Справа № 346/2998/20
Провадження № 1-кп/346/540/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/346/540/20, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07.06.2019 року за № 0000546 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений заволодів майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Вказаний кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.
06.06.2019 року близько 14:00 год., перебуваючи у ВПУ № 14, що знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. Мазепи, 224-А, Івано-Франківської області, у обвинуваченого виник умисел на заволодіння мобільним телефоном марки «Samsung А7», що належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою останнього.
З метою реалізації свого злочинного умислу, обвинувачений умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , під приводом телефонування шахрайським способом заволодів телефоном марки «Samsung А7», голубого кольору, імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з двома сім-картами операторів мобільного зв`язку «Водафон» та «Київстар» вартістю 40 грн. кожна, в силіконову прозорому чохлі вартістю 80 грн., з яким в подальшому втік, спричинивши потерпілому майнову шкоду в загальному розмірі 7 060 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого проступку визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним проступку, вказані в обвинувальному акті. Обвинувачений суду пояснив, що минулого року в червні, точної дати не пам`ятає, близько 14:00 год., перебуваючи у ВПУ № 14, що знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. Мазепи, Івано-Франківської області, попросив під приводом телефонування у потерпілого телефон марки «Samsung А7», який йому не повернув. Згодом він викинув сім карти з телефону та чохол та намагався його здати, однак, це виявилося безуспішним. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаюється і просить його суворо не карати, спричинену потерпілому шкоду він відшкодував.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив шахрайство, тобто заволодів майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, є кримінальним проступком.
Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття, активне сприяння розкриттю даного проступку та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказані в ст.67 КК України, відсутні.
Суд враховує особу винного, який раніше не судимий (а.п.25), на обліках в психоневрологічному та в наркологічному кабінетах не перебуває (а.п. 26,27), позитивно характеризується за місцем проживання (а.п. 29), його молодий вік (а.п. 24), а також думку потерпілого та законного представника потерпілого, викладену в заявах від 17.08.2020 року, про відсутність претензій до обвинуваченого та несуворість покарання (а.п. 22, 23).
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.
Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України, яке не пов`язане з ізоляцією від суспільства, а саме у виді штрафу, оскільки це, на переконання суду, буде необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Крім того, суд враховує позицію сторони обвинувачення про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Вирішуючи питання про розмір штрафу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Санкцією ч 1. ст. 190 КК України, в редакції закону, який діяв на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, було передбачено покарання виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
З 01.07.2020 року набув чинності Закон України №2617-VIII від 22.11.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким покарання за ч. 1 ст. 190 КК України визначено у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи, що санкцією ч 1. ст. 190 КК України, в редакції закону № 2617- VIII, посилена відповідальність обвинуваченого щодо покарання у вигляді штрафу, порівняно з редакцією, що діяла до 01.07.2020 року, то застосуванню в даному випадку підлягає санкція ч.1 ст. 190 КК України в редакції закону, який діяв на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення (щодо штрафу).
Необхідності застосування запобіжного заходу до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили немає.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до правил ст.100 КПК України.
Судові витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 100, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Samsung А7», переданий під розписку потерпілому ОСОБА_5 , повернути останньому після набрання цим вироком законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з часу його проголошення.
Вирок суду першої набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1