У Х В А Л А
Справа № 185/6741/20

Провадження № 1-кс/185/1536/20

30 жовтня 2020 року м. Павлоград

Слідчий судя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , з участю представника третьої особи на майно якої накладено арешт ФОП ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ФОП ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанням адвокат ОСОБА_4 в інтересах ФОП ОСОБА_3 просить скасувати арешт майна у кримінальному провадженні відомості про яке 30 вересня 2020 року Павлоградським ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241, ч. 1 ст.240 КК України.
В обгрунутвання клопотання зазначає, що 01 жовтня 2020 отримано ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на проведення обшуку в складських приміщеннях, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:045:0234 по АДРЕСА_1 .
02 жовтня 2020 за вищевказаною адресою проведено обшук та вилучено речі і документи, які підтверджують здійснення протиправної діяльності невстановленими особами.
Під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на тридцять дев`ять піддонів з упакованими пляшками об`ємом 0,9 л кожна з етикетками «відбілювач білизна» загальною вагою 21 070 кг; акти приймання-передачі електричної енергії на 2 арк.; насос глибинний «SinglePhase Submersible motor» «model 4QSDY-0.55»; зошит з чорновими записами на 36 арк.; чотири упаковки етикеток «відбілювач білизна ФОП ОСОБА_3 », оскільки оглянуте та вилучене майно є матеріальними об`єктами які можуть бути використані як докази у вчиненні кримінального правопорушення, а також для запобігання можливості пошкодження та знищення даних доказів. Та в зв`язку з цим ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на вилучене в ході проведення обшуку в складських приміщеннях, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:045:0234 по АДРЕСА_1 майно, а саме:
- тридцять дев`ять піддонів з упакованими пляшками об`ємом 0,9 л кожна з етикетками «відбілювач білизна» загальною вагою 21 070 кг;
- акти приймання-передачі електричної енергії на 2 арк.;
- насос глибинний «SinglePhase Submersible motor» «model 4QSDY-0.55»;
- зошит з чорновими записами на 36 арк.;
- чотири упаковки етикеток «відбілювач білизна ФОП ОСОБА_3 ».

Поданому на розгляд слідчому судді клопотанні представник адвокат ОСОБА_4 в інтересах ФОП ОСОБА_3 ставить питання про скасування арешту майна, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням не встановлено причетності власника майна до вчинення кримінального правопорушення, тому немає потреби у подальшому застосуванні арешту майна.
Вислухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали клопотання, яким заявник обґрунтовує свої вимоги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Розглядом клопотання встановлено, що на даному етапі, не спростована наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування.
Так, під час обшуку в складських приміщеннях, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:045:0234 по АДРЕСА_1 було відшукано майно, а саме:
- тридцять дев`ять піддонів з упакованими пляшками об`ємом 0,9 л кожна з етикетками «відбілювач білизна» загальною вагою 21 070 кг;
- акти приймання-передачі електричної енергії на 2 арк.;
- насос глибинний «SinglePhase Submersible motor» «model 4QSDY-0.55»;
- зошит з чорновими записами на 36 арк.;
- чотири упаковки етикеток «відбілювач білизна ФОП ОСОБА_3 ».
З фабули кримінального правопорушення, відомості про яке 30 вересня 2020 року Павлоградським ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241, ч. 1 ст.240 КК України, вбачається, що посадові особи ТОВ «ПСУ-417 Л.П.Е.» всупереч чинному законодавству, за відсутності будь-яких дозволів передбачених на виготовлення та використання хімічних реагентів, організували виробництво хімічної продукції на території м. Павлограда, внаслідок чого створили небезпеку для життя та здоров`я людей, довкіллю, своєю незаконною господарською діяльністю забруднюють природні властивості атмосферного повітря небезпечними хімічними речовинами.
Той факт, що ФОП ОСОБА_6 провадить свою господарську діяльність за адресою за якою було проведено обшук та вилучено майно в приміщеннях належних ТОВ «ПСУ-417 Л.П.Е.» , що підтверджується договором оренди №01/09 від 01 серпня 2020 року та актом приймання передачі до нього.
Тобто, вилучаючи в ході обшуку 02 жовтня 2020 року майно, яке знахдилось в складських приміщеннях, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:045:0234 по АДРЕСА_1 , та на яке ухвалою слідчого судді від 09 жовтня 2020 року було накладено арешт як на речові докази у кримінальному провадженні сторона обвинувачення діяла в спосіб передбачений КПК та в межах наданих їм кримінальним процесуальним законом повноважень.
З`ясування причинно-наслідкового зв`язку між діянням, яке кваліфіковане органом досудового розслідування як кримінальне правопорушення та діями ФОП ОСОБА_6 віднесено до завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України та може бути встановлено шляхом проведення передбачених КПК слідчо-розшукових та процесуальних дій, в тому числі шляхом проведення експертних досліджень відповідності вилученого майна санітарним правилам і нормам.
Разом з тим, до клопотаня про скасування арешту майна не тільки не додано доказів, але й не наведено жодного обґрунтування на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_6 дійсно є власником саме вилученого та арештованого майна. Додана до клопотання копія книги складського обліку матеріалів не відповідає формі затвердженій наказом Міністерства статистики України від 21.06.96 № 193 року, отже її не можна визнати належним доказом здійснення бухгалтерського обліку господарських операцій в розумінні положень п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б не виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим не вважає доцільним скасування арешту майна на цьому етапі здійснення досудового розслідування кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ФОП ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено та оголошено 02 листопада 2020 року об 11:00 годині.
Слідчий суддя ОСОБА_1