Дата документу 10.12.2020 Справа № 333/6527/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/1290/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/6527/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року задоволено клопотання слідчого Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 18 листопада 2020 року по 16 січня 2021 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, 18.11.2020 року, приблизно о 14 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні кабінету судово-психіатричної експертизи в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, розташованого по вул. Оріхівське шосе, 10а в м. Запоріжжі, маючи прямий умисел направлений на напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілої ОСОБА_10 , приставив лезо ножа до шиї останньої та став висловлювати погрози вбивством, вимогу передачі йому грошових коштів, після чого, остання усвідомлюючи реальність погрози вбивством, побоюючись за своє життя та здоров`я, передала ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note», вартістю 5 000 грн., яким останній відкрито заволодів з її рук.

У подальшому, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, яким він розпорядився на власний розсуд, спричинивши при цьому своїми умисними діями потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_8 слідчий кваліфікував за ч.1 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Під час проведення досудового розслідування слідчий дійшов до висновку, що для забезпечення належної явки підозрюваного ОСОБА_8 у слідчі органи та до суду, можливості виконання підозрюваним процесуальних рішень, необхідно застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як на думку слідчого маються ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, з метою ухилення від покарання; незаконно впливати на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні, так як в ході досудового розслідування (під час проведення слідчих дій) ОСОБА_8 стали відомі анкетні данні потерпілої та свідка, а також місце мешкання останніх, тому підозрюваному ОСОБА_8 ніщо не заважає шляхом погроз або іншими засобами здійснювати вплив та залякування останніх з метою зміни показань; вчинити інше кримінальне правопорушення, у урахуванням відомостей про особу підозрюваного: неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не встав та знову вчинив аналогічний злочин.

Крім того, слідчий вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам. Так, під час застосування особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися від населеного пункту, в якому він зареєстрований. Водночас, мається обґрунтований ризик того, що ОСОБА_8 буде переховуватися від органів досудового розслідування. Особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні та до моменту подання клопотання до суду, слідчому не були представлені. Відсутність у підозрюваного офіційного джерела доходів унеможливлює застосування відносно нього такого запобіжного заходу як застава.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання передбаченим ст.177 КПК України ризикам. Враховуючи вимоги ч.5 ст.182 КПК України, той факт, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_8 підпадає під перелік злочинів, визначених ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначив можливість застосування застави.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення є необґрунтованою. Так, з доданого до матеріалів клопотання тексту письмового повідомлення про підозру, яке було вручене ОСОБА_8 18.11.2020 року вбачається, що в порушення вимог п.6 ч.1 ст.277 КПК України, взагалі відсутнє зазначення часу та дати вчинення кримінального правопорушення. Фактичні обставини, викладені в тексті письмового повідомлення про підозру суперечать як доданим до клопотання матеріалам провадження, так і суперечать тим даним, які були з`ясовані слідчим суддею в судовому засіданні під час розгляду клопотання.

Крім того, в тексті повідомлення про підозру від 18.11.2020 року зазначено, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_8 без зазначення дати о 14 годині 30 хвилин, в той же час в тексті цього ж повідомлення про підозру вказано, що ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції о 14 годині 20 хвилин. Таким чином із повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_8 був затриманий поліцейськими раніше ніж вчинив розбійний напад.

Також, у викладі фактичних обставин зазначено, що ОСОБА_8 нібито приставив лезо ножа до шиї потерпілої, в той же час в матеріалах провадження відсутні будь-які докази, які вказують на те, що ОСОБА_8 приставляв до шиї потерпілої ножа.

Вказані обставини цілком свідчать про незаконність та необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри, що є безумовною підставою для відмови в обранні запобіжного заходу виходячи з вимог ст.194 КПК України.

Разом з цим, слідчим суддею не взято до уваги пояснення самого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що правопорушення він вчинив насамперед через бажання потрапити на примусове стаціонарне лікування до психіатричної лікарні. Зазначена поведінка ОСОБА_8 в купі з тим фактом, що працівниками поліції не виявлено ані грошових коштів за проданий телефон, ані нещодавно куплених речей чи продуктів, свідчать про відсутність корисного мотиву вчинення злочину.

Також зазначає, що в порушення вимог п.4 ч.1 ст.277 КПК України в письмовому повідомленні про підозру відсутній зміст підозри.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані.

Колегія суддів зазначає, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_10 та яка під час пред`явлення особи для впізнання вказала на ОСОБА_8 , як на особу, яка вимагала у неї телефон, показаннями свідка ОСОБА_11 , який впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка продала йому телефон, та іншими матеріалами, наданими органом досудового розслідування.

Допитаний слідчим суддею підозрюваний ОСОБА_8 і сам не заперечував, що вчинив зазначений злочин, оскільки має скрутне фінансове становище.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів. А деякі неточності при складанні повідомлення про підозру, як на це вказує захисник, не можуть свідчити про її необґрунтованість.

Обґрунтованими є висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При прийнятті рішення слідчий суддя обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше не судимий, є особою з інвалідністю III групи, не має постійного місця проживання, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а обізнаність про місце роботи потерпілої та свідка робить високим ризик незаконного впливу на них збоку останнього.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що зазначені в клопотанні ризики мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_8 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.

Посилання захисника на деякі розбіжності у часі вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та затриманням останнього в порядку ст.208 КПК України не можуть свідчити про необґрунтованість підозри, а також не впливають на висновки слідчого судді і відсутність у повідомленні про підозру дати та часу вчинення правопорушення. Зазначені захисником обставини будуть перевірятись судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті та постановленням остаточного рішення з формулюванням обвинувачення із зазначенням місця, часу та способу вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання ризику переховування від суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у злочині, вчиненому із застосуванням насильства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 18 листопада 2020 року по 16 січня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4