Справа № 308/893/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді обвинувальний акт із угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001178, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 листопада 2020 року, за обвинуваченням громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бурштин, Галицького району, Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 343 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2020 року працівниками сектору реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а саме: поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та поліцейським сектору реагування патрульної поліції №2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відповідно до розроблених маршрутів та графіку чергування, затверджених начальником Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України ОСОБА_8 , здійснювалося патрулювання та нагляд за дорожнім рухом в Ужгородському районі Закарпатській області.

Того ж дня, близько 23 години 00 хвилин за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Тийглаш, автодорога «Київ-Чоп» М-06, біля 824 кілометрового стовпчика, у зв`язку з порушенням п.п. «в» п. 31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), згідно з яким забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічної несправності і невідповідності такої вимоги, як не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла, керуючись вимогами п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, ОСОБА_6 зупинив транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль марки «БМВ» моделі «320» з реєстраційним номером Словацької Республіки « НОМЕР_1 », у якому перебували водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з порушенням ОСОБА_9 п.п. «в» п. 31.4.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_6 у порядку п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, розпочав винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тяговозчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів).

Далі під час винесення ОСОБА_6 щодо ОСОБА_9 постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою непритягнення ОСОБА_9 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, тобто діючи в інтересах третьої особи, розраховуючи на можливість невинесення ОСОБА_6 щодо ОСОБА_9 постанови про адміністративне правопорушення ч. 1 ст. 121 КУпАП, тобто на невчинення дії з використанням влади, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на надання неправомірної вигоди, під час розмови поклав грошові кошти, а саме: одну купюру номіналом 200 гривень з серійним номером «ТБ9223672» на водійське сидіння службового транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля марки «Шкода» моделі «Рапід» з номерним знаком НОМЕР_2 , тобто надав неправомірну вигоду, достовірно розуміючи, що ОСОБА_6 є службовою особою Національної поліції України, яка відповідно до ст. 222 КУпАП уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення при порушенні правил дорожнього руху й накладати адміністративні стягнення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, тобто надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

Окрім того, 11 листопада 2020 року близько 23 години 00 хвилин за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Тийглаш, автодорога «Київ-Чоп» М-06, біля 824 кілометрового стовпчика, у зв`язку з порушенням п.п. «в» п. 31.4.3 ПДР, згідно з яким забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності такої вимоги, як не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла, керуючись вимогами п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, ОСОБА_6 зупинив транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль марки «БМВ» моделі «320» з реєстраційним номером Словацької Республіки « НОМЕР_1 », у якому перебували водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з порушенням ОСОБА_9 п.п. «в» п. 31.4.3 ПДР ОСОБА_6 у порядку п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, розпочав винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тяговозчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів).

Далі під час винесення ОСОБА_6 щодо ОСОБА_9 постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою непритягнення ОСОБА_9 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, достовірно розуміючи, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_6 , який перебував у однострої поліцейського, на якому розміщений нагрудний знак із чітким зазначенням його спеціального жетона, є працівником правоохоронного органу, який виконує службові обов`язки, та відповідно до ст. 222 КУпАП уповноважений розглядати справи адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху й накладати адміністративні стягнення, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на втручання в діяльність працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення, діючи всупереч вимогами абз. 2 ч. 3 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якого ніхто, крім безпосереднього і прямого керівника (за винятком випадків, прямо передбачених законом), не може надавати будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення поліцейському або іншим способом втручатися в законну діяльність поліцейського, у тому числі діяльність, пов`язану з кримінальним провадженням або провадженням у справах про адміністративні правопорушення, під час розмови шляхом надання неправомірної вигоди, а саме: грошових коштів - однієї купюри номіналом 200 гривень з серійним номером «ТБ9223672», здійснив вплив на ОСОБА_6 задля невинесення останнім постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП щодо ОСОБА_9 , тобто з метою добитися прийняття незаконного рішення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 343 КК України, тобто вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення.

Обвинувальний акт надійшов до суду із угодою про визнання винуватості від 04.01.2021 року, яка була укладена між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001178 від 12.11.2020 року, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 . Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто у наданні неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданої їй влади та у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України, тобто у впливі у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу в розмірі тисячі (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за ч. 1 ст. 343 КК України у вигляді штрафу розміром п`ятдесят (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення меншу суворого покарання більш суворим, сторони дійшли згоди призначити остаточне покарання у вигляді тисячі (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Одне з кримінальних правопорушень є нетяжким злочином, а інше - кримінальним проступком.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом під час судового засідання у відповідності до ч. 4 ст. 474 КПК України було з`ясовано в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

На всі запитання обвинувачений ОСОБА_4 відповів «так».

Після роз`яснення ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 369 КК України та за ч. 1 ст. 343 КК України за обставин викладених вище, цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки невиконання ним угоди, передбачені ст. 476 КПК України, і наслідки умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 389-1 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду від 04.01.2021 року на укладення угоди про визнання винуватості. Справу було розглянуто у його відсутності, оскільки він подав заяву про розгляд справи без його участі.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття у вчиненні злочинів та активне сприяння у їх розкритті.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

У якості даних, які характеризують особу обвинуваченого суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 народився в селі Бурштин, Галицького району, Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, та має на утриманні трьох неспільних дітей, яких виховує разом з дружиною.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки вона відповідає вимогам КПК України.

Захисник обвинуваченого також наполягала на її затвердженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився на призначення узгодженої міри покарання та наполягав на затвердженні угоди судом.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473, ст. 394, ст.424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, положення ч.4 ст.474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч.1ст.476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується з призначенням судом узгодженого угодою виду та міри покарання.

Відповідно до ч. 1ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода, укладена 04 січня 2021 року між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання до набрання вироком законної сили не встановлено.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Витрати на залучення експерта відсутні.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2020 року (справа №308/12080/20).

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 04 січня 2021 року у кримінальному провадженні № №0001178 від 12.11.2020 року, укладену між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень:

- за ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

- за ч. 1 ст. 343 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого порання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Скасувати арешт майна, накладений за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2020 року у кримінальному провадженні №0001178 від 12.11.2020 року.

Речові докази:

- купюру номіналом 200 грн з серійним номером «ТБ9223672» - конфіскувати в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1