Дата документу Справа № 334/2791/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/2791/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1266/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 5 серпня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 9 червня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжяперебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про подовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на те, що існують ризики передбачені ст.177 КПК України, тому що обвинувачений зможе переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні. Просить подовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжявід 9 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строкомдо 7 серпня 2020 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою зазначив, що вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки колегія судців суттєво порушила положення ч. 3 ст. 315 КПК України, а висновки суду, які викладенні в ухваленому рішенні не відповідають дійсності у зв`язку з наступним. Так, чинними нормами КПК не передбачено продовження строку запобіжного заходу на стадії підготовчого судового засідання. При цьому в своєму незаконному клопотанні прокурор заявив про існування ризиків щодо того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду та впливати на потерпілого та свідків не надавши жодного доказу існування такого ризику, однак судом за власною ініціативою було встановлено новий ризик щодо вчинення іншого злочину. Сторона захисту заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ОСОБА_7 потребує медичної допомоги та специфічного медичного лікування, оскільки є інвалідом 3 групи та інсулінозалежною особою, потребує медичного контролю якого в умовах СІЗО отримати не може. Також вказує, що підозрюваний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце мешкання. Просить скасувати ухвалу суду від 09.06.2020 року, та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та адвокат підтримали апеляційну скаргу та просили їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо неможливості вирішення питання про продовження строку тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні, судова колегія зауважує, що ч. 3 ст. 331 КПК України передбачає обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від стадії судового розгляду, якщо судове провадження не було завершене до спливу продовженого строку.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Положеннями ст. 199, ст. 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, суд бере до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 1 ст. 115, КК України щодо умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, очікуване покарання у разі визнання судом провини та відсутність сталих соціальних зв`язків.

Сукупність наведених обставин вказує на існування певної ймовірності того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій щодо переховування.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, з урахування стадії розгляду провадження, на якій потерпіла на свідки не допитані поряд із певними обставинами, пов`язаними із спілкування обвинуваченого із ОСОБА_10 , що передувало загибелі потерпілого. Такі обставини небезпідставно наштовхують на висновок, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з ризиками переховування і впливу на потерпілу та свідків колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченого та його позитивні відомості не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу. Дані про неможливість за станом здоров`я обвинуваченого утримувати в умовах тимчасової ізоляції від суспільства відсутні. З цього приводу звертає на себе увагу термін, що минув з часу отримання обвинуваченим тілесного ушкодження та проходження ним лікування в умовах стаціонару, що знайшло підтвердження в медичних довідках.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 07.08.2020 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4