Номер провадження: 11-сс/813/979/20
Номер справи місцевого суду: 946/3060/20 1-кс/946/985/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ поліції ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000713 від 22.05.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України, та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюта відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, так як слідчий суддя прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, однак не були доведені наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Зміст вимог апеляційних скарг та заперечень на апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки ухвала слідчого судді є незаконною та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя не врахував, що тільки запобіжний захід у вигляді домашнього арештузабезпечить запобіганню ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, слідчий суддя при розгляді не рахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.ч.2,3 ст. 289 КК України, веде антисоціальний спосіб життя, перебуває у тісних відносинах з особами, які притягувались до кримінальної відповідальності, не працює та єдиним його заробітком є вчинення аналогічних злочинів.
Підозрюваний може впливати на інших підозрюваних з метою зміни ними показань.
В заперечення на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, оскільки висновки слідчого судді відповідають фактичним обставинам справи.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та захисника, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Також при розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п.с ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом, якщо законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вищезазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.ч.2,3 ст.289 КК України, а саме в тому, що 18.04.2020, більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та двома невстановленими у ході досудового слідства особами, знаходячись в домоволодінні по АДРЕСА_3 , усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосувавши до ОСОБА_12 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося в нанесенні ударів руками та ногами по різним частинам тіла останнього, відкрито заволоділи його мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi Note 7», після чого розпорядились викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 3000 гривень.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 18.04.2020, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, під погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_12 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, заволоділи ключами від належного йому автомобіля «ВАЗ-21043» синього кольору, який знаходився біля під`їзду № 14 будинку АДРЕСА_4 , підійшли до вказаного автомобілю, діючи всупереч волі власника даного транспортного засобу, скориставшись наявністю раніше отриманих ключів від замку запалювання, сіли за його кермо та на пасажирські сидіння, та поїхали на ньому у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволоділи зазначеним транспортним засобом, який належить ОСОБА_12 .
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя мав підстави дійти до висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України, оскільки підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання. Наявність обґрунтованої підозри не оспорювалося стороною захисту в апеляційному порядку.
Також слідчий суддя обґрунтовано встановив, що стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені пп.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що у кримінальному провадженні не усі свідки встановлені, підозрюваний ОСОБА_8 ,перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань , а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що також не оспорювалося стороною захисту в апеляційному порядку.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, що оскаржується в апеляційній скарзі прокурора.
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали, надані до клопотання, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до зазначених висновків з огляду на наступне.

Так, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді стосовно того, що зазначений в клопотанні слідчого ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду відсутній з огляду на те, що підозрюваний не затримувався в порядку ст. 208 КПК України та під вартою не перебував, однак за час досудового розслідування не намагається переховуватися від органу досудового розслідування та суду, після повідомлення про підозру, яке було вручене 27.05.2020 року, з`являється до слідчого, а також в судові засідання для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу, за наслідками якого було постановлено оскаржувану ухвалу 28.05.2020 року.

При цьому, слідчий суддя встановив, що в клопотанні слідчогоне зазначені, а при судовому розгляді клопотання відсутні посилання на будь-які докази або обставини, які б підтверджували наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурора та при її розгляді також не були зазначені будь-які обставини або доказі, які б підтверджували наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок в ухвалі суду щодо недоведеності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим, оскільки при перевірці зазначених обставин під час розгляду апеляційної скарги будь-яких доказів або обставин на підтвердження наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, не встановлено.
Також слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що органами досудового розслідування не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме не доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки доводи клопотання в цій частині ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим підозрюваному й був обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
При застосуванні щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу слідчий суддя врахував приписи ч.4 ст.194 КПК України, яка прямо передбачає, що в разі, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Також призастосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, слідчий суддя дотримався приписів ст. 178 КПК України, які суд зобов`язаний враховувати щодо особи підозрюваного при обранні запобіжного заходу.
Так, слідчий суддя врахував, що підозрюваний раніше не судимий, має місце реєстрації та постійного проживання в Одеській обласні, що доводить наявність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини значно зменшують ризики, передбачені п.п.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ухвалі слідчого судді.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, дотримався вимог ч.3 ст.176, ст. ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, та застосував запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, який об`єктивно забезпечує належну процесуальну поведінку останнього у кримінальному провадженні.
Так, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги з пояснень учасників апеляційного провадження встановив, що підозрюваний за термін проведення досудового розслідування належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, на першу вимогу з`являється до органів досудового розслідування та суду.

Зокрема, учасники апеляційного провадження пояснили, що підозрюваний з часу застосування до нього оскаржуваною ухвалою від 28.05.2020 рокузапобіжного заходу у виді домашнього арешту належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки та самостійно, на першу вимогу з`являється в судові засідання.

Прокурор пояснив, що порушень обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, покладених на підозрюваного оскарженою ухвалою за термін дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 28.05.2020 року до 01.07.2020 року, не було.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги ті обставини, що судовий розгляд апеляційної скарги, призначений на 09.06.2020 року та 10.06.2020 року, на які з`являвся підозрюваний, відкладався в зв`язку з відсутністю відеозв`язку з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.

Таким чином, при розгляді апеляційної скарги було встановлено, що підозрюваний не порушував обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді від 28.05.2020 року, ніяких порушень за термін, який пройшов до апеляційного розгляду 01.07.2020 року, не допустив, що об`єктивно підтверджує висновок в ухвалі слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення кримінального провадження та належної процесуальної поведінки підозрюваного у кримінальному провадженні.

Наведені обставини, а саме вік та міцність соціальних зв`язків підозрюваного місці його постійного проживання, у тому числі з родиною, репутація останнього та відсутність судимостей, а також дотримання підозрюваним умов застосованого ухвалою слідчого судді запобіжного заходу, відповідно до положень ч.1 ст. 178 КПК України, мають бути обов`язково враховані при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі з урахуванням зазначеної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор, як на одну з підстав необхідності застосування щодо підозрюваногозапобіжного заходу у виді тримання під вартою, послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновок в оскаржуваній ухвалі про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати житло, належним чином мотивований та обґрунтований.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що підозрюваний веде антисоціальний спосіб життя, перебуває у тісних відносинах з особами, які притягувались до кримінальної відповідальності, не працює та його єдиним заробітком є вчинення аналогічних злочинів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони є неконкретними.
Зокрема, в апеляційній скарзі конкретно не зазначена жодна особа, яка притягувалась до кримінальної відповідальності, з якою підозрюваний перебуває у тісних відносинах та, відповідно, не зазначено, які це мало наслідки щодо процесуальної поведінки підозрюваного.
Також в апеляційній скарзі конкретно не зазначена жодна обставина та жодний письмовий або інший доказ на підтвердженнятого, що підозрюваний веде антисоціальний спосіб життя.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що підозрюваний не працює та його єдиним заробітком є вчинення аналогічних злочинів не можуть бути прийняті до уваги, так як вони не вказують на неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.
При таких обставинах, відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ поліції ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000713 від 22.05.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 06.07.2020 року, о 16 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3