ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3156/20 Справа № 192/1098/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Солонянського району Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів засуджений ОСОБА_8 не завжди приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, проте не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_8 має два заохочення у вигляді подяки, застосовані до нього 24 та 18 жовтня 2019 року, порушень режиму утримання не допустив.
Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, але своїм ставленням до праці не довів свого виправлення. Оскільки такі заохочення не носять систематичного характеру, а ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким з тих підстав, що він не став на шлях виправлення, а позитивних змін у ставленні до праці з лютого 2020 року не відбулося.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо.
03 липня 2020 року комісією установи СВК № 21 було відмовлено у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_8 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не визнав поведінку засудженого як сумлінну, а ставленням до праці останній не довів своє виправлення, оскільки не має відповідних заохочень, а має заохочення за підсумками лише першого та другого кварталів 2019 року.
Суд також прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, проте застосовані до нього заохочення не носять систематичного характеру та застосовані не за весь період відбування покарання. Так, за умови відбування покарання в установі з 12 квітня 2018 року, ОСОБА_8 за 2018 та 2020 рік заохочений не був, у 2019 році заохочений лише два рази з періодичністю в півроку.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року та задовольнити клопотання ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у довідці про заохочення та характеристики засудженого чітко відображається виключно позитивна оцінка особистості ОСОБА_8 та його поведінки під час відбування покарання. Ці документи свідчать, що прогрес у напрямку виправлення, який ОСОБА_8 зробив, а також зміни які він зазнав вказують на невиправданість його подальшого тримання в умовах позбавлення волі, адже для цього немає обгрунтованих підстав.
На думку апелянта, судом було порушено загальні засади кримінального провадження, зокрема положення ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України.

Засуджений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 в ДУ «Солонянська ВК (№21)» знаходиться з 12 квітня 2018 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться задовільно.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_8 не завжди приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, проте не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо.
Також, 03 липня 2020 року комісією установи СВК № 21 було відмовлено у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_8 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
В даному випадку, на думку колегії суддів, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження апелянта про те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення і готов до правослухняної поведінки без відбування покарання є голослівними, оскільки матеріали провадження свідчать про недосягнення такої мети покарання як виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Тож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4