ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2464/20 Справа № 180/1631/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000246 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч.ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою від 07 липня 2020 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 вересня 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що вирішуючи питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому враховує особу ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, відсутності в нього міцних соціальних зв`язків, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий та відносно нього перебувають кримінальні провадження на розгляді у Марганецькому міському суді Дніпропетровської області, з метою запобігти спробам ухилитися від слідства або суду, вчиненню нового кримінального правопорушення, впливу на потерпілих, свідків, вважає необхідним обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та звільнити його з-під варти.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що стороною захисту в судовому засіданні зазначалось щодо його незаконного утримання під вартою, оскільки 07.07.2020 року він повинен був бути звільнений з-під варти, що підтверджується ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.05.2020 року, клопотання про продовження строку тримання під вартою йому було вручено за 20 хвилин до його розгляду, в судовому засіданні він просив викликати йому швидку допомогу, однак цього зроблено не було, слідчим суддею було порушено його право на захист, оскільки захисник був наданий на одну процесуальну дію, який з матеріалами провадження ознайомлений не був, крім того поспілкуватися з ним на одинці йому не дали можливості. Крім того, апелянт вказує, заявлені ризики не доведені, і запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного браслету нівелює їх, а підозра є необґрунтованою. Апелянт стверджує, що він має право отримувати документи на тій мові, якій він володіє, та користуватись послугами перекладача, а також, що Законом України непередбачено застосування запобіжного заходу повторно в одному й тому ж кримінальному провадженні. Зазначає, що була порушена територіальна підсудність, оскільки дії, які йому інкримінують були вчиненні в м. Марганець. Також зазначає, що вказане кримінальне провадження необхідно об`єднати з кримінальним провадженням за ч.3 ст.389 КК України, яке перебуває на розгляді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Вказує на те, що він має незадовільний стан здоров`я.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Висновки суду І інстанції про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правильними.
Стосовно доводів ОСОБА_8 про незаконне застосування тримання під вартою, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України , тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Так, судом І інстанції встановлено існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України на період розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, що ОСОБА_8 може: переховуватися від суду, впливати на потерпілих або свідків у кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення.
Підтвердженням встановлених ризиків є те, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, в останнього відсутності міцні соціальні зв`язки, він не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий та відносно обвинуваченого перебувають кримінальні провадження на розгляді у Марганецькому міському суді Дніпропетровської області.
Беручи до уваги дані ризики апеляційний суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши обставини про які йдеться у вказаній статті, а також врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому дійшов до висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу, з чим погоджується апеляційний суд.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Доводи ОСОБА_8 , що його повинні були звільнити 07 липня 2020 року з під варти, апеляційний суд вважає слушними, однак вони не є такими, що дають підстави для скасування рішення суду, яким застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як під час апеляційного перегляду встановлено, що районний суд забезпечив використання прав обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 було звільнено з-під варти в залі суду, та в подальшому було проведено розгляд клопотання прокурора.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що непередбачено застосування запобіжного заходу повторно в одному й тому ж кримінальному провадженні, так як чинний кримінально процесуальний кодекс України не містить заборони, щодо можливості застосування запобіжного заходу після закінчення дії попереднього запобіжного заходу. Під час апеляційного перегляду встановлено, що в даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою до 07 липня 2020 року. Того ж дня, прокурор подав до суду клопотання про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Отже, до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у спосіб передбачений кримінально процесуальним законом, оскільки після закінченні дії попереднього запобіжного заходу до останнього запобіжний захід був знову застосований.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4