Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/1455/20
№ провадження 1-кп/541/225/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Погар, Брянської області, Російська Федерація, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, утриманців не маючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.08.2014 Миргородським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України на строк 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 03.08.2015 Миргородським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України на строк 1 рік та 1 місяць позбавлення волі;
- 14.08.2017 Миргородським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України на строк 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 06.06.2018 Миргородським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч. І ст.69 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень. Штраф сплачено.

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

встановив:
За обвинувальним актом, 02 липня 2020 року, близько 12 години 20 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , маючи намір та бажання на таємне викрадення чужого майна, прибув до приміщення УСЗН Миргородської РДА, розташованого за адресою: Полтавської область, м. Миргород, вул. Гоголя 80. Далі, ОСОБА_5 реалізуючи злочинний намір та бажання на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що будь-які сторонні особи поряд відсутні і за його діями не спостерігають, тобто діючи таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, пройшовши коридором загального користування до приміщення кабінету №10, скориставшись ключем, який знаходився в замковій скважині, відчинив двері та проник в середину, де виявив та звідки в подальшому викрав належний на підставі договору позички №1 від 02.01.2020, УСЗН Миргородської РДА ноутбук «LENOVO» моделі «G575»Model Name: 20081INPUT: 20 V 2 А, Mfg Date: 12/02/26 S/N: CB 14216243 P/N: 59313661 МО: СВ 02022605,Factory ID: РRC4, вартість якого відповідно до висновку експерта становить 3333 грн. 33 коп., який обернув на свою користь.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим повністю довів свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, чим завдав УСЗН Миргородської РДА матеріальних збитків на загальну суму 3333 грн. 33 коп.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати по ст. 185 ч. 3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка),вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.
08 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000542 між прокурором Миргородської місцевої прокуратури, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, згоду на укладення якої надано представником потерпілої юридичної особи Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації ОСОБА_8 .
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України, істотних для кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Також угодою визначено покарання, яке обвинувачений ОСОБА_5 повинен понести, а саме у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України угодою передбачено звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк визначений судом.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор під час судового розгляду справи, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати зазначене в угоді покарання.

Захисник ОСОБА_4 просила суд угоду затвердити, як таку, що не суперечить вимогам закону.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК та КК України.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 314; 373; 374; 475 КПК України, суд,

з а с у д и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08 вересня 2020 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000542.

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.3 КК України і призначити йому покарання по ст. 185 ч. 3 КК України у виді 3-х ( трьох) років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання призначеного даним вироком суду з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ по справі: ноутбук «Леново», що перебуває на зберіганні у представника потерпілої юридичної особи Управління соціального захисту населення Миргородської райдержадміністрації ОСОБА_8 , дозволити юридичній особі використовувати за призначенням.

Процесуальні витрати по справі в сумі 2615,20 грн. грн. ( дві тисячі шістсот п`ятнадцять гривень двадцять копійок), які пов`язані із залученням експерта, стягнути із ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_9