ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/3040/17 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1908/20 Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,
представників потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,
захисника - адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Кірейкове Ульянівського району Калузької області, Росія, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, газоелектрозварювальник, одружений, неповнолітніх дітей немає, не працює, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільненийвід відбування призначеного покарання у виді позбавлення воліз іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст..76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_10 :

- на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розміру франшизи 510 гривень, моральну шкоду в сумі 300 000 гривень. В іншій частині вимог до ОСОБА_10 відмовлено.

- на користь держави судові витрати на залучення експерта з проведення судової автотехнічної експертизи від 21.04.2017 № 345/17 у розмірі 1055 гривень 52 копійки.

Згідно вироку, ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 11.11.2016 року приблизно о 06 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-31105», р/н НОМЕР_1 , зареєстрованим на ОСОБА_11 , рухався зі швидкістю близько 50 км./г. в м.Харкові по пр. Московському зі сторони м. Чугуїв в напрямку вул. Плиткової. На шляху свого руху водій ОСОБА_10 при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, на якому в цей час знаходився пішохід ОСОБА_12 , не надав переваги в русі даному пішоходу, чим грубо порушив вимоги п.п.18.1. ПДР України, згідно до якого:
П.18.1. «Водій транспортного засобу при наближенні до не регульованого пішохідного переходу, на якому знаходяться пішоходи повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися щоб надати дорогу пішоходам для яких може бути створена перешкода або небезпека»
В результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїжджу частину проспекту Московського в районі будинку №300, по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право по ходу руху автомобіля «ГАЗ-31105», спричинивши потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження від яких наступила його смерть.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №60-Дм/17 від 02.02.2017 року ОСОБА_12 внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримав черепно-мозкову травму, від якої стався розвиток гіпостатичної пневмонії від чого наступила смерть останнього. Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 виразилося в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-31105», р/н НОМЕР_1 при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, на якому в цей час знаходився пішохід ОСОБА_12 , який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу руху автомобіля «ГАЗ-31105», не надав переваги в русі вказаному пішоходу, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження від яких наступила смерть потерпілого. Дії водія ОСОБА_10 згідно висновку авто технічної експертизи №345/17 від 21.04.2017 року перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.
В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без застосування положень ст.75 КК України. В обґрунтування посилається на те, що судом не в повному обсязі враховано обставини, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, не сприяв розкриттю злочину, не розкаявся у вчиненому, не вибачився, не відшкодував збитків.
В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_9 в редакції внесених в неї змін просять оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_10 скасувати повністю і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування посилаються на неповноту судового розгляду, оскільки захистом були заявлені клопотання про визнання доказу недопустимим, але суд не виніс ніякого рішення з цього приводу. Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, так як вина ОСОБА_10 збудована на висновку експерта від 21.04.2017 року та на неіснуючих в природі показів потерпілого ОСОБА_12 , який взагалі не допитувався слідчим та судом. Однак суд грубо порушив права обвинуваченого на захист, оскільки не визнав висновок експерта недопустимим. Також судом необґрунтовано відмовлено у визнанні свідчень ОСОБА_13 , який дав показання про розташування пішохода Макайди, недопустимим доказом, так як ці покази не потрібно відкривати у судовому засіданні. Крім того, вказують на порушення судом вимог ст.364 КПК України, оскільки в судових дебатах не було надано слово представнику цивільного відповідача ПАТ «СК» Країна». Також посилаються на те, що на досудовому слідстві судом не враховано те, що правила дорожнього руху України обов`язкові як для водіїв, так і до пішоходів. Не взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_12 переходив проїзджу частину поза переходом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та її представника - на підтримку апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 та які заперечували проте апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника; пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 на підтримку їх апеляційної скарги; думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Апеляційні доводи обвинуваченого та захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження від яких наступила смерть потерпілого, що встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 , а також відомостях, які містяться в матеріалах справи.
Обвинувачений ОСОБА_10 підтвердив під час свого допиту в суді першої інстанції, що він не заперечує проти того, що дійсно сталася дорожньо-транспортна пригода 11 листопада 2016 року за його участю, але при цьому заперечував проти фактичних обставин викладених в обвинувальному акті. Стверджував, що наїзд на пішохода стався через те, що потерпілий раптово виник на дорозі, за межами нерегульованого пішохідного переходу з право на ліво попереду тролейбуса, що стояв на зупинці, внаслідок чого обвинувачений не зміг своєчасно здійснити екстрене гальмування, але не згоден що дорожньо-транспортна пригода сталася за його виною та наполягав на тому, що пригода сталась поза межами пішохідного переходу, за відсутності знаку пішохідний перехід та внаслідок дій саме загиблого. Ці докази, надані обвинуваченим, суд належним чином проаналізував, що відобразив у вироці.
Що стосується доводів апелянтів щодо неповноти судового розгляду, під час якого суд не розглянув клопотання про недопустимість доказів, а також щодо недопустимості доказів протоколу огляду місця події та судово-медичної експертизи, оскільки вона має розбіжності із іншими матеріалами справи, а саме відображенням тілесних ушкоджень як праворуч, так і ліворуч, хоча удар автомобіля прийшовся лише у правий бік, то суд першої інстанції у вироку дав їм належну оцінку, і колегія суддів погоджується з нею, виходячи з наступного.
Так, в обох висновках експертиз наявні дані про тілесні ушкодження завдані в правий бік тіла ОСОБА_12 , а саме закритий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки, закритий уламковий перелом обох кісток правої гомілки, та черепно-мозкова травма ліворуч, яку потерпілий міг отримати внаслідок падіння від завданого удару, про даний механізм також повідомляв й сам обвинувачений, що потерпілий виник перед машиною раптово, він не встиг загальмувати, вдарив його у бік, той впав, він допомагав йому підвестись. Під час проведення судово-медичної експертизи та експертизи трупу використовувались дані медичної карти стаціонарного хворого №32264. За даними медичної карти ОСОБА_12 був доставлений до лікарні бригадою швидкої допомоги після ДТП на Московському проспекті. При цьому, ОСОБА_12 скаржився на біль в області правої голені, правого плеча та головні болі. В сукупності зазначені дані повністю підтверджують механізм утворення тілесних ушкоджень, як з правої сторони тулубу, куди безпосередньо прийшовся удар автомобілем, так і ліворуч по голові, внаслідок падіння.
При цьому, даними, які містяться в протоколі огляду місця ДТП від 11 листопада 2016 року, схемі та фототаблиці до нього, в якому зафіксовано, що місце ДТП знаходилося: м. Харків, пр. Московський, біля будинку № 300, огляд здійснювався у похмуру погоду при денному освітленні. В присутності понятих було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, в результаті чого було встановлено наїзд на пішохода, а також проведені необхідні виміри. Загальний стан видимості дороги більше ніж 300 метрів, зона видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія більше ніж 300 метрів. Слідів гальмування не виявлено. При огляді транспортного засобу ГАЗ 31105 р.н. НОМЕР_1 виявлено деформацію капоту в правій частині автомобіля. Зауважень з питань огляду, складення протоколу та схеми від осіб, які брали участь в огляді, не надходило.
Крім того, з фото таблиці до протоколу огляду місця ДТП вбачається, що автомобіль ГАЗ 31105 р.н. НОМЕР_1 білого кольору знаходиться в лівій частині смуги по напрямку руху, одразу за пішохідним переходом, з частковим зсувом лівим переднім колесом до центру проїзної частини, позначеною поздовжньою горизонтальною розміткою.
Окрім цього, доводи сторони захисту, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 16.11.2016 року поданого ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_10 , де ним було особисто зображено схему з місця ДТП в розділі 10. схематичне зображення страхового випадку, зазначено відстань розташування задньої частини автомобіля від пішохідного переходу 1 метр, та зазначено, що за вказаною адресою автомобіль ГАЗ допустив наїзд на пішохода, в розділі 12. зазначено провина обоюдна - є недопустимим доказом, оскільки відстань, що зображена на схемі, в 1 метр виконана не обвинуваченим, це не його почерк, спростовується матеріалами справи, оскільки, повідомлення отримано в порядку передбаченому кримінально-процесуальним законом, будь-яких даних на підтвердження обставин виконання тексту в повідомленні не обвинуваченим суду не було надано, клопотань до суду щодо доповнення судового розгляду з цього приводу не заявлялось, окрім того, інформація наявна в повідомленні, не суперечить загальній сукупності доказів, досліджених в ході судового розгляду. Не надані такі данні й апеляційному суду.
Поряд з цим, відповідно за висновками судової автотехнічної експертизи від 21.04.2017 № 345/17 згідно показань потерпілого ОСОБА_12 дії водія автомобіля ГАЗ 31105 ОСОБА_10 , не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Експертизою враховані вихідні дані, що ОСОБА_12 рухався в темпі швидкої ходи зліва на право на пішохідному переході, до наїзду здолав відстань не менше 10, 66 м. Згідно показань водія ОСОБА_10 у вказаній експертизі Експертом зазначено, що для проведення дослідження відносно дій водія ОСОБА_10 необхідні дані, які б могли повною мірою охарактеризувати механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди, а саме: де рухався пішохід ОСОБА_12 , перетинаючи проїзну частину дороги до наїзду по нерегульованому пішохідному переходу чи за його межами, траєкторія руху та характер дій пішохода перед наїздом, а в показах ОСОБА_10 відсутні такі відомості. Тобто обвинуваченим не надано експерту даних, які б були підставою для висновку експертизи задля перевірки його версії обставин ДТП.
При цьому в судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_15 , який пояснив, що під час проведення експертизи ним використовувались всі надані слідчим матеріали, експертиза проводилась виключно на підставі постанови, покази потерпілого ОСОБА_12 були ним взяті із змісту постанови, зазначав, що на самій схемі з місця ДТП не відображено місце наїзду, міститься дані про кінцеве місце розташування автомобіля, зазначав, що для того, щоб автомобіль зупинився є потреба для гальмування, за цей час автомобіль проходить певну відстань, автомобіль не може зупинитися одразу на місці зіткнення.
Також даними повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 16.11.2016 року ОСОБА_10 , особисто зображено схему з місця ДТП в розділі 10. схематичне зображення страхового випадку, зазначено відстань розташування задньої частини автомобіля від пішохідного переходу 1 метр, та зазначено, що за вказаною адресою автомобіль ГАЗ допустив наїзд на пішохода.
Таким чином доводи обвинуваченого та його захисника про те, що наїзд на пішохода стався через те, що потерпілий раптово почав переходити дорогу за межами нерегульованого пішохідного переходу з права на ліво, що виключало можливість водія своєчасно зреагувати на перешкоду в русі та зупинити автомобіль є неспроможні та суперечать характеру та локалізації пошкоджень на одязі та тілі потерпілого від дії деталей і поверхонь рухомого транспортного засобу та встановлених згідно висновку експерта даних про те, що потерпілий був звернений до автомобіля попередньою правої поверхнею тіла. Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_12 рухався по пішохідному переходу зліва направо, внаслідок чого отримані пошкодження від контакту з передньою правою частиною капоту та правою фарою транспортного засобу у вигляді закритого перелому правої гомілки та правої плечової кістки пішохода, а внаслідок падіння черепно-мозкова травма.
Разом з цим посилання сторони захисту про неможливість врахування даних, повідомлених самим ОСОБА_12 , показань отриманих родичами померлого зі слів останнього як достатніх та допустимих в частині того, що відсутня можливість безпосереднього допиту ОСОБА_12 та недопустимості такого доказу, як висновок судової авто технічної експертизи від 21.04.2017 № 345/17 є необґрунтованим, оскільки суд, відповідно до ч.2 ст.97 КПК України, вирішуючи питання про допустимість цих показань врахував значення наданих пояснень і показань для з`ясування всіх обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди, той факт, що ОСОБА_12 безпосередньо після вчинення наїзду перебував у свідомості, про що зазначено у висновку судово-медичної експертизи від 04.01.2017 № 1393-А/16, в якому викладено дані медичної карти стаціонарного хворого №32264, а саме, що 11.11., 12.11.2016 року хворий у свідомості, адекватний, контактний, а також те, що такі показання узгоджуються з іншими доказами у справі, що визнані судом допустимими.
Також є неспроможними доводи обвинуваченого та його захисника про те, що судом необґрунтовано відмовлено у визнанні свідчень ОСОБА_13 недопустимим доказом, виходячи з наступного. Цей свідок не був допитаний під час досудового розслідування, клопотань про його допит стороною захисту не надавалось, хоча про існування такого свідка обвинуваченому було достеменно відомо, що підтверджується самим свідком. Водночас показання цього свідка стороною захисту в порядку статті 290 КПК України ні стороні обвинувачення, ні потерпілій стороні не були відкриті після закінчення досудового розслідування та під час судового розгляду до початку допиту свідка. Тому, враховуючи принцип рівності сторін кримінального провадження перед судом, це є підставою для визнання судом показань, наданих свідком ОСОБА_13 недопустимими. При цьому, безпосередньо сам ОСОБА_13 не бачив обставин ДТП.
Щодо доводу обвинуваченого та його захисника про порушення судом вимог ст.364 КПК України, оскільки в судових дебатах не було надано слово представнику цивільного відповідача ПАТ «СК» Країна» то він також є необґрунтований, так як представником цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» було подано клопотанні від 18.03.2019 року в якому він просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника.
Отже, версія та доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Призначаючи вид та розмір покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря психіатра, нарколога не перебуває, має місце реєстрації та проживання, спеціальну освіту, не працює, одружений, неповнолітніх дітей немає, проживає із дружиною, донькою, зятем та онуком; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання відсутні.
При цьому, враховуючи міцні соціальні зв*язки обвинуваченого, те що він раніше не судимий, вчинений ним злочин є необережним, з місця ДТП не поїхав, вживав заходи для виклику швидкої, в момент пригоди був тверезий, суд вважав за можливе звільнити обвинуваченого відвідбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України.
Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так ОСОБА_10 скоїв грубе порушення правил дорожнього руху наслідком якого стало отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілого; вину у скоєному не визнав.
Не знижує тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за наведених обставин, те, що обвинувачений з місця ДТП не поїхав, вживав заходи для виклику швидкої, в момент пригоди був тверезий.
Поряд з цим, в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла підтримала апеляційну скаргу свого представника та пояснила, що обвинувачений вину не визнав, не сприяв розкриттю злочину, не розкаявся у вчиненому, не вибачився, не приймав ніяких мір по відшкодуванню шкоди.
Отже вказані районним судом підстави для застосування щодо ОСОБА_10 вимог ст.75 КК України, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Тому, доводи апеляційної скарги представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими. За змістом ст. 75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що сталися, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.
Суд першої інстанції не в повній мірі врахував цих вимог закону, у зв`язку з чим безпідставно звільнив ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку лікаря психіатра, нарколога не перебуває, має місце реєстрації та проживання, спеціальну освіту, не працює, одружений, неповнолітніх дітей немає, проживає із дружиною, донькою, зятем та онуком; з місця ДТП не поїхав, вживав заходи для виклику швидкої, в момент пригоди був тверезий; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до вимог, передбачених п.4 ч.1 ст. 420 КПК України, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання відповідно до ст.65 КК України в межах установлених санкції ч.2 ст. 286 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, їх наслідків, даних про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, без застосування положень ст. 75 КК України.
З метою дотримання вимог, передбачених ч.2 ст.65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нового злочину необхідним є призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, що слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 в редакції внесених в неї змін залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 січня 2020 року у відношенні ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України - 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 рахувати з дня фактичного затримання в порядку виконання вироку.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді :