У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/4197/20

№ 1-кп/183/1397/20

06 жовтня 2020 року м. Новомосковськ

Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000032 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 04 серпня 2020 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 вважає за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_9 не заперечувала проти призначення провадження до судового розгляду.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, залишили вирішення питання щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку своїх захисників.

Дослідивши обвинувальний акт, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.

Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, якою встановлюється обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Той факт, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, підтверджується і висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України № 5-111кс15 від 25.06.2015 р.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В своїй постанові Верховний Суд України від 24.11.2016 справа № 5-328кс16, висловив правову позицію щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, так, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта відносно ОСОБА_5 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Об`єктивна сторона складу злочину - це зовнішній прояв злочинного посягання, що включає суспільно небезпечне і протиправне діяння, вчинене у певний час, визначеним способом, із застосуванням конкретних засобів, з настанням суспільно небезпечних наслідків. Особливе значення об`єктивної сторони складу злочину в теорії та судовій практиці обумовлене тим, що вона структурно входить в основу кримінальної відповідальності, визначає її межі, є умовою правильної кваліфікації та розмежування суміжних складів злочинів, а також елементи об`єктивної сторони складу злочину конструюють диспозицію кримінально-правової норми.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 , крім іншого, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України пособництво у підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою використання його іншою особою.

В тексті обвинувального акту зазначено, що: «…З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на придбання права на майно шляхом обману, ОСОБА_5 , при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах, діючи умисно, з корисливих мотивів, у березні 2016 року, більш точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, підшукав невстановлену під час досудового розслідування особу (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), яка за невстановлених обставин підробила офіційні документи …».

Тобто, органами досудового розслідування не було встановлено ані особу, яка підробила документ, ані при яких обставинах вона це вчинила, однак однозначно встановлено, що ОСОБА_5 виступив у якості пособника для даної невстановленої особи для підроблення нею документів, які, за твердженням прокурора, використав в подальшому.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_5 також обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

Однак, з тексту обвинувального акту колегії суддів не вдалося встановити, відносно кого ОСОБА_5 були вчинені шахрайські дії шляхом обману.

Тобто, прокурором у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не зазначені обставини скоєних суспільно-небезпечних дій обвинуваченим у частині пособництва та обману, які інкримінуються ОСОБА_5 .

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Таким чином колегія суддів, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог ст. 291 КПК України, вважає, що обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України є неконкретним, викликає сумніви, що в свою чергу позбавляє права обвинуваченого знати в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшої можливості викладу своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд можливості належним чином встановити істину в кримінальному проваджені, роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення.

Крім того, категоричне ствердження сторони обвинувачення в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_5 злочинів (а.п. 6), без доведення факту вироком суду є порушенням ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості, що також неодноразово зазначалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), а саме «Хужин та інші проти Росії» від 23.10.2008 року, «Шагін проти України» від 10.12.2009 року.

В зазначених вище рішеннях ЄСПЛ зазначає, що положення ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в ч. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається в ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчинені злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом.

ЄСПЛ чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону.

Навіть за відсутності формальної думки про винуватість особи, достатньо, аби були певні підстави вважати, що суд чи посадова особа ставиться до обвинуваченого як до винуватого у вчинені злочину.

Вагоме розрізнення має проводитись між твердженням про те, що особа лише підозрюється у вчинені певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. ЄСПЛ неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого.

З огляду на зазначене, колегія суддів переконана в необхідності повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

До таких висновків колегія суддів прийшла не вдаючись до оцінки доказів, а лише посилаючись на ті, обставини, які зазначені в обвинувальному акті, які в свою чергу є суперечними між собою, та на підставі яких, у разі призначення обвинувального акту до розгляду, суд позбавлений можливості виконати свій обов`язок, передбачений ст. 348 КПК України - роз`яснити суть обвинувачення, оскільки вона є не зрозумілою, неоднозначною і сумнівною, що призводить до можливості різного трактування та розуміння сутті обвинувачення.

Колегія суддів вважає також неприпустимим покладатись на ймовірне використання прокурором свого права зміни обвинувачення, оскільки це є безпосереднім волевиявленням сторони обвинувачення, вплив на яке може вказувати на упередженість суду.

Захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були подані клопотання про здійснення судового виклику осіб для допиту та про витребування речей та документів, про об`єднання кримінальних проваджень, про розгляд кримінального провадження суддею одноособово.

Враховуючи те, що колегія суддів прийшла до висновку про повернення обвинувального акту прокурору, колегія суддів також вважає за необхідне повернути зазначені клопотання захисникам.

Також колегія суддів вважає за необхідне позовну заяву ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди повернути заявникові, у зв`язку із поверненням обвинувального акту прокурору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 291, 314 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України - повернути прокурору Дніпропетровської області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про здійснення судового виклику осіб для допиту та про витребування речей та документів, про об`єднання кримінальних проваджень, про розгляд кримінального провадження суддею одноособово повернути захисникам.

Позовну заяву ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди повернути заявникові.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3