У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001839, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2020 року відносно
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачена ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представник потерпілого ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., майнової шкоди 18 615 грн.
Ухвалено стягнути на користь держави витрати Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на проведення експертиз на загальну суму 12 049,85 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_5 просить пом`якшити призначене покарання до 7 років позбавлення волі.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_5 просить перекваліфікувати її дії із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 118 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 вважає оскаржуваний вирок занадто суворим в частині призначеного покарання.
На думку апелянта, судом першої інстанції не прийнято до уваги обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, наявність на її утриманні малолітніх дітей (які дуже часто хворіють та потребують догляду) та дідуся (який має ІІ групу інвалідності), її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а відтак, покарання у виді 7 років позбавлення волі було б достатнім та необхідним для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів.
Звертає увагу на те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції не досліджувались виписки з амбулаторних карток її малолітніх дітей та довідка від 03.07.2020 р., оскільки вони отримані після ухвалення вироку.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена наголошує на тому, що в її діях відсутній прямий умисел, направлений на вбивство потерпілого, адже в її діях наявне перевищення меж необхідної оборони, що не спростовано судом першої інстанції. При цьому, судом не надано належної правової оцінки її діям, яка після нанесення тілесних ушкоджень намагалась надати медичну допомогу потерпілому, не передбачаючи настання негативних наслідків.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

09.05.2018 р. близько 13.00 год., більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, за місцем спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_1 , прийшла їх спільна знайома ОСОБА_13 для спільного святкування Дня Перемоги. У ході святкування вказаного свята, останні вживали алкогольні напої.
09.05.2018 р. близько 16.00 годин, більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, у наслідок розпиття алкогольних напоїв, виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_12 почав ображати ОСОБА_5 грубою нецензурною лайкою та принижувати її честь та гідність, на що остання почала відповідати останньому також образами та нецензурною лайкою, та погрожувала вигнати його з будинку з місця їх спільного проживання. Через деякий час, точного часу встановити не виявилося можливим, словесний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 переріс у бійку, в ході якої останній руками схопив ОСОБА_5 за шию та почав стискати руки. У вказану бійку втрутилася ОСОБА_13 , та вони спільними зусиллями з ОСОБА_5 виштовхнули ОСОБА_12 з будинку на подвір`я та зачинили вхідні двері.
Після чого, 09.05.2018 р. близько 16.20 год., більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_5 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, у вказаному домоволодінні, на ґрунті неприязнених відносин з ОСОБА_12 , виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство останнього, реалізуючи який ОСОБА_5 пішла до приміщення кухні вказаного будинку, де взяла зі столу кухонний ніж, який порахувала зручним знаряддям вчинення злочину та таким, що володіє достатніми властивостями для досягнення мети злочину умисного вбивства ОСОБА_12 та направилася до вхідних дверей будинку, біля яких в цей час перебував ОСОБА_12 . Підійшовши до вхідних дверей, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленного на умисне вбивство ОСОБА_12 , утримуючи кухонний ніж в руці, через привідчинені вхідні двері будинку, умисно нанесла не менше 3 ударів вказаним ножем в область верхньої частини грудної клітини останнього. Від нанесених ударів, потерпілий ОСОБА_12 присів на коліна, а ОСОБА_5 , підійшовши до останнього, витягнула з його тулубу ніж. Після чого, ОСОБА_13 вибігла на вулицю та з мобільного телефону викликала швидку медичну допомогу. Від нанесених ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 помер в автомобілі швидкої медичної допомоги, внаслідок сліпих проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини з пошкодженням верхньої долі правої легені, які ускладнилися масивною внутрішньо-плевральною кровотечею.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену, її захисника та потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_11 , які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи зі змісту ст. 94 КПК України, висновок суду має ґрунтуватись на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з оцінкою кожного зібраного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, які стають підставами для ухвалення цього вироку.
За змістом вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993 р., № 12 від 03.12.1997 р., № 6 від 30.05.2008 р., при постановленні вироку суд, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України, вбивство це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК України, наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Водночас, згідно із пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 р., питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України не дотримався, допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Визнаючи формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, доведеним та кваліфікуючи дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою ряд обставин встановлених, як органом досудового розслідування, так і у судовому засіданні, а саме: обстановку, яка передувала події, механізм завдання тілесних ушкоджень, пост кримінальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 , тощо, надав вибіркову оцінку доказам, представлених стороною обвинувачення та не встановив умислу обвинуваченої при спричиненні тілесних ушкоджень.
Отже, в даному випадку, апеляційний суд констатує передчасність висновків суду першої інстанції стосовно кваліфікації дій обвинуваченої, і, як наслідок, міри призначеного їй покарання.

Відповідно до положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.
При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
За змістом ч. 2 ст. 411 КПК України, вирок підлягає скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведеного, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, тобто висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що могло вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судового рішення, ухвала є такою, що не відповідає вимогам ст. ст. 94, 370 КПК України, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Водночас, відповідно до вимог п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто такий розгляд даного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 з порушенням вимог ст. ст. 94, 370 КПК України, у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності. А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, в іншому складі суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, оцінити всі надані сторонами кримінального провадження докази, надати їм належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 , скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3