Справа № 1519/1-146/11
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

представника Другого Малиновського відділу

державної виконавчої служби міста Одеси Південного

міжрегіонального управління

міністерства юстиції ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_6 про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року було задоволено подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Не погоджуючись, з прийнятим судом рішенням, на вищевказану постанову, 10 лютого 2020 року адвокат ОСОБА_4 , діючий в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають істотне значення для справи, що на його думку стало наслідком невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та порушує питання щодо скасування постанови. Крім того, в апеляційній скарзі адвоката міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, обґрунтовуючи свою позицію тим, що засуджений ОСОБА_6 не був повідомлений про час і дату судового засідання з розгляду подання, копію оскаржуваної постанови він не отримував, а про оскаржуване рішення дізнався лише при отриманні рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, і відразу 02 січня 2020 року звернувся до місцевого суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Оскільки ОСОБА_6 не є фахівцем в галузі права, він звернувся до адвоката, який 04 лютого 2020 року ознайомився із матеріалами справи, отримав копію оскаржуваного рішення та 10 лютого 2020 року подав апеляційну скаргу.

В судовому засіданні адвокат підтримав своє клопотання та просив суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року, оскільки вважає, що такий строк пропущений з поважних причин.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 в судовому засіданні заперечував проти відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, вважає, що адвокат не довів поважність причин пропуску такого строку.

Представник Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції заперечувала проти відновлення строку апеляційного оскарження постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року.

Дослідивши апеляційну скаргу з додатками, вивчивши матеріли кримінальної справи, заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов висновку, що клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню.

Положеннями ч.3 ст.349 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 5 ст.353 КПК України (в редакції 1960 року) у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.

Питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. Про день і час розгляду клопотання своєчасно повідомляються сторони, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

Клопотання адвоката про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ґрунтується на тому, що засуджений ОСОБА_6 не був повідомлений про час і дату судового засідання з розгляду подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, однак таке твердження адвоката не відповідає дійсності. ОСОБА_6 хоча і не був присутній в судовому засіданні під час оголошення постанови суду, однак відповідно до телефонограми достовірно знав про наявність вище зазначеного подання в суді, і мав би цікавитись ходом розгляду цього подання та результатами його розгляду. Фактично копія постанови 04 лютого 2020 року була отримана адвокатом ОСОБА_6 , проте жодних завад отримати дане судове рішення своєчасно і у визначені законом строки у ОСОБА_6 не було, майже сім років засуджений не цікавився прийнятим судом рішенням, хоча, відповідно до телефонограми секретаря судового засідання був сповіщений про необхідність з`явитись у судове засідання, однак не виявив бажання, прийняти участь у розгляді подання щодо встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тому просив суд розглядати подання у його відсутності. Жодних доказів щодо поважності причин не отримання судового рішення від 21 лютого 2013 року та поважність причин пропущення строків на подачу апеляції на постанову суду - заявник не навів, і суду не подав.

Також, варто звернути увагу і на те, що 02 січня 2020 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_6 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, тобто засудженому станом на 02 січня 2020 року було вже відомо про існування постанови, однак апеляційна скарга на постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року була подана адвокатом лише 10 лютого 2020 року, тобто більше ніж через місяць з того дня як ОСОБА_6 нібито стало відомо про існування оскаржуваної постанови. То що засуджений не є фахівцем у галузі права та не знав про порядок оскарження постанови не є поважною причиною для відновлення пропущеного строку.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовується як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу, що є принципом остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

В апеляційній скарзі та клопотанні про відновлення строку на апеляційне оскарження такі обставини значного та непереборного характеру адвокатом не наведені і необґрунтовані відповідними правовими нормами Кримінального процесуального Закону України.

З урахуванням наведеного суд не приймає до уваги доводи захисника про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду виключно через необізнаність ОСОБА_6 в галузі права, та відсутність інформації яка б вказувала на наявність існування оскаржуваної постанови, оскільки вказане не підтверджуються жодним доказом та спростовуються матеріалами кримінальної справи, які достовірно вказують на те, що ОСОБА_6 належним чином повідомлявся про день та час розгляду подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Окремо слід зауважити, що представник Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби в судовому засіданні підтвердила факт того, що ОСОБА_6 достовірно було відомо про існування постанови суду від 21.02.2013 року.

За таких умов у суду відсутні законні підстави для поновлення захиснику строку на апеляційне оскарження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року), - суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити адвокату ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_6 у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року.

Постанова суду, може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через суд, який постановив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

24.11.2020