстр.номер НОМЕР_1 .

Постановою слідчої СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 21.07.2020 року транспортний засіб трактор марки «МТЗ-82», реєстр.номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

У відповідності до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Згідно ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання також, враховує, приписи статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_7 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (ВП), заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Слідчою ОСОБА_3 , наведено достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведено правову підставу для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та є пропорційним, тобто відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Крім того, вказане слідчою майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.ст.98, 167 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що воно зберегло на собі сліди злочину, є речовим доказом, підлягає дослідженню шляхом проведення певних слідчих дій під час досудового розслідування та може бути використане як докази у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчої ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчої СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000295 від 21.07.2020 року, погодженого із прокуроркою Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, - задовольнити повністю.

Накласти арешт на транспортний засіб - трактор марки «МТЗ-82», реєстр.номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , визначивши місце зберігання такого, - територія ПАФ «Хлібороб», що за адресою: с.Дидятичі Мостиського району Львівської області.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти діб з моменту її проголошення сторони можуть подати апеляцію безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Ухвала набрала законної сили «___» ______________ 2020р.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Ухвала суду виготовлена та підписана суддею в нарадчій кімнаті 23.07.2020 року.