Номер провадження: 11-кп/813/769/20
Номер справи місцевого суду: 509/3795/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року в кримінальному провадженні № 0001784 від 22.08.2017 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без реєстрації, без тимчасового та постійного місця проживання, в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто 23.08.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальні збитки у розмірі 231437,44 гривень та моральну шкоду 50000 гривень.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 22.08.2017 року, приблизно о 20:40 годин, знаходячись біля житлового будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, внаслідок сварки між ним та його співмешканкою потерпілою ОСОБА_9 , з метою умисного пошкодження належного останній на праві власності автомобілю марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 , який був припаркований за вищевказаною адресою, скоїв підпал автомобілю, внаслідок якого був повністю знищений вказаний автомобіль, ринкова вартість якого згідно експертного товарознавчого звіту № Т-3-ОМ-08 від 06.09.2017 р. становить 189887,44 грн., тобто автомобіль втратив свою споживчу цінність і не може використовуватись за призначенням.
Крім вказаного автомобілю, внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , було знищено особисте майно потерпілої ОСОБА_9 , яке під час підпалу знаходилось в салоні автомобілю: норкова шуба, вартістю 24000 грн. та 2 дизайнерські жіночі сукні, вартістю 8100 грн. та 9450 грн. відповідно, а всього, внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 щодо умисного знищення майна потерпілої, було знищено майна потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму матеріальної шкоди у розмірі 231437,44 грн., яка є великою сумою реально заподіяних збитків на суму понад 250 НМДГ, який у 2017 р. становить 800 грн. (231437,44 грн. : 800 грн. = 289 НМДГ).
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просив вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом надмірно суворого покарання, цивільний позов потерпілої задовольнити частково, зокрема матеріальні збитки 70000,44 гривень та моральну шкоду 2000 гривень, призначити експертизу відеозапису погроз на мобільному телефоні та в соціальних мережах від потерпілої, у судовому засіданні допитати потерпілу і свідків, оскільки їх покази не відповідають дійсності та призначити йому - ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням волі строком на 3 роки.
Так, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду першої інстанції, а також задоволений позов є непомірним та не відповідає скоєному, дії суду у судовому засіданні були упереджені, а усі клопотання обвинуваченого були відхилені, а клопотання потерпілої задоволені. Обвинувачений вказує, що було необґрунтовано відхилено його клопотання про призначення експертизи відеозапису погроз на мобільному телефоні та в соціальних мережах від потерпілої, а також клопотання про зміну запобіжного заходу, у зв`язку з хворобою. Також, обвинувачений вказує, що причиною конфлікту було глибоке душевне хвилювання, викликане ревнощами, а твердження потерпілої про те, що він - ОСОБА_8 регулярно вживав алкогольними напоями є неправдивими та ніким не підтверджені. Разом з тим, обвинувачений стверджує, що судом не було прийнято до уваги те, що пошкоджений автомобіль був ними придбаний 15.01.2016 року за 125000 гривень та частково оплачений ним - ОСОБА_8 у сумі 50000 гривень та є спільним нажитим майном. Також, обвинувачений вказує, що судом не було прийнято до уваги, що він працював в мережі інтернет та заробляв продажем автомобілів, займався перевезенням вантажів, пасажирів та перегонів автомобілів по Україні. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що суд керувався лише показами потерпілої та її доньки про наявність в автомобілі майна на суму 51550 гривень, однак не було надано ні чеків, ні інших документів, які б підтвердили їх придбання, а також на підтвердження моральної шкоди відсутні будь-які документи у тому числі з медичного закладу про погіршення здоров`я потерпілої. Також, обвинувачений зазначив, що судом не було прийнято до уваги, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син 2006 року народження.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст. 194 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Також, прокурор просив у вступній частині вироку зазначити номер кримінального провадження, а саме №0001784.Так, прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, кваліфікацію вчиненого злочину, а також обставини, встановлені судом першої інстанції, вважає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання особі обвинуваченого, через надмірну м`якість. Прокурор вказує, що суд при призначенні покарання фактично не врахував, що ОСОБА_8 не працевлаштований, вину не визнав, скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував, а також не прийняв до уваги думку потерпілої щодо міри покарання, яку заслуговує обвинувачений. Прокурор зазначає, що суд врахував щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуючу обставину, тоді як обвинувачений ОСОБА_8 вину свою визнав частково, бажаючи уникнути від кримінальної відповідальності. Крім того, прокурор зазначає, що ОСОБА_8 , знаходячись як на свободі, так і під вартою, на протязі всього досудового розслідування та судового розгляду провадження виказував погрози щодо фізичної розправи з потерпілою ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , про що свідчать заяви останніх до прокуратури, які потерпіла сприйняла як реальні.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину, просила вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, через надмірну м`якість та ухвалити в цій частині новий вирок, яким застосувати до ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком 10 років. Так, потерпіла в своїй апеляційній скарзі вказує, що під час вчинення підпалу обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння, при цьому потерпіла вийти зі свого будинку після того, як побачила, що горить автомобіль не могла, оскільки обвинувачений протидіяв їй в можливості залишити своє помешкання, а до цього він погрожував їй вбивством, та відразу після затримання працівниками поліції, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 погрожував доньці потерпілої, свідку ОСОБА_13 а також і їй протягом досудового розслідування та судового розгляду справи. Потім, розраховуючи при ухваленні вироку на призначання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_8 на довгий час припинив турбувати ОСОБА_9 , однак відразу після оголошення вироку ОСОБА_8 почав погрожувати представнику потерпілої та потерпілій, про що за її заявою внесено відомості до ЄРДР. Також, потерпіла зазначила, що обвинувачений на час скоєння злочину протягом тривалого часу ніде не працював, цілком та повністю знаходився на утриманні потерпілої.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити і заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, частково підтримала апеляційну скаргу потерпілої та підтримала свою апеляційну скаргу; потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, підтримали апеляційну скаргу прокурора та потерпілої; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Положення ст.ст. 370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні всі докази, які були надані стороною обвинувачення на підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції, визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, зазначивши у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення з посиланням на докази.
Перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок районного суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.
На підтвердження встановлених фактичних обставин щодо доведеності факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої, свідків та письмові докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені судом.
Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.
Досліджені судом докази, які поставлені в основу обвинувального вироку спростовують доводи обвинуваченого про відсутність доказів, що доводять його вину, що свідчить про відповідність оскаржуваного вироку вимогам ст. 374 КПК України.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що відсутні докази щодо матеріального збитку потерпілій в розмірі 231437,44 грн., спростовується:
- звітом про визначення матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 № Т-3-ОМ-08 від 06.09.2017 р. з фото-таблицею на суму вартості відновлювального ремонту вказаного автомобілю, який дорівнює його ринковій вартості 189887,44 грн. і відновлення якого економічно недоцільне;
- показами свідка ОСОБА_13 , доньки потерпілої ОСОБА_9 , відповідно до яких, на протязі тривалого часу вона працює «моделлю» закордоном і достатньо заробляє грошей, щоб допомагати своїй матері. Так, у лютому 2016 р., вона надала своїй мамі ОСОБА_9 3000 дол. США для придбання автомобілю марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 , який остання придбала за 6000 дол. США, отримавши на своє ім`я свідоцтво про реєстрацію т/з. 22.08.2017 р., приблизно о 18:00-19:00 год., їй зателефонувала її матір ОСОБА_9 , повідомивши, що її співмешканець ОСОБА_14 , з яким її матір спільно проживали за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння влаштовує сварки та бійки з її матір`ю, погрожуючи фізичною розправою. Після того, як о 20:14 год., її матір переслала їй на телефон відеозапис з погрозами ОСОБА_14 на адресу матері підпалити її автомобіль марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 , вона разом зі співмешканцем свідком ОСОБА_15 з м. Одеси поїхали до будинку матері за вищевказаною адресою, по дорозі до якого, ОСОБА_9 відправила її «SMS» з повідомленням про те, що ОСОБА_14 підпалив вказаний автомобіль. Приїхав на місце події, вони побачили, що автомобіль марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 , який належить її матері згорів дотла. Крім цього, за кілька днів до пригоди, її матір гостювала у неї, так як вона посварилася в черговий раз з ОСОБА_14 , а коли 22.08.2017 р., її матір поїхала від неї, вона передала їй на зберігання свої коштовні речі, придбані нею під час роботи моделлю в ОСОБА_16 , а саме: зимову норкову шубу, вартістю 900 дол. США (еквівалент 24000 грн.), а також дві дизайнерські сукні, вартістю 8000 грн. та 9400 грн. відповідно, і які, як їй стало відомо, згоріли у вказаному автомобілі;
- показами свідка ОСОБА_17 , з яких слідує, що 22.08.2017 р., в вечірній час доби, на мобільний телефон його співмешканки ОСОБА_13 , з якою він спільно проживає у м. Одесі, надійшло повідомлення від її матері ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_14 погрожує їй фізичною розправою та намагається підпалити її автомобіль, на придбання якого, у лютому 2016 р., ОСОБА_13 передала їй частину грошей у сумі 3000 дол. США. Після чого, вони разом з ОСОБА_13 поїхали до будинку її матері за адресою : АДРЕСА_2 , по приїзду до якого, неподалік від нього, на сусідній вулиці побачили згорілий автомобіль марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 . При чому, в цей день, у його присутності, співмешканка ОСОБА_13 передала своїй матері потерпілій ОСОБА_9 на зберігання свої коштовні речі, придбані нею під час роботи моделлю в Китаї, а саме : зимову норкову шубу, вартістю 900 дол. США (еквівалент 24000 грн.), а також дві дизайнерські сукні, вартістю 8000 грн. та 9400 грн. відповідно, і які були знищені вогнем у вищевказаному автомобілі.
Твердження обвинуваченого про те, що, начебто, автомобіль марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 придбаний ним, спростовуються копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу а/м марки «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 виданого Центром 5142 від 20.05.2016 р. на ім`я ОСОБА_9 .
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого щодо скасування вироку суду в частині цивільного позову є безпідставною, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо встановленого розміру майнового та морального відшкодування, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та вважає в цій частині твердження обвинуваченого, наведені в апеляційній скарзі, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При цьому, згідно із п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова ПВСУ), відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пункт 9 зазначеної вище Постанови ПВСУ встановлює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається із мотивувальної частини вироку суду, при задоволенні позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого, суд навів відповідні мотиви прийнятого рішення, обґрунтував його належним чином та дотримався наведених вище положень закону. Так, при визначенні суми морального відшкодування суд прийняв до уваги характер та обсяг страждань потерпілої ОСОБА_9 (фізичних, душевних, психічних тощо), яких вона зазнала внаслідок повного знищення свого власного автомобілю, завданими протиправними діями ОСОБА_14 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, враховуючи, що на вказаному автомобілі вона добиралася до своєї роботи з с. Нова Долина до м. Одеси, де вона працює і була позбавлена такої можливості з-за протиправних дій обвинуваченого, який, до речі, до умисного підпалу її автомобілю, погрожував їй фізичною розправою, будучи у стані алкогольного сп`яніння,.
Таким чином, апеляційний суд вважає голослівними твердження обвинуваченого про те, що суд не обґрунтував належним чином достатність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 50000 грн.
Також суд погоджується з висновками вироку суду щодо розміру завданої злочином матеріальної шкоди, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , звітом про оцінку знищеного автомобіля, яким суд дав належну оцінку.
Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілої про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначенні покарання, з підстав його м`якості, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про застосування обвинуваченому ОСОБА_8 міри покарання у вигляді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого: особу обвинуваченого, відсутність судимостей, його вік, щире каяття, посередню характеристику, часткове визнання цивільного позову, а також обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого: факт знаходження ОСОБА_14 під час скоєння ним злочину у стані алкогольного сп`яніння та факт його погроз фізичною розправою на адресу потерпілої, які висловлювались ним як до скоєння ним злочину, що підтверджується відео та аудіо-записом події злочину, оглянутому і заслуханому в судовому засіданні, так і під час досудового розслідування, а саме під час знаходження ОСОБА_14 під вартою в ДУ «Одеська установа виконання покарань № 21», шляхом висловлювання фізичних погроз потерпілій за допомогою мобільного телефону та через інтернет (соц.)-мережу, що підтверджується заявою ОСОБА_9 про вчинення посадовими особами ОСІ № 21 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України на ім`я прокурора Одеської області від 17.10.2017 р. і її заявою на ім`я начальника Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про вжиття заходів безпеки її та доньки ОСОБА_13 від протиправних дій ОСОБА_14 від 14.09.2017 р.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без його ізоляції від суспільства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність проведення судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості знищеного автомобіля є надуманими і необгрунтованими, оскільки ці обставини були в повній мірі досліджені судом першої інстанції, а оскільки автомобіль знищений і відповідно до пояснень потерпілої зданий в металобрухт, то і фізично такі вимоги не можуть бути виконані саме з вини обвинуваченого.
Щодо посилань обвинуваченого про необхідність дослідження судом його телефонних перемовин з потерпілою за період розслідування і судового розгляду кримінального провадження, то це не може бути предметом даного кримінального провадження, і може бути дослідженим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за заявою потерпілої.
Таким чином, незважаючи на доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин, наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, даних про його особу та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.
За таких обставин, оскільки апеляційні скарги не містять у собі достатніх підстав для скасування вироку суду, а судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене покарання, про що просить обвинувачений ОСОБА_8 , чи призначити більш суворе покарання, про що просять прокурор та потерпіла, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року в кримінальному провадженні №0001784 від 22.08.2017 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 2 ст. 194 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк із дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4