ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/379/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа 703/1652/17 Категорія: ч.1 ст.289 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, інваліда 3 групи, непрацюючого, несудимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 289 КК України та виправдано його на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 .

Вирішена доля речових доказів згідно ст.100 КПК України,-

в с т а н о в и л а :

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він 15 травня 2017 року близько 22 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинковолодіння АДРЕСА_2 , незаконно заволодів мотоциклом «ИЖ-56», д/н НОМЕР_1 , вартістю 9403 грн., чим спричинив ОСОБА_11 шкоди на вказану суму.

Дії Хижняка органом досудового слідства кваліфіковані як незаконне заволодіння транспортним засобом, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 289 КК України.

Судом першої інстанції ухвалений виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК вчинене саме обвинуваченим.

Не погоджуючись з вироком районного суду прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування вироку через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить повторно дослідити докази у справі та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим та засудити за ч.1 ст.289 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

При цьому вказує, що судом фактично взято до уваги лише докази на користь захисту і хоч факт незаконного заволодіння транспортним засобом мав місце, судом не визнано, що дії зазначені в обвинувальному акті вчинені саме ОСОБА_10 , тобто згідно зі ст..373 КПК України підставою для виправдання судом останнього, стало що зібрані та надані стороною обвинувачення докази не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина з них, як самі по собі, так і в сукупності не підтверджують прямо чи опосередковано існування обставин про які зазначено в обвинувальному акті і сторона обвинувачення вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України не довела.

Суд першої інстанції упереджено підійшов до доказів на яких ґрунтується обвинувачення, і висновки про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, побудував на суперечливих та достатньо неперевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, залишивши без належного мотивування та аналізу матеріали кримінального провадження, тим самим належним чином не перевіривши докази, надані стороною обвинувачення, чим суттєво порушено вимоги ст.374 КПК України.

Також зазначає, що очевидці злочину відсутні, однак згідно показів свідків, а саме бабусі обвинуваченого ОСОБА_12 та товариша обвинуваченого ОСОБА_13 які описують зовнішній вигляд останнього в вечір вчинення кримінального правопорушення, їх описи збігаються з показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які бачили викрадений транспортний засіб та його водія.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили рішення суду першої інстанції залишити в силі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до норми ч.3 ст.404 КПК України, обов`язок апеляційної інстанції полягає в безпосередньому дослідженні доказів лише у перелічених в законі випадках, а саме: 1) при наявності клопотання учасників кримінального провадження про повторне дослідження обставин, 2) якщо ці обставини досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушенням.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що вказані докази, а саме допит потерпілого ОСОБА_11 , свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , дослідження протоклу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протокол огляду місця події від 16.05.2017 року з таблицями зображень до них; висновок про вартість майна та матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_9 проведений всебічно, повно, з дотриманням процедури норм КПК України. Прокурор не навів переконливих доводів щодо необхідності повторного дослідження даних доказів, і клопотання зводиться лише щодо незгоди з оцінкою досліджених доказів, то в такому разі суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, про що винесена ухвала без видалення до нарадчої кімнати.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо Хижняка виконані в повному обсязі.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив про те, що в с. Пастирське Смілянського району мешкає його бабуся ОСОБА_12 . 15 травня 2017 року він вирішив навідати її. Також цього дня він зателефонував своєму знайомому в с. Пастирське Кучеру Денису, з яким домовилися про зустріч і прибувши в це село, відразу пішов до нього. Близько 18-19 год. цього ж дня вони з ОСОБА_18 пішли в сільський бар, де вживали спиртні напої. Пили багато і він заснув прямо в барі за столом. Як він потрапив додому до бабусі не пам`ятає. Вночі його розбудили працівники поліції про щось розпитували, він відповідав на запитання і знову ліг спати. Наступного дня, вранці, знову пришли працівники поліції, які повідомили про угон мотоцикла, який нібито він здійснив та про ДТП з його участю. Мотоциклами ніколи не цікавився, прав на керування ними не має. Після вживання спиртних напоїв у барі с. Пастирське він не пам`ятає, як він прийшов до бабусі, тому і пояснити працівникам поліції нічого не зміг. З яких підстав працівники поліції стали його підозрювати у викрадені мотоцикла, йому не відомо, оскільки на його тілі і на його одязі ніяких слідів, характерних для дорожньої аварії не було виявлено.

Відповідно до примітки ч.1 ст.289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив що 15 травня 2017 року близько 22 год. він разом з ОСОБА_16 на своєму мотоциклі «ИЖ-56» під`їхали до його будинковолодіння по АДРЕСА_2 . Залишивши мотоцикл біля воріт та підійшовши до дверей будинку почули, як запрацював двигун мотоцикла. Запідозривши, що хтось його викрадає вони вибігли на вулицю і побачили, як мотоцикл віддаляється на великій швидкості. Замітив тільки, що за кермом сидів один чоловік, силует якого було видно, але впізнати його особу було не можливо. Вони побігли за мотоциклом і згодом почули звук, характерний для зіткнення мотоцикла з металевим парканом. Дійсно біля паркану ОСОБА_19 по вул. Миру, 63, вони виявили мотоцикл, який був перевернутий догори колесами від зіткнення з металопрофільним парканом. Оглянувши місце дорожньої пригоди, вони нікого не виявили, хоча оцінюючи пошкодження металевого паркану і мотоцикла, зробили висновок, що його викрадач повинен був отримати тілесні ушкодження. Мотоцикл з місця пригоди він зразу забрав додому. Ніяких досліджень, експертиз по ньому поліція не проводила.

Покази потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_16 , який став свідком незаконного заволодіння мотоциклом «ИЖ», який належить ОСОБА_11 . Однак, затримати викрадача не встигли, побачили лише його силует у світлі фари. За кермом сидів один чоловік в темному одязі в колясці нікого не було. Коли бігли за мотоциклом то біля сільради зустріли двох дівчат, які повідомили, що за кермом мотоцикла був хлопець в темній куртці з капішоном.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що 15 травня 2017 року до нього зайшов ОСОБА_20 , оскільки вони раніше домовлялись по телефону про зустріч. Через деякий час вони разом пішли в сільський бар, де вживали горілку, яку запивали пивом. Перебуваючи в стані сп`яніння і ледве тримаючись на ногах вони на центральній автобусній зупинці розійшлися: ОСОБА_21 через поле пішов до себе додому, а ОСОБА_22 до своєї бабусі, яка проживає поряд. Одягнутий був у куртку світло-сірого кольору, на голові бейсболка. З ОСОБА_10 знайомий тривалий час, він ніколи не цікавився мотоциклами, за кермом мотоцикла його ніколи не бачив, на скільки йому відомо, керувати ним він не вміє. Коли вони розходилися, то ОСОБА_10 був сильно п`яний, ледве тримався на ногах.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які під час допиту в суді першої інстанції пояснили, що лише бачили мотоцикл з коляскою, який їхав на великій швидкості за кермом якого був хлопець, однак обличчя його не розгледіли.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 15 травня 2017 року близько 23 год. до неї прийшов її онук ОСОБА_20 , який проживає з батьками в с. Ташлик Смілянського району. Він був у стані алкогольного сп`яніння і зразу ліг спати. Близько 2 год. 16 травня 2017 року до оселі прийшли працівники поліції, розбудили ОСОБА_22 , з яким про щось на вулиці розмовляли, а потім він знову ліг спати. На її запитання до працівників поліції: «Що сталося?», відповідь була така: «Розберемось». Ніяких подряпин, саден і інших тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_22 не було, одежа також була ціла, без пошкоджень.

За наслідками судового розгляду, врахуваши пояснення потерпілого ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що фактичні дані, які повідомлені останніми не вказують та не підтверджують факт незаконного заволодіння саме ОСОБА_10 транспортного засобу.

Дані заяви потерпілого ОСОБА_23 , дані протоколу огляду місця події лише підтверджують факт незаконного заволодіння транспортним засобом невідомою особою та встановлення місця де виявлено викрадений мотоцикл.

Будь-яких доказів на підтвердження винуватості Хижняка органом обвинувачення не надано.

Доводи прокурора про те, що бабусею обвинуваченого ОСОБА_9 було відшкодовані нанесені збитки, жодним чином не доводить причетності обвинуваченого ОСОБА_9 до інкримінованого йому злочину.

Крім того, прокурор зазначає, що покази свідків: ОСОБА_13 , який є товаришем обвинуваченого та бабусі обвинуваченого ОСОБА_12 про зовнішній вигляд останнього в вечері вчинення кримінального правопорушення збігаються з описами, які давали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які бачили викрадений мотоцикл та водія, є безпідставними, які не заслуговують на увагу.

Згідно показів свідка ОСОБА_14 , яка лише бачила мотоцикл з коляскою, який їхав на великій швидкості, за кермом якого був хлопець худорлявої статури, одягнутий в олімпійку темного кольору, на голові була бейсболка.

З показів свідка ОСОБА_15 убачається, що він бачив як на великій швидкості проїхав мотоцикл з коляскою по центральній вулиці, та за кермом мотоцикла був хлопець невисокого росту, худорлявої статури, одягнутий в чорну чи синю футболку.

Згідно зі ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Таким чином, дотримуючись засад змагальності, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).

Для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:

- «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Колегія суддів детально перевіривши матеріали кримінального провадження прийшла до переконання, що обвинувачення не довело перед судом винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.289 КК України постановлено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та Конституції України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року, яким виправдано ОСОБА_9 за ч.1 ст.289 КК України залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - суддя

Судді