ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/1579/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/832/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 18 червня 2020 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богородське, Новоскольского району, Бєлгородської області, Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 липня 2013 року за ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 18 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд зазначив, що відомості про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання не доводять виправлення ОСОБА_7 та сумлінність його поведінки , він залишається суспільно-небезпечною особою.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить задовольнити його клопотання про умовно-достроковому звільнення.
Вказує, що відбуває покарання з 2013 року, за цей час, порушень режиму відбування покарання не допускав, поставлені йому завдання завжди виконував старанно, за що має 5 заохочень.
Знаходячись в установі виконання покарання тяжко хворів, переніс інсульт, стан його здоров`я значно погіршився.
Зазначає, що він чуйний, дружелюбний, серед засуджених ніколи не конфліктував, завжди старається бути зразковим громадянин України.
До засудження працював водієм, за місцем роботи характеризувався зразково.
Жалкує про скоєне та щиро розкаюється у скоєному злочині, свою провину повністю визнав та обіцяє бути законослухняним громадянином України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Посилається на те, що ухвала суду не відповідає вимогам закону , висновки суду про те, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення не ґрунтується на матеріалах справи.
Засуджений вже відбув строку призначеного йому покарання, порушень режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має, не працевлаштований у зв`язку із досягненням пенсійного віку, приймає активну участь по благоустрою. За характером врівноважений, тактовний, не схильний до конфліктних ситуацій. Вину у скоєному злочині визнає повністю, розкаюється у скоєному.
Стверджує, що ОСОБА_7 довів готовність до самокерованої поведінки, готовий до сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, а також готовий дотримуватися норм чинного законодавства, тобто є ресоціалізованою особою, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Засуджений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг сторони захисту.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 заявив, що він бажає, щоб захист його прав та інтересів здійснював адвокат ОСОБА_8 , який залучений за призначенням, а не захисник ОСОБА_9 , який залучений за договором іншою особою в його інтересах.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог адвоката та засудженого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 липня 2013 року за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 11 років позбавлення волі.
На підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року, засудженому у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення в період з 03.11.2012 року до 10.09.2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обраховано з 03.11.2012 року, кінець строку 27.12.2022 року.
На день звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 відбув частини призначеного покарання.

Адміністрацією установи виконання покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо.

За період відбування покарання до засудженого 5 разів застосовувалися заходи заохочення. Стягнення не накладалися.

У квітні 2020 року установою виконання покарання, ОСОБА_7 відмовлено у зверненні до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення, як такому, що не довів свого виправлення.

ОСОБА_7 відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину проти життя людини, що вказує на підвищену суспільну небезпеку особи засудженого.
Зазначені відомості були підставно враховано судом першої інстанції, оскільки дані, що характеризують ступінь тяжкості злочину та його суспільну небезпечність , за скоєння якого засуджений відбуває покарання, наряду з іншими обставинами, що характеризують особу засудженого, підлягають обов`язковому врахуванню під час вирішення судом питання про умовно-дострокове звільнення.
Матеріали кримінального провадження не містять інформації на підтвердження факту працевлаштування ОСОБА_7 протягом усього строку відбування покарання.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, та відомості про тяжкість вчиненого ним злочину, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .
На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Посилання апелянтів на відбуття засудженим певної частини строку відбутого покарання, призначеного вироком суду, як на підставу для умовно-дострокового звільнення є неприйнятними.
Факт відбуття певної частини строку призначеного покарання є лише передумовою, а не безумовною (визначальною) підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Дотримання умов режиму відбування покарання є мірою необхідної поведінки, обов`язком особи, засудженої до відбування покарання у виді позбавлення волі.
Визнання вини та щире каяття є тими обставинами, що приймаються до уваги судом при визначенні виду та міри покарання, але не є тими чинниками, що підлягають врахуванню при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.
Погіршення стану здоров`я не є визначеною законом підставою для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, з огляду на положення ст. 81 КК України.
Посилання засудженого на те, що до відбування покарання він працював та позитивно характеризувався за місцем роботи, є неприйнятними , так як ці обставини не мають правового значення при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.
Наявність незначної кількості заохочень у засудженого, відбуття ним визначеної частини строку покарання, дотримання умов режиму відбування покарання, стан здоров`я засудженого, досягнення засудженим на теперішній час пенсійного віку не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування ст. 81 КК, оскільки ці відомості, як вже було зазначено, підлягають врахуванню у сукупності з відомостями про тяжкість вчиненого засудженим злочину, його суспільною небезпечністю та репутацією особи засудженого в цілому за весь час відбування покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 81 КК України, належним чином мотивував своє рішення і доводи апеляційних скарг, як засудженого так і захисника, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Підстав для задоволення апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.
Керуючись ст. 404, 407, 419, 376 ч. 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 18 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4