Справа № 629/2075/18
Номер провадження 1-кп/629/57/20
УХВАЛА

28 жовтня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лозова, Харківської області питання доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченим по справі:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Олександрівка, Близнюківського району, Харківської області, громадянину України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Олександрівка, Близнюківського району, Харківської області, громадянину України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и в:

В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2018 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому судом неодноразово продовжувався.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому судом неодноразово продовжувався.
21 листопада 2020 року спливає два місяці раніше продовженого строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявив клопотання про продовження відносно обвинувачених раніше обраного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України та дані про осіб обвинувачених, які офіційно не працевлаштовані, законного джерела доходу не мають, сталі соціальні зв`язки відсутні, обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів.
Обвинувачені в судовому засіданні залишили клопотання прокурора на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання прокурора, просила обрати запобіжний захід її підзахисному у вигляді цілодобового домашнього арешту.
При вирішенні зазначених клопотань суд виходить з наступного.
Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.
Згідно пунктів 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій щодо переховування від суду, незаконно впливу на учасників кримінального провадження, які судом ще не допитані.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, тобто у скоєнні тяжких злочинів. Зокрема, санкцією ч.2 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, на думку суду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені, які офіційно не працевлаштовані та законного джерела доходу не мають, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим та позбавляє останніх можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченим знаходитись в місцях попереднього ув`язнення, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 , ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшились.
Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винним у вчиненні кримінальних правопорушень, даних про осіб обвинувачених, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, які судом ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Тому, суд залишає незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжує строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до 26 грудня 2020 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 197, 369-372 КПК України, суд, -
у х в а л и в:

Задовольнити клопотання прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 .
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Олександрівка, Близнюківського району, Харківської області, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб, тобто до 26 грудня 2020 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Олександрівка, Близнюківського району, Харківської області, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб, тобто до 26 грудня 2020 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».
Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з дня постановлення ухвали, а саме з 28 жовтня 2020 року.
В задоволенні клопотань захисника-адвоката ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.
Суддя ОСОБА_1