Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 211/1726/20
Провадження № 1-кп/211/487/20
У Х В А Л А
іменем України

27 серпня 2020 року Колегія суддів Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритом судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали кримінального провадження № 0001723 від 23.12.2019 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 1, 12, частини 2 статті 115 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

у відсутність потерпілої ОСОБА_12 , представника потерпілого - ОСОБА_13 ,

встановив:

В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строків запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилається на те, що обвинувачені підозрюються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічного позбавлення волі. Ризики, які існували при обранні та продовженні строків тримання під вартою не змінились (п. 1 , 3, ч.1 ст. 177 КПК України- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на експертів та свідків). Всі троє мають слабкі соціальні зв`язки, можуть впливати на свідків та експерта, щодо допиту яких може виникнути необхідність. Обвинувачений ОСОБА_6 , ОСОБА_7 раніше були судимі, однак вчинили нові злочин. За відсутності стримуючих факторів, обвинувачені можуть переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконного впливу на потерпілих, тощо.

Обвинувачені заперечували проти клопотання прокурора, кожен окремо просили суд обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Обвинувачений ОСОБА_6 також зазначив, тримання під вартою виключає можливість працювати та оплачувати послуги адвоката, можливі цивільні позови. Його матір, з якою він проживав, потербує його допомоги. Обвинувачений ОСОБА_5 зауважив, що має постійне місце проживання, роботу, прцював не офіційно, однак не переховувся, був затриманий за місцем роботи, має батьків, з якими підтримує міцні зв`язки. Обвинувачений ОСОБА_7 також посилався на те, що не переховувася, працює.

Захисники обвинувачених проти клопотання заперечували, вважали його необгрунтованим, як не обгрунтованим і підозру. Ризики, заявлені прокурором вважали не доведеними. Вважали достатнім запобіжний захід щодо обвинувачених у виді цілодобового домашнього арешту, так як у кожного з обвинувачених є постійне місцее проживання.

Захисник ОСОБА_10 на підтвердження навності соціальних звязків, надала довідку про перебування ОСОБА_14 в пансіонаті та довідку про те, що ОСОБА_6 та його матір проживали однією сім`єю.

Адвокат ОСОБА_9 посилалась також на позитивну характеристику ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_11 також обгрунтовувала свою позицію неузгодженістю матеріалів справи, що досліджені судом пред`явленому обвинуваченню. Посилалась на рішення Європейського Суду з прав людини .

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов до наступних висновків.

При вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачені, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину - умисному вбивстві двох осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при його продовженні не змінилися.

Обвинувачений ОСОБА_5 має місце реєстрації в Кривому Розі, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно якої мешкає разом з батьками, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за ст. 186 ч. 2 КК України. Він не має постійного джерела доходу, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, проживав разом з матір`ю.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за ст. 309 ч. 1 КК України, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, має постійне місце проживання, характеризується за місцем проживання позитивно, має постійне місце роботи, за місцем роботи характеризується також позитивно.

Оцінюючи вищевказані обставини, враховуючи стадію провадження, а саме, що суд здійснює дослідження письмових доказів, не вирішено питання щодо допиту свідків, потерпілих, суд вважає, що залишаючись на свободі, обвинувачені можуть продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, незважаючи на презумпцію невинуватості, яка превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, враховує тяжкість обвинувачення, яке у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи також положення статті 178 КПК України, колегія суддів вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України , тому обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - по 25 жовтня 2020 року включно.

Крім того, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, не знаходить підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, так, як злочин у якому обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був вчинений із застосуванням насильства, наслідком якого є настання смерті двох осіб.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 309 КПК України, суд
ухвалив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - по 25 жовтня 2020 року включно без визначення застави.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів - по 25 жовтня 2020 року включно без визначення застави.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів - по 25 жовтня 2020 року включно без визначення застави.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій особі місць ув`язнення.

Ухвала оже бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_2