Справа №463/8746/20
Провадження №1-кс/463/4851/20
У Х В А Л А

01 жовтня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова із скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 02.09.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.384, ч.2 ст.397 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що ним 27.08.2020 року було подано клопотання слідчому про залучення до кримінального провадження за № 0000678 від 05.07.2019 року, як потерпілого. У клопотанні зазначено, що внаслідок неправомірних дій працівників правоохоронних органів в межах кримінального провадження за № 0000429 від 07.09.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.368 КК України, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що його незаконно, після закінчення строків досудового розслідування обвинуватили у вчиненні кримінальних правопорушень. Розмір завданої моральної шкоди він оцінює у розмірі 1000000,0 гривень. Постановою слідчого від 02.09.2020 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст.55 КПК України. Факти, які викладені у постанові слідчого є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. ОСОБА_3 у поданому клопотанні чітко було зазначено розмір нанесеної моральної шкоди. Незгода слідчого з розміром шкоди не може бути підставою для відмови у визнанні потерпілим, крім цього, слідчий не позбавлений права самостійно призначити психологічну експертизу під час досудового розслідування. Просить скасувати постанову слідчого від 02.09.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року та зобов`язати слідчого вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року.
Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, з мотивів викладених у такій, просить скасувати постанову слідчого від 02.09.2020 року про відмову у визнанні потерпілим.
Скаржник в судовому засіданні підтримав пояснення, які були надані його представником.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проведено без його участі.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Із змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 27.08.2020 року було подано клопотання слідчому про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.384, ч.2 ст.397 КК України.

Слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 02.09.2020 року винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.384, ч.2 ст.397 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з положеннями ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Як вбачається із змісту постанови слідчого від 23.07.2020 року, яка не є предметом оскарження, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_6 .
Крім цього, зазначеною вище постановою слідчого від 23.07.2020 року, відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.384, ч.2 ст.397 КК України.

Скарга поступила до слідчого судді 17.09.2020 року, була призначена до судового розгляду на 18.09.2020 року та 28.09.2020 року. За клопотанням скаржника слідчим суддею було двічі відкладено розгляд справи, для забезпечення участі адвоката в судовому засіданні.
Під час розгляду скарги слідчим суддею не здобуто доказів того, що вказаними вище кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.1 ст.366, ч.2 ст.384, ч.2 ст.397 КК України, станом на день розгляду скарги, ОСОБА_3 завдана моральна шкода. Скаржником до матеріалів скарги долучено лише постанову слідчого від 23.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим, яка не є предметом оскарження, при цьому, не долучено жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, внаслідок протиправних на його думку дій працівників правоохоронних органів в межах кримінального провадження за № 0000429 від 07.09.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.368 КК України. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги слідчим суддею 01.10.2020 року. Слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження за № 0000678 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.384, ч.2 ст.397 КК України не завершене, ОСОБА_3 перебуває в статусі свідка, що на даному етапі виключає можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння йому моральної шкоди. Разом з тим, слідчий суддя позбавлений можливості перевірити доводи скарги в повному обсязі, оскільки скаржником не долучено до матеріалів скарги жодних документів, які б підтверджували обставини, викладені у поданій скарзі.
Згідно з ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги наведене вище, керуючись принципом змагальності кримінального процесу, слідчий суддя приходить до висновку, що постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 02.09.2020 року, ОСОБА_3 правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 02.09.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000678 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.384, ч.2 ст.397 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1