Справа № 703/2747/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м.Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

під час проведення судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесене до ЄРДР за № 0001083 від 15.07.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: останній раз вироком Оболонського районного суду міста Києва від 06.06.2017 року за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, який вступив у законну силу 09.04.2019 року відповідно до ухвали Київського апеляційного суду тримається під вартою у ДП "Черкаське СІЗО"

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у присутності обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

в судовому засіданні прокурор заявив клопотання щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Клопотання обґрунтував тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшилися. Зазначив, що ОСОБА_3 раніше судимий, по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, не має постійного місця роботи та достатніх матеріальних цінностей для проживання, в зв`язку з цим може вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, знаючи про можливу міру покарання за вчинений злочин, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Можливість уникнення обвинуваченого від явки до суду також підтверджується тим, що під час відбування покарання за вироком Оболонського районного суду м. Київ обвинувачений не виконує покладені на нього судом обов`язки, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Вважає, що будь-який інший запобіжний захід є недостатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обвинувачений просив в задоволенні заявленого прокурором клопотання відмовити та просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував та вказав, що прокурором в порушення вимог ст. 194 КПК України не доведено факт наявності обґрунтованої підозри інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, не доведено факту викрадення вказаного в обвинувальному акті скутера саме у потерпілої, не встановлено його дійсної вартості та не надано доказів того, що зазначений скутер є транспортним засобом.

Крім того вказав, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, яку не має змоги зареєструвати в органах реєстрації в зв`язку з перебуванням під вартою, що вказує на наявність у його підзахисного міцних соціальних зв`язків та є вагомою підставою для відмови прокурору у продовженні застосування запобіжного заходу.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася.

Перевіривши надані матеріали, заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та захисника, суд приходить до наступного.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Діючим кримінально-процесуальним законом передбачено застосування запобіжних заходів з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання будь-яким спробам перешкоджання проведення досудового розслідування та судового провадження (ризики). Крім того, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри вчинення особою кримінального правопорушення (ст.177 КПК України).

Стаття 178 КПК України зобов`язує суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, визначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами матеріалів кримінального провадження оцінити в сукупності всі обставини, що можуть вплинути на прийняття цього рішення, перелік яких, крім іншого, міститься у частині 1 вказаної норми.

Відповідно до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосовується виключно у випадках, передбачених частиною 2 статті 183 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків з цього не зробив, по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні та можливість в зв`язку з цим уникнення явки до суду.

Суд також враховує поведінку обвинуваченого під час іспитового строку, застосованого відносно нього вироком Оболонського районного суду м. Київ, а саме допущення порушень обов`язків покладених на нього судом та неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, що свідчить про небажання обвинуваченого дотримуватися загальносуспільних правил поведінки та виконувати покладені на нього судом обв`язки.

Така поведінка обвинуваченого ставить під сумнів можливість виконання покладених на нього обов`язків у разі застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, обвинувачений не працює, не має достатніх матеріальних цінностей для існування, що може спонукати його до вчинення інших кримінальних правопорушень.

З приводу доводів захисника обвинуваченого щодо недоведеності прокурором факту викрадення його підзахисним скутера саме у потерпілої, встановлення його вартості, а також належності до транспортних засобів, суд зазначає, що на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором долучалися до матеріалів кримінального провадження, однак судом не досліджувалися, суд не вправі.

Також суд вважає, що захисником не доведено факт перебування на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини, оскільки доказів такого суду не надано.

Посилання захисника на наявну в матеріалах справи копію свідоцтва про народження дитини не є доказом підтвердження зазначених фактів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися та продовжують існувати, тому клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Судом враховано, що рішення про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу, який обмежує його права і свободи, в даному випадку, відповідає характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи над презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий суддя вважає, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків буде достатнім внесення застави в межах 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 гривень.

Керуючись ст. 314, 331, 372 КПК України суд,

ухвалив:

Продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 2 місяця до 22 лютого 2021 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 42040 грн., після внесення якої обвинувачений звільняється з-під варти, якщо у уповноваженої особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений або застоводавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до суду у встановлений судом час, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, заборонити спілкуватися з потерпілим, свідками у справі у будь-який спосіб.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити строком на 2 місяці з дня внесення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду скарги апеляційним судом.

Копію ухвали направити до ДП «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання та вручити обвинуваченому ОСОБА_3 .

Повний текст ухвали проголошено 24 грудня 2020 року о 14 годині.

Головуючий: ОСОБА_1