У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336/6560/20
пр. 1-кс/336/866/2020
26 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 (тел. НОМЕР_1 )
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
1.Прізвище, ім`я та по батькові: ОСОБА_6
2.Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1
3.Місце народження: м. Запоріжжя
4.Національність: українець
5.Громадянство: України
6.Освіта: середня
7.Місце роботи (навчання): офіційно не працевлаштований
8.Місце проживання:
АДРЕСА_1 . місце реєстрації:
АДРЕСА_2 .Відомості про судимості: раніше судимий:
-15.11.2019 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по ст. 309 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002253 від 09.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 309 ч.2, 263 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із вищевказаним клопотанням, яким просить застосувати до вищеназваного підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
В судовому засіданні прокурор наполіг на заявленому клопотанні за викладеними в ньому підставами.
Захисник, з думкою якого погодився й підозрюваний, заперечив на подане клопотання, вказуючи на необґрунтованість останнього. Просить обрати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.
Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши клопотання та доводи прокурора наданими доказами, суддя дійшов висновку про те, що подане клопотання підлягає частковому задоволенню на підставі нижче наведеного.
Як встановлено слідчим суддею та підтверджується матеріалами справи, у провадженні СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002253 від 09.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 309 ч.2, 263 ч.1 КК України.
03» листопада 2020 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею, та незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
З наданих доказів: протоколів обшуку від 06.10.2020, протоколів допитів свідків, висновків судових експертиз № 2-554 від 19.10.2020 та 7-2991 від 22.10.2020, постанов про визнання речовими доказами та речовими доказами від 19.10.2020 - вбачається, що вищевказана підозра є обґрунтованою.
При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до положень ст.ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій, зокрема, переховуватися від суду.
Наведене дає суду достатні підстави вважати наявним щодо обвинуваченого ризика, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.
При цьому, судом встановлено, що підозрюваний має судимість, має місце оголошення йому про підозру у вчиненні іншого доказу.
Отже, на думку суду, існує певна ймовірність того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, що дає суду достатні підстави вважати наявним щодо обвинуваченого і ризика, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд звертає увагу на те, що прокурором у власному клопотанні є лише посилання на існування ризика, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто, на думку підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших підозрюваних, обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Натомість, доказів на підтвердження наявності вказаного ризика прокурором суду взагалі надано не було.
При цьому, як слідує з матеріалів кримінального провадження, підозрюваний має постійне місце проживання, після оголошення йому підозри ще 3 листопада 2020 року він місце проживання не змінював, доказів неналежної процесуальної його поведінки суду надано не було.
Вказані обставини значно зменшують ступінь ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, прокурором суду належними достовірними та переконливими доказами не було доведено, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Суд звертає увагу на те, що відсутність джерела постійного доходу не може бути само по собі підставою для відмови у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.
При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на ньогої процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Разом з цим, суд враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленому ризику можливо, шляхом застосування до обвинуваченого домашнього арешту з покладенням обов`язків.
Отже, вважає за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На думку суду, застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 55, 61, 62, 181, 183, 197, 199, п.4 ч.3, ст. ст. 331, 392, КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , у період з 20-00 год. поточного дня до 5-00 год. наступного дня, строком на 60 діб.
Покласти на названого підозрюваного обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора, в суд за першим викликом;
2) повідомляти слідчому, прокурору, суду про зміну свого місця проживання;
3) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду.
Роз`яснити підозрюваному його обов`язки та наслідки їх невиконання.
Визначити строк дії цієї ухвали по 24 січня 2021 року включно.
Цю ухвалу передати для виконання Шевченківському відділенню поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області за місцем проживання підозрюваної, зобов`язавши названий орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчого.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1
26.11.20