Справа № 755/6310/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3006/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Цибулів Монастирищенського району Черкаської області, громадянку України, з повною загальною середньою освітою, незаміжню, працюючу ТОВ «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» на посаді молодшого менеджера в оптовій торгівлі по роботі з ключовими клієнтами, інваліда ІІІ групи, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , 23.12.2019 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai i20», н.з. НОМЕР_2 , рухалася проїзною частиною вулиці Генерала Жмаченка, зі сторони вулиці А. Малишка, у напрямку бульвару Дарницький, у м. Києві.
У порушення вимог п.18.1 та Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , допустила необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, проявила неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, біля будинку №16, за вулицею Генерала Жмаченка, у м. Києві, допустила виїзд керованого нею автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому вчинила наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухалися по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля та мали перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до медичних закладів.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-505-2020 від 02.04.2020 року потерпіла ОСОБА_11 , 1986 року народження отримала тяжкі тілесні ушкодження: відкриту травму правої гомілки уламкові переломи нижньої третини діафізу великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, забійна рана по переднє-внутрішній поверхні гомілки в нижній третині (у проекції перелому).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-504-2020 від 06.04.2020 року потерпілий ОСОБА_12 , 2008 року народження отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, переломів передньої стінки лобної пазухи, решітчастих комірок з переходом на медіальну стінку правої орбіти, нижньої стінки правої орбіти з переходом на задню стінку верхньощелепної пазухи, кісток носа, гемосинусу, забійних ран перенісся з гематомою, верхніх повік обох очей, нижньої повіки правого ока з синцем на повіках правого ока; закриту травму правої гомілки у вигляді уламкових переломів обох кісток гомілки в проксимальних кінцях діафізів зі зміщенням уламків.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: заподіяння пішоходу ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень та пішоходу ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №12-2/469 від 17.02.2020 року у водія ОСОБА_7 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Hyundai i20», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 вимогам пункту 18.1 ПДР України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурором подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченої, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не застосував до обвинуваченої додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права. При цьому, у порушення вимог ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд жодним чином не вмотивував своє рішення щодо не призначення додаткового покарання обвинуваченій. Вказане порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку прокурора, є істотним, в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Обвинувачена проявила неуважність до дорожньої обстановки і її зміні, що призвело до отримання потерпілими тяжких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. На думку прокурора, дійсно, щире каяття у вчиненні необережного кримінального правопорушення має суттєве значення для суду при призначенні виду та міри покарання, яке не оскаржується, але жодним чином не виправдовує не призначення додаткового покарання. Зважаючи на обставини дорожньо-транспортної пригоди, визнаними судом доведеними, саме неуважність водія призвела до наслідків у виді завдання тілесних ушкоджень за відсутності інших факторів. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення цілої низки законодавчих приписів, через неуважність. Винна діяльність жодної особи, крім обвинуваченої не перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі шкідливими наслідками, які настали від неправомірної поведінки обвинуваченої.

Крім того, судом першої інстанції не враховано ту обставину, що через злочинну необережність обвинуваченої завдано тілесні ушкодження відразу двом потерпілим, один з яких є малолітньою особою 2008 року народження, що в свою чергу значно підвищує ступінь суспільної небезпечної вчиненого діяння.

Захисником обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст.374 КПК України не відповідають дійсності, оскільки суд врахував як думку обвинуваченої, так і думку представника потерпілих, які просили не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Також, твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 було порушено цілу низку законодавчих приписів, що стало передумовою ДТП, є необґрунтованими. Обвинуваченої було порушено лише п.18.1 ПДР України. Причиною ж неуважності водія були такі фактори: темна пора доби та дощ, що обмежувало для ОСОБА_7 поле зору проїжджої частини дороги, а розставлений обабіч дороги транспорт, у тому числі біля пішохідного переходу обмежував контроль над пересуванням пішоходів по переходу. При цьому ОСОБА_7 рухалась з допустимою невеликою швидкістю в межах ПДР близько 40 км/год. Крім того, місце ДТП було неосвітлене, пішохідний перехід нерегульований, знак пішохідного переходу був без жовтої облямівки та з одного боку дороги перекривався іншим знаком парковки, пішоходи-потерпілі не мали на одязі світлоповертаючих елементів. Всі зазначені фактори не спростовують вину водія, але говорять про інший бік погляду на подію прикрий збіг цілої низки обставин. Робота ОСОБА_7 пов`язана з регулярним керуванням автомобілем і останні три роки вона не притягувалась навіть до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що говорить про те, що обвинувачена є сумлінним водієм і не несе загрози для оточуючих, у тому числі для самої себе, як стверджує прокурор. Також захисник зазначає, що обвинувачена щиро розкаялась та визнала вину. На наступний же день після ДТП ОСОБА_7 відвідала потерпілих у лікарні та добровільно відшкодувала завдані збитки, що було прийнято судом до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , які вважали апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, віднесено до тяжких злочинів та є вчиненим з необережності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом першої інстанції не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій районний суд в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що вона раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, повністю відшкодувала шкоду завдану потерпілим, працює, незаміжня, є інвалідом ІІІ групи, за місцем проживання роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Крім того, з довідки виданої ТОВ «ТД «Карпатські мінеральні води» від 13.05.2020 року №ТКТД-000010 вбачається, що ОСОБА_7 працює у вказаному товаристві на посаді молодшого менеджера в оптовій торгівлі по роботі з ключовими клієнтами та у зв`язку з виробничою необхідністю на даній посаді працівник має мати права категорії В і авто (а.п.45). Таким чином робота, яка є єдиним джерелом доходу обвинуваченої, безпосередньо пов`язана з керуванням транспортним засобом. В свою чергу позбавлення права керування може призвести до втрати роботи та поставить ОСОБА_7 в скрутне матеріальне становище, що жодним чином не відповідає меті покарання.

Також поведінка ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення свідчить про те, що вона усвідомила свої протиправні дії та своїми активними діями сприяла усуненню заподіяної шкоди. Обвинувачена вину визнала у скоєному, надала потерпілим фінансову допомогу та проявила співчуття, про що зазначила потерпіла ОСОБА_11 , яка є також законним представником потерпілого ОСОБА_13 , у своїх заявах поданих до суду першої інстанції (а.п. 42-44). Вказані обставини також підтвердив і їх представник адвокат ОСОБА_9 , в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, сукупність вказаних обставин, зокрема дані щодо особи обвинуваченої, її поведінка після вчинення кримінального правопорушення, а також обставини самої дорожньо-транспортної пригоди (темна пора доби, рух водія в межах дозволеної швидкості на нерегульованому переході), в повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченої, обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що ОСОБА_7 може нести загрозу як для оточуючих, так і для себе.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 буде призначення їй покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України без позбавленням права керувати транспортними засобами, із застосуванням положень ст.75 КК України.

Із огляду на це, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а доводи апеляційної скарги про необхідність призначення додаткового покарання такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Отже, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було. Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :