Дата документу 19.10.2020 Справа № 554/75/20
У Х В А Л А
іменем України
19 жовтня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження №0000251 від 03 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, у якому з огляду на тривалість слідства та у відповідності абз.2 ч.1, ч.2 ст.174 КПК України просить скасувати арешт майна, яке йому належить, а саме дерев`яних столів в кількості 18 шт., стільців в кількості 17 шт., комп`ютерних моніторів 15 штук, системних блоків 19 шт., серверу з камер відео спостереження, чекового апарату 1 шт., комп`ютерних клавіатур 19 шт., одного мобільного телефону та іншого майна, що вилучене у нього за адресою: АДРЕСА_1 , та зазначеного в ухвалі слідчого судді про арешт майна від 14 квітня 2020 року; зобов`язати слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 або іншого слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження №0000251 від 03 жовтня 2019 року, повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно 10 квітня 2020 року під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що зазначено в ухвалі слідчого судді про арешт майна від 14 квітня 2020 року

Клопотання мотивоване тим, що 14 квітня 2020 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави було частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучене під час обшуку 10 квітня 2020 року майно у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000251. Однак ОСОБА_3 жодного відношення до незаконного грального бізнесу не має, в тому числі вилучені меблі не мають жодного доказового значення, оскільки такі речі перебували за вищевказаною адресою на зберіганні під час карантину. Вважає, що станом на час подання цього клопотання, майже через чотири місяці після накладення арешту, слідчим вже повинні або могли бути виконані всі слідчі дії та завдання, для виконання якого слідчий звертався із клопотанням про накладення арешту, а отже відпала необхідність у подальшому арешті майна, накладеного вказаною ухвалою від 14 квітня 2020 року, а відтак арешт підлягає скасуванню.

Крім того, жодній особі у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру. Версія органу досудового розслідування про те, що вилучене майно є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими доказами. Крім того, на думку заявника, був застосований найбільш обтяжливий спосіб арешту майна, оскільки власника на тривалий час позбавлено права володіння та користування своїм майном. Разом із тим, як при проведенні обшуку, так і в подальшому слідчим не залучався експерт (спеціаліст) в галузі комп`ютерної техніки, а тому слідчий не з`ясовував необхідності тимчасового вилучення меблів, техніки та іншого майна, а також щодо їх утримання.

Таким чином, вважає, що на теперішній час відсутні підстави для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а тому звернувся за судовим захистом.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката ОСОБА_6 на адресу суду надійшла заява від 19 жовтня 2020 року про розгляд без участі, у якій вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Слідчий Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, 02 жовтня 2020 року надав на адресу суду заяву про розгляд без участі, з клопотанням не погодився, зазначивши, що під час обшуку 10 квітня 2020 року було вилучено майно, дозвіл на відшукання якого був наданий ухвалою слідчого судді, а тому посилання адвоката на статус такого майна як тимчасово вилученого є недоцільними та необґрунтованими. На даний час у кримінальному провадженні проводяться усі необхідні слідчі дії для встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності, а всі вилучені речі лише у своїй сукупності можуть підтвердити незаконний вид діяльності їх володільців, а саме зайняття гральним бізнесом. Повернення їх власникам може призвести до приховання важливих речових доказів. Крім того, в рамках кримінального провадження призначено комп`ютерно-технічні експертизи по десяти системним блокам, вилученим в ході обшуку, оскільки у зв`язку із складністю провадження, великим об`ємом наявних речових доказів, а також пере завантаженістю НДЕКЦ МВС України, усі експертизи призначаються поступово. У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні вимог клопотання.

Беручи до уваги викладене, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з таких підстав.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Установлено, що 10 квітня 2020 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку у підвальному приміщенні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 з метою вилучення комп`ютерної техніки, серверів, програмного забезпечення стимуляторів ігрових автоматів, системних блоків, які використовуються як ігровий термінал (гральне обладнання) з доступом до мережі Інтернет, комп`ютерного обладання, касової та іншої документації.

10 квітня 2020 року на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено і вилучено: монітори в кількості 15 шт., системні блоки в кількості 19 шт., сервер з камер відеоспостереження, жорсткий диск, чековий апарат, комп`ютерні клавіатури в кількості 19 шт., вай-фай розтер, мобільний телефон Астро, USB карта пам`яті на 16Gb, дерев`яні столи в кількості 18 шт., 5 дерев`яних столешниць з кнопками, стільці в кількості 17 шт., мобільний телефон Huawei, чеки, зошити з записами, чорнові записи та інші документи.

Вищевказане майно постановою слідчого від 11 квітня 2020 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000251.

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2020 року клопотання слідчого задоволено частково; накладено арешт на вказане вище майно з одночасним накладенням заборони на його володіння, користування та розпорядження до скасування арешту у передбаченому КПК України порядку із визначенням місця зберігання арештованого майна в кімнаті зберігання речових доказів Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області; в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Huawei», володільцем якого є ОСОБА_8 , відмовлено, зобов`язано повернути їй зазначений телефон.

На час застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203-2 КК України, а вилучені під час проведення обшуку речі та документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовими доказами, арешт накладено з метою забезпечення їх збереження.

Так, мотивами накладення арешту в ухвалі зазначено необхідність арешту з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та досягнення дієвості кримінального провадження, а також запобігання ризикам знищення, приховування та відчуження майна.

30 червня 2020 року ухвалою Полтавського апеляційного суду вищевказану ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2020 року про арешт майна залишено без змін.

За змістом положень ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна відповідно до слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, накладення арешту на спірне майно здійснено з дотриманням положень ст.ст.170-173 КПК України.

Таким чином, в рамках кримінального провадження №0000251 застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Разом із тим, у судовому засіданні з`ясовано, що станом на час розгляду цього клопотання досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000251 не завершене.

Як зазначено у заяві слідчого, і не доведено протилежного, у вказаному кримінальному провадженні на даний час проводиться комплекс слідчих дій, а вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, на нього накладений арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, із вилученою комп`ютерною технікою ще має бути проведено ряд процесуальних дій, та проведення комп`ютерно-технічних експертиз, а тому на даний час потреба в подальшому застосуванні арешту майна не відпала.

Водночас, заявником клопотання не спростовано зазначених доводів слідчого, а також тих обставин, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, що в подальшому речі та предмети, на які накладено арешт, у разі його скасування можуть бути відчужені, знищені або приховані з метою перешкоджання проведенню досудового розслідування.

При цьому посилання власника майна на те, що певні вилучені речі не мають доказового значення в кримінальному провадженні, суд вважає передчасними, а долучені до клопотання копії договору суборенди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з актом прийому-передачі до нього від 02 вересня 2020 року, а також договору купівлі-продажу меблів від 23 грудня 2019 року самі по собі не спростовують підстав, які обумовлюють необхідність арешту вказаного майна та існування встановлених судом ризиків під час досудового розслідування.

Також, представник заявника не надав належних доказів того, що на теперішній час у кримінальному провадженні № 0000251 від 03 жовтня 2019 року, в межах якого накладено арешт, відсутня можливість використання арештованого майна, як доказу у розумінні ст.98 КПК України.

Інші доводи власника майна, на які він посилається, як на підставу задоволення заявлених вимог не спростовують наведених вище висновків суду.

Крім того, з наданих матеріалів убачається, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів встановити їх достатність для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

У свою чергу, слідчим надано до суду інформацію та документальне підтвердження, що по 10 (десяти) системним блокам, вилученим під час обшуку 10 квітня 2020 року, згідно з постановами слідчого було призначено комп`ютерно-технічні експертизи й відповідні копії постанов разом із об`єктами дослідження направлені ним на виконання до Полтавського НДЕКЦ МВС України, що підтверджується копіями супровідних листів вих.№№4794/115/101/02 - 4803/115/101/02 від 01 жовтня 2020 року.

Відповідно до п.п.15, 16 ч.1 ст.7, ст.22 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000251 від 03 жовтня 2019 року триває та у даному кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі дії, призначені судові експертизи, які перебувають на стадії виконання, а тому в межах цього судового розгляду не встановлено беззаперечних обставин, які б свідчили про те, що у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Разом із тим, доводи клопотання з цього приводу не були підтверджені належними і допустимими доказами.

Аналізуючи вказані вище норми, беручи до уваги встановлені обставини, а також враховуючи те, що заявником не доведено, що у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба, слідчий суддя вважає, що у судовому засіданні не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для задоволення вимог поданого клопотання.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні клопотання про скасування арешту потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 131, 170, 171, 173, 174, 309, 372, 376 КПК України слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження №0000251 від 03 жовтня 2019 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1