Справа № 459/3221/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/411/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого

ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, громадянина України, без місця реєстрації, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001980 від 17 листопада 2017 року,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, що призначене вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 13.06.2018 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного строку покарання, повністю зараховано ОСОБА_6 покарання, частково відбуте за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 13.06.2018 року, зарахувавши період відбуття з 13.01.2018 року по день виконання цього вироку.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_6 15 листопада 2017 року, в нічну пору доби, знаходячись у підвальному приміщенні, що розташоване в першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу проник у кладову, що належала ОСОБА_8 , звідки таємно викрав майно останнього, а саме: три велосипедні касети для перемикання передач фірми «Шимано» вартістю 5000 грн.; пару лиж фірми «Росінйол» вартістю 3000 грн.; пару лиж фірми «Волті» вартістю 6000 грн., ковзани фірми «Найк Баєр» вартістю 3000 грн.; роликові ковзани вартістю 3000 грн.; електродрель фірми «ДВТ» вартістю 300 грн., ключ розвідний вартістю 300 грн., після чого з місця злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на суму 20600 грн.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Просить пом`якшити обране йому за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2020 року покарання та розглянути доцільність застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838 VIII, з урахуванням того, що злочин було вчинено у червні 2017 році, та того, що він перебуває під вартою вже 2 роки. Апелянт покликається, що вину у вчиненому визнав повністю, повернув потерпілому викрадені речі. Остаточно призначене йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі вважає надто суворим, оскільки його вже було засуджено на 4 роки 8 місяців.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, доводи прокурора про законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку та безпідставність поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не оспорюється апелянтом в апеляційній скарзі.

Згідно вироку суду першої інстанції, свою вину обвинувачений у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, на переконання колегії суддів, є вірною та в апеляційному порядку не оспорюється.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то слід вказати наступне.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував у повній мірі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, є особою молодого віку, не працевлаштований, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі у повній мірі відповідає вимогам закону.

Відтак, апеляційний суд визнає безпідставними доводи ОСОБА_6 про те, що призначене йому покарання за даним вироком є надто суворим.

Апеляційні доводи ОСОБА_6 про те, що йому вже було призначене покарання за попереднім вироком у вигляді 4 років 8 місяців позбавлення волі не є підставою для пом`якшення обраного йому покарання за оскаржуваним вироком суду.

Крім цього, оскаржуваним вироком суду, у відповідності до положень ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного строку покарання, обвинуваченому ОСОБА_6 повністю зараховано покарання, частково відбуте за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 13.06.2018 року.

Оскільки оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 засуджений за злочин, який було вчинено 15 листопада 2017 року, тобто після 21 червня 2017 року, то при зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк покарання підлягає застосуванню ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, виходячи із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому, призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення обраного ОСОБА_6 покарання та визнає подану ним апеляційну скаргу необґрунтованою.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміну судового рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4