У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою Бориспільська виправна колонія (№ 119) апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17.01.2017 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
представника колонії ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнено ОСОБА_6 , засудженого за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17.01.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на чотири роки шість місяць, - умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 11 місяців 10 днів позбавлення волі.
Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_6 підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки 20.04.2017 він прибув до ДУ Бориспільська ВК № 119 для подальшого відбування покарання та за час відбування покарання характеризується позитивно, має 2 заохочення, стягнень не має, відбув 2/3 призначеного строку покарання, працює днювальним на відділенні СПС № 7 з власної ініціативи, у взаємовідношеннях з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість, намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та тумбочку, не завжди має охайний вигляд, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених Правова просвіта, вину у скоєному злочині визнав повністю.
Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2020 та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання ОСОБА_6 від 29.07.2020 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор стверджує, що висновок суду про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не відповідає фактичним обставинам справи.
Так, прокурор зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано положення ст. 6 КВК України, оскільки за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів своє виправлення, оскільки не заслуговував на заохочення з II кварталу 2017 року по III квартал 2018 року, в І кварталі, III та ІV кварталах 2019 року, в І та II кварталах 2020 року, у зв`язку з чим адміністрацією установи до нього заохочення за вказані періоди не застосовувались.
Комісією установи 20.07.2018 засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні до нього пільги, передбаченої ст. 101 КВК України, оскільки він не став на шлях виправлення.
Також, комісією установи 18.04.2019 засудженому ОСОБА_6 відмовлено у направленні до суду матеріалів про застосування до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України, оскільки він не став на шлях виправлення.
Більше того, згідно рішення комісії установи ще у січні поточного року ОСОБА_6 не довів свого виправлення та йому відмовлено в направленні до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності відсутні підстави однозначно стверджувати про доведення засудженим ОСОБА_6 свого виправлення, оскільки відбутий ним строк покарання хоч і формально і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, а застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.
Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора та представника установи виконання покарань (колонії), які підтримали вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, пояснення засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали провадження та особової справ, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.
Як указують приписи п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків, суд визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу має право вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за клопотанням засудженого як указано в ч. 1 ст. 539 КПК України.
Положеннями ст. 370 КПК України задекларована законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Даних вимог закону судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 не дотримано.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, як наголошується в ч. 2 вказаного закону, після відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 6 КВК України виправленням засудженого - є процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Отже, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 умовно-достроково суд першої інстанції в ухвалі вказав, що як установлено судом, ОСОБА_6 20.04.2017 прибув до Державної установи Бориспільська виправна колонія № 119 для подальшого відбування покарання. За час покарання характеризується позитивно, має 2 заохочення, стягнень не має. Працює днювальним на відділенні СПС № 7 з власної ініціативи. У взаємовідношеннях з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та тумбочку, не завжди має охайний вигляд. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених Правова просвіта. Вину у скоєному злочині визнав повністю.
Такі докази на переконання суду першої інстанції є достатніми та допустимими для прийняття рішення за клопотанням.
А тому, є незрозумілими наступні висновки суду першої інстанції про те, що суду не надано доказів того, що працевлаштування ОСОБА_6 здійснював лише з метою поблажливого ставлення до себе з боку адміністрації колонії, і які ж саме матеріали особової справи, на переконання суду першої інстанції, містять достатні докази того, що поведінка ОСОБА_6 мала тривалий та спрямований характер, про що свідчать отримані ним заохочення, які не скасовані, за відсутності стягнень.
За вказаним, на переконання колегії суддів, суд допустив такі суперечності у своїх висновках, що позбавили його можливості постановити законне та обґрунтоване рішення, на підставі всіх даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 .
А саме, як видно з матеріалів особової справи ОСОБА_6 , він засуджений за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17.01.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України, що є тяжким злочином, із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки вчинив злочин під час іспитового строку, встановлено вироком Солом?янського районного суду м. Києва від 10.05.2016 при призначенні йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України, - до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяць (а.о.с. 6).
20.04.2017 ОСОБА_6 прибув для відбування покарання в Бориспільську виправну колонію № 119, що підтверджується повідомленням начальника вказаної колонії від 21.04.2017 за вих.22-1160 (а.о.с. 17, 18).
Згідно витягу з протоколу від 20.07.2018, на переведення до ДСР ОСОБА_6 відмовлено, оскільки не стає на шлях виправлення (а.о.с. 28).
Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_6 від 20.07.2018, останній за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень немає (а.о.с. 29), що знайшло своє відображення у відповідній довідці (а.о.с. 30).
З рапорту начальника відділення СПС № 7 від 14.01.2019 вбачається, що протягом IV кварталу 2018 року ОСОБА_6 , засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі працевлаштований за власною ініціативою на добровільних засадах без оплати праці днювальним відділення СПС № 7 (а.о.с. 32).
За поданням від 22.01.2019 (а.о.с. 31), згідно витягу з наказу про заохочення засуджених за № 3/319 від 22.01.2019 засудженому ОСОБА_6 рішенням дисциплінарної комісії установи, за сумлінну поведінку та ставлення до праці, виконання обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, за підсумками IV кварталу 2018 року прийняте рішення застосувати захід заохочення, а саме: Подяку (а.о.с. 33).
Як видно з витягу з протоколу від 18.04.2019 на застосування заміни невідбутої частини покарання на більш м`який вид покарання - ОСОБА_6 відмовлено, оскільки він не став на шлях виправлення (а.о.с. 34).
Відповідно до даних характеристики засудженого ОСОБА_6 від 18.04.2019 ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, має одне заохочення правами начальника установи за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками 4-го кварталу 2018 року. Стягнень не має.
Водночас, 20.07.2018 засуджений ОСОБА_6 розглядався на комісії щодо застосування до нього пільги, передбаченої ст. 101 КВК України, а саме переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
Висновок: засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та до нього не може бути застосовано заміну невідбутої частини покарання більш м?яким, у зв?язку з тим, що має недостатній ступінь виправлення (а.о.с. 35).
Згідно витягу з наказу про заохочення засуджених № 598-19 від 18.07.2019, на підставі рапорту від 15.07.2019 (а.о.с. 38) та подання від 18.07.2019 (а.о.с. 37), засудженому ОСОБА_6 рішенням дисциплінарної комісії установи, за сумлінну поведінку та ставлення до праці, виконання обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, за підсумками 2 кварталу 2019 року прийняте рішення застосувати захід заохочення, а саме: Подяка (а.о.с. 39).
Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_6 від 23.01.2020, за час відбування покарання ОСОБА_6 характеризується посередньо.
Має 2 заохочення, стягнень не має.
Засуджений працює днювальним на відділенні СПС № 7 з власної ініціативи. У взаємовідношеннях з іншими засудженими не конфліктний.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість.
Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд.
Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.
До виконання передбачених законом норм вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.
До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Підлягав застосуванню до нього ст. 101 КВК України, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації, проте рішенням комісії від 20.07.2018 засудженому було відмовлено в застосуванні вказаної пільги.
Підлягав застосуванню до нього ст. 82 КК України, а саме заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, проте рішенням комісії від 18.04.2019, було відмовлено в застосуванні вказаної пільги.
На профілактичному обліку установи не перебуває.
Згідно вироку позову не має.
Вину у скоєному злочині визнав повністю (а.о.с. 44).
Вказана характеристика була надана засудженому ОСОБА_6 на комісію установи щодо застосування для нього умовно-дострокового звільнення від покарання, проте, як указують дані витягу з протоколу від 23.01.2020, на застосування УЗД від подальшого відбування покарання ОСОБА_6 відмовлено, оскільки він не довів своє виправлення (а.о.с. 43).
Отже, дійсно ОСОБА_6 протягом періоду перебування в установі відбування покарання з 17.01.2017 та до часу розгляду клопотання - 07.08.2020 мав всього два заохочення, а саме - 22.01.2019 та 18.07.2019, за сумлінну поведінку та ставлення до праці по підсумках роботи у ІVкварталі 2018 року та ІІ кварталі 2019 року, відповідно, що не було на ряду з іншими наведеними вище даними, які характеризують його особу, розцінено адміністрацією колонії як можливість застосування до засудженого, зокрема, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки засуджений не заслуговував на заохочення з II кварталу 2017 року по III квартал 2018 року, в І кварталі, III та ІV кварталах 2019 року, в І та II кварталах 2020 року, загалом характеризується посередньо та на шлях виправлення не став.
При цьому, колегія суддів бере до уваги і те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, протягом іспитового строку, встановленого при його звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
За наведеним, у сукупності, на переконання колегії суддів, відсутні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому рішення суду першої інстанції про умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання є передчасним, у зв?язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити на задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року, якою задоволено клопотання ОСОБА_6 , засудженого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року за ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 71 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі та його звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 11 місяців 10 днів позбавлення волі - скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 29 липня 2020 року про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3