Житомирський апеляційний суд
Справа №274/118/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №0001299 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів з дня постановлення ухвали, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та звільнити ОСОБА_8 з під варти. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що прокурором не надано доказів та не підтверджено наявності ризиків на обґрунтування клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .. Вказує, що той факт, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а також наявність у нього судимостей не може бути виправданням продовження тримання його під вартою. Вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що інкриміноване ОСОБА_8 правопорушення не є тяжким, а також те, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення є необгрунтованим, оскільки містить посилання на норми права, які втратили чинність. Вважає, що приймаючи рішення суд невірно застосував практику Європейського суду з прав людини та не розглянув можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 інших (альтернативних) запобіжних заходів, зокрема у виді застави.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження №0001299 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Захисник заперечила проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що воно є необґрунтованим, оскільки прокурор не довів жодної з обставин, визначених ст.ст. 177, 178 КПК України. Обвинувачений підтримав позицію захисника.
Але, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти правосуддя, пов`язаного з непокорою під час відбування покарання у місцях позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які не змінились з часу застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №274/118/20, в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0001299 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які не змінились з часу застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Вказання апелянтом на те, що в ухвалі суду відсутні посилання на докази існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду.
Як вбачається зі змісту ухвали суду, судом було встановлено, що ризики, які існували при обранні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження раніше застосованого запобіжного заходу відносно останнього. Наведене не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.
Зазначення апелянтом про те, що інкриміноване ОСОБА_8 правопорушення не є тяжким, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 є особою, яка відбувала покарання у місцях позбавлення волі і вчинення злочину йому інкримінується пов`язаного з непокорою під час відбування такого покарання (тобто у разі визнання, що обвинувачений вчинив злочин в період невідбутого покарання він повинен буде відбувати покарання у виді позбавлення волі), що вказує на повну недієвість менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, зокрема і для запобігання ризику вчинення будь-яких неправомірних дій.
Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Твердження апелянта про те, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення є необґрунтованим, оскільки містить посилання на норми права, які втратили чинність, не є предметом даного апеляційного розгляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Разом з тим, доводи апелянта про безпідставне не визначення судом розміру застави заслуговують на увагу.
Відповідно положень ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

З виділених матеріалів кримінального провадження не вбачається, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вчинений ним із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_8 положення ч.3 ст. 183 КПК України та визначити відповідний розмір застави.

Відповідно п.1 ч.5 ст. 182 КПК України передбачено визначення розміру застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного, ухвала суду підлягає зміні, шляхом застосування до обвинуваченого розміру застави в межах, передбачених п.1 ч.5 ст. 182 КПК України, із врахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , із визначенням відповідних обов`язків обвинуваченого у разі внесення такої застави, відповідно до ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів з дня постановлення ухвали змінити.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 42 040 грн. та у разі внесення застави визначити обвинуваченому ОСОБА_8 наступний обов`язок :

-утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений порушить покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В решті ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :