Номер провадження: 11-кп/813/879/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 у кримінальному провадженні №0001749 внесеному до ЄРДР 12.07.2019, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, непрацевлаштованому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , на території м. Одеси без постійного місця проживання, не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 20.02.2021 включно, з визначенням розміру застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84080 грн., -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 у кримінальному провадженні №0001749 внесеному до ЄРДР 12.07.2019, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 20.02.2021 включно. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84080 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час розгляду клопотання наявні та не змінилися заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу не в змозі буде забезпечити належну поведінку обвинуваченого, обставин, які б перешкодили застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено.

Вимоги апеляційної скарги.
Не погоджуючись з оскарженою ухвалою, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020, та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтовано зазначено, що факт кримінального правопорушення повністю підтверджується доказами у кримінальному провадженні, оскільки такі наразі ще не були дослідженні судом, та, на його думку, докази, на які посилається прокурор, є неналежними та недопустимими.

Крім того, апелянт стверджує, що на теперішній час відсутні ризики у кримінальному провадженні, передбачені ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.
До початку судового розгляду від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги; вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частина 1 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, та визнано, що ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились та не перестали існувати.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість кримінальних правопорушень, які ставляться у провину ОСОБА_8 стороною обвинувачення, а саме вчинення тяжких кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, існування ризиків можливого переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також те, що на даний час триває судовий розгляд, виправдовують необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення районного суду щодо наявності у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків у справі, апеляційний суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, а отже, при оцінці ризику переховування від правосуддя, поряд з іншими обставинами, може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання, як це відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» від 04.05.2006, Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Крім цього, апеляційний суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 на території м. Одеси проживає без постійного місця проживання, також апеляційний суд бере до уваги ті факти, що обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження підтверджується тим, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження триває, усіх учасників кримінального провадження ще не допитано. При цьому, виходячи з апеляційної скарги обвинуваченого, вбачається, що останній свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнає.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працює, не одружений, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та офіційних джерел для існування.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги захисника, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленого останньому обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунуте звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та Фокс, Кемпбелл і Гратлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, та існуючі ризики, які не зменшилися.

З урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та наявність підстав для необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, оскільки запобігти наявним у справі ризикам іншим чином є неможливим.

Разом з тим, судом першої інстанції була визначена альтернативна міра запобіжного заходу у вигляді застави та визначена застава у розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84 080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят) гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що оскаржену ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 у кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 12.07.2018, якою продовжено ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 20.02.2021 включно, з визначенням розміру застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84080 грн., - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4