Справа №393/217/19 провадження № 1-кп/403/9/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2021 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Устинівка в режимі відеоконференції клопотання прокурора - начальника Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м.Монастириська Тернопільської області,
адреса фактичного місця проживання
без реєстрації:
АДРЕСА_1 ,
громадянина України, освіта середня, не
одруженого, не працюючого, згідно ст.89 КК
України раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Устинівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за фактом спричинення потерпілому ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.12.2020 року, якою змінено ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2020 року в частині обчислення строків тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено строк дії ухвали до 16 год. 30 хв. 22.01.2021 року.
В судовому засіданні прокурором підтримане подане до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, з урахуванням того, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років; офіційно не працює, зловживає спиртними напоями, вчиненим злочином завдано шкоди здоров`ю потерпілого, що свідчить про жорстокість та зухвалість особи обвинуваченого, а тому ризики, передбачені ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може: 1) переховуватись від суду з метою уникнення реального покарання; 2) незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, яких добре знає, з урахуванням того, що з одним із свідків обвинувачений спільно проживає, а інші свідки є неповнолітніми та проживають неподалік від нього; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не працевлаштований та є особою, яка не має судимостей згідно ст.89 КК України, - продовжують існувати на час судового провадження, що, як наслідок, обумовлює продовження стосовно обвинуваченого дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому інші запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.
Судом були вжиті всі можливі заходи щодо забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні як шляхом направлення до установи попереднього ув`язнення за місцем його тимчасового тримання заявки на конвоювання, так і шляхом постановлення ухвали про проведення судового засідання за його участі дистанційно.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_5 , який утримується під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» в судове засідання не доставлений.
Згідно листа тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділення №1 (м.Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 19.01.2021 року за вих.№387/111-2-2021 забезпечити прибуття обвинуваченого ОСОБА_5 в судове засідання 21.01.2021 року не є можливим у зв`язку із його недоставкою на вказану дату плановою залізничною вартою з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» (№20)» до ІТТ №3 ГУНП в Кіровоградській області.
Згідно копії заяви від 21.01.2021 року обвинувачений ОСОБА_5 відмовляється від проведення судового засідання за його участі в режимі відеоконференції.
За вказаних виняткових обставин, обумовлених нездійсненням конвоювання обвинуваченого у передбаченому законом порядку та відсутності у суду інших процесуальних можливостей забезпечити його особисту присутність в судовому засіданні, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, з урахуванням думки присутніх в судовому засіданні прокурора та захисника обвинуваченого, розгляд клопотання прокурора, враховуючи проінформованість обвинуваченого ОСОБА_5 про дату та час проведення судового засідання, а також можливість прийняття в ньому особистої участі дистанційно, якою обвинувачений не виявив наміру скористатися, проведений за участі захисника обвинуваченого, оскільки згідно пункту «с» ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожному гарантується право не лише захищати себе особисто, але й використовувати для цього юридичну допомогу захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу її підзахисному у виді тримання під вартою, зазначивши про можливість змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 , враховуючи відсутність у сторони обвинувачення належної доказової бази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; відсутність у нього наміру перешкоджати судовому розгляду; наявність в обвинуваченого неповнолітньої дочки, яку він виховував та забезпечував утриманням, а також тривалість його перебування під вартою близько двох років.
Дослідивши зміст клопотання прокурора, заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не буде завершене до його спливу.
Згідно положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України під час розгляду справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права, а відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.63 рішення від 18.02.2010 року в справі «Гарькавий проти України» (заява №25978/07), зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції).
Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
При цьому п.3 ст.5 Конвенції також передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Також Європейський суд з прав людини в п.51 рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року (заява №12369/86) зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру протягом певного часу.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 23.02.2019 року до 16 год. 30 хв. 21.04.2019 року було обрано за ухвалою слідчого судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_7 від 23.02.2019 року, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
В подальшому строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 також продовжувався у передбаченому законом порядку відповідно до положень ст.ст.315, 331 КПК України: ухвалами Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2019 року, 04.06.2019 року, 29.07.2019 року, 12.09.2019 року, 03.12.2019 року, 03.02.2020 року, 01.04.2020 року, 26.05.2020 року, 03.08.2020 року (головуючий суддя ОСОБА_8 ), 08.09.2020 року, (головуючий суддя ОСОБА_1 ), 10.12.2020 року ухвалою Кропивницького апеляційного суду.
Підставою обрання обвинуваченому ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню запобіжного заходу у виді тримання під вартою була наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, та неможливість, з урахуванням тяжкості та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину та його особи, застосувати до нього інший більш м`який запобіжний захід з метою запобігти зазначеним ризикам.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
У відповідності до п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, крім іншого, запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Відповідно до ч.2 цієї статті підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей; вагомість наявних доказів, якими обгрунтовуються відповідні обставини тощо.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04.10.2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).
Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12.12.1991 року, заява №12718/87).
З огляду на викладене, судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 умисного тілесного ушкодження, небезпечного для його життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, внаслідок якого була завдана шкода здоров`ю потерпілого, та за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до положень ст.12 КК України вказаний злочин класифікується як тяжкий.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою працездатного віку, не працює та не має постійного місця роботи, суспільно-корисною діяльністю не займається, що свідчить про відсутність у нього сталого та законного джерела доходу для отримання засобів до існування та високий ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, проживає в смт.Новгородка Кіровоградської області без реєстрації та не має власного житла, яке б належало йому на праві власності.
Доказів наявності на утриманні обвинуваченого малолітніх та (або) неповнолітніх чи непрацездатих осіб, догляд та матеріальне забезпечення яких він здійснював чи здійснює, матеріали кримінального провадження не містять.
Доказів наявності в обвинуваченого на дату розгляду клопотання сталих сімейних відносин ні обвинуваченим, ні його захисником суду також надано не було.
Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків у місці його проживання.
З огляду на викладене, зазначена захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_4 обставина перебування на вихованні та утриманні обвинуваченого дочки не може бути врахована судом, як підстава для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, за відсутності документа, який би підтверджував батьківство обвинуваченого стосовно дитини ОСОБА_9 та здійснення ним матеріального забезпечення останньої.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, судом також враховано задовільний стан його здоров`я та відсутність захворювань, які перешкоджають його перебуванню в умовах слідчого ізолятора, згідно наданої «Центром охорони здоров`я ДКВС України в Миколаївській області» інформації.
За таких обставин, вирішуючи питання необхідності продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, суд зазначає, що відповідно до приписів ст.ст.132, 177, 178, 194 КПК України, прокурором доведено існування обґрунтованої підозри щодо можливості вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України; необхідність забезпечення особистої участі обвинуваченого у судових засіданнях під час судового провадження з метою забезпечення його дієвості виправдовує відповідний ступінь втручання у його права і свободи; наявними є ризики, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з урахуванням його особи та тяжкості покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, може здійснити спроби: переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання у виді позбавлення волі; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з урахуванням того, що вони є його знайомими, і з одним зі свідків обвинувачений спільно проживає, а інші свідки є неповнолітніми; вчинити інше кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, для запобігання вказаним вище ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених ст.2 КПК України, зокрема, у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, та який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та недостатнім застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На час розгляду кримінального провадження у судовому засіданні будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, судом не встановлено, обставини провадження та особа обвинуваченого змін не зазнали, а інших обставин, які б давали підстави змінити або скасувати запобіжний захід відносно нього судом не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
На підставі викладеного, з урахуванням: тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 ; суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення; особи обвинуваченого та інших обставин, передбачених ст.178 КПК України, зокрема, відсутності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, власного житла та постійної роботи; тієї обставини, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 22.01.2021 року, а судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до положень ст.319 КПК України розпочатий з початку після заміни попереднього складу суду та згідно визначеного в судовому засіданні 05.10.2020 року, обсягу доказів, що підлягають дослідженню, передбачає допит потерпілих та свідків, суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, дійшов висновку, про необхідність та доцільність продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Крім того на даному етапі судового провадження, за встановлених обставин, з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, суд приходить до висновку про те, що лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1ст.177 КПК України, а інші запобіжні заходи, передбачені ч.1 ст.176 КПК України, в тому числі, домашній арешт, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , що відповідно виключає можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
За змістом п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе не визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є злочином, передбаченим ч.1 ст.121 КК України, який пов`язаний із застосуванням насильства, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, ч.3 ст.331, 369, 372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити.
Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Строк дії ухвали визначити з 16 год.30 хв. 21 січня 2021 року до 16 год. 30 хв. 21 березня 2021 року.
Копію ухвали негайно після її оголошення направити обвинуваченому ОСОБА_5 ..
Копію ухвали невідкладно направити до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» (місцезнаходження: вул.Лагерне Поле, буд.№5 м.Миколаїв, поштовий індекс 54030).
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1