Ухвала

Іменем України
25 серпня 2020 року
м. Київ
Справа № 1/2113/68/2012
Провадження № 51-3814 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 липня 2020 року,
встановив:
Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 листопада 2012 року ОСОБА_4 засуджено за п.п. 2, 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 березня 2016 року даний вирок залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2016 року вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.
Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2019 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 листопада 2012 року суду за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13 липня 2020 року апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на вказану ухвалу місцевого суду залишено без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2019 року залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 липня 2020 року з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особи.
На обґрунтування свої вимог засуджений наводить доводи, якими не погоджується із висновками суду апеляційної інстанцій про те, що обставини на які він посилався в апеляційній скарзі не є нововиявленими та у зв`язку з наявністю яких, ухвалений відносно нього вирок підлягає перегляду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не вбачається, з огляду на наступне.
Глава 34 КПК Українивизначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, за змістом статей 459 - 467 КПК України перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.

При цьому важливим є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення ЕСПЛ від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України»).
Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими. Така процедура сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року в справі «Попов проти Молдови» та рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Правєдная проти Росії»).
Як убачається із змісту ухвали Херсонського апеляційного суду від 13 липня 2020 року, розглянувши апеляційну скаргу засудженого на ухвалу суду першої інстанції, доводи якої, за своїм змістом, є аналогічними доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, вказав в ухвалі суду достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд встановив, що обставини, на які вказує у своїй заяві засуджений як нововиявлені, були предметом перевірки суду касаційної інстанції, та проаналізовані судом і відхилені, як такі, що не знайшли свого підтвердження. При цьому, послався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2016 року, якою встановлено, що висновок суду першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за обставин, зазначених у вироку, ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказах, на підставі яких правильно застосовано матеріальний закон та вірно призначене покарання. Також, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, що наведені у заяві доводи не можна визнати нововиявленими обставинами, оскільки вони вже були предметом розгляду суду касаційної інстанції.
З урахуванням зазначеного апеляційний суд встановив, що заява засудженого ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, а її доводи фактично зводяться до скасування вироку суду з метою досягти нового слухання справи з призначенням менш суворого покарання, а тому, відхиляючи вимоги скарги, обґрунтовано вказав про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для перегляду вироку Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 листопада 2012 року та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 01 березня 2016 року та відповідно, скасування вказаних судових рішень.

Ухвала суду апеляційної інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_5 , не відносяться до нововиявлених в розумінні положень ч. 2 ст. 459 КПК України.

Крім цього, в результаті системного тлумачення глави 34 КПК України у сукупності з загальними принципами, що визначає кримінальний процес, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинам є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Колегія суддів вважає, що засуджений не навів в своїй касаційній скарзі таких обставин чи юридичних фактів, які могли суттєво вплинути на вирішення кримінального провадження, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати, оскільки учасники кримінального провадження не знали про них та, відповідно, не могли надати суду дані про них, таких, що об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. При таких обставинах, колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження засудженому ОСОБА_4 за його касаційною скаргою необхідно відмовити.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Українисуд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 липня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3