СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/3461/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:
06.07.2020 року до Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 .
У клопотанні скаржник вказує, що 13 квітня 2018 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 по справі № 759/4924/18 винесено ухвалу, якою клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000222 від 15 липня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 192, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 206-2, ст. 356, ч. 1 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на майно задоволено та накладено арешт на майно, а саме, нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони на його відчуження, використання та розпорядження.
Також вищевказаною ухвалою заборонено Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, нотаріусам України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або обтяжень, заборонено вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема заборонено здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів, відновлення таких записів, скасування записів про попереднє скасування записів щодо нерухомого майна: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: м. Київ, вул. Ванди Василевської, буд. 7.

Підставою для накладення арешту ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року по справі № 759/4924/18 на нерухоме майно було клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 з аргументацією щодо підробки документів ТОВ «Позашкільний навчальний заклад Мовна школа «Міжнародний Дім», а саме протоколу загальних зборів учасників № 2/2017 від 22.03.2017 року та договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Позашкільний навчальний заклад Мовна школа «Міжнародний дім», на підставі яких у подальшому державним реєстратором Київської філії КП «Центр реєстраційних послуг» проведено реєстраційну дію щодо зміни складу або інформації про засновників вищевказаного Товариства.
Проте, станом на дату накладення арешту - 13 квітня 2018 року та по тепер власником майна, на яке ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року по справі № 759/4924/18 накладено арешт, а саме: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони на його відчуження, використання та розпорядження, було не ТОВ «Позашкільний навчальний заклад Мовна школа «Міжнародний Дім», а фізична особа ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, станом на дату накладення арешту на нерухоме майно, таке нерухоме майно не було у власності ТОВ «Позашкільний навчальний заклад Мовна школа «Міжнародний Дім», тому накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000222 від 15 липня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 192, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 206-2, ст. 356, ч. 1 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. 4 ст. 358 КК України є недоцільним та необгрунтовним.

Станом на дату подання даного клопотання про скасування арешту на нерухоме майно минуло більше 2 (двох) років. Окрім вищевикладеного, відомості про причетність до кримінального провадження № 0000222 від 15 липня 2016 року власника арештованого майна ОСОБА_4 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування, про підозру у вчиненні злочину не повідомлено, не пред`явлено цивільного позову.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Таким чином, арешт нерухомого майна, накладений оскаржуваною ухвалою більше 2 (двох) років назад, порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи ОСОБА_4 , а тягар у вигляді арешту нерухомого майна шляхом накладення заборони на його відчуження, використання та розпорядження без будь-яких належних доказів та відношення до кримінального правопорушення, є надмірним та не відповідає принципу розумності строків кримінального провадження.

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладених обставин, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року, в подальшому не має потреби та підлягає скасуванню.

Представники скаржника в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий Святошинського УП ГУНП в м. Києві в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Прокурор місцевої прокуратури № 8 в судовому засіданні стосовно задоволення клопотання не заеречував.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
За змістом положень ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема у випадку, коли вони одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходом від них, а також майно, в яке було повністю або частково перетворено.
Судом встановлено, що, 13 квітня 2018 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 по справі № 759/4924/18 винесено ухвалу, якою клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000222 від 15 липня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 192, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 206-2, ст. 356, ч. 1 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на майно задоволено та накладено арешт на майно, а саме, нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони на його відчуження, використання та розпорядження.
Також вищевказаною ухвалою заборонено Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, нотаріусам України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або обтяжень, заборонено вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема заборонено здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів, відновлення таких записів, скасування записів про попереднє скасування записів щодо нерухомого майна: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: м. Київ, вул. Ванди Василевської, буд. 7.

Положенням ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Тобто, станом на дату накладення арешту на нерухоме майно, таке нерухоме майно не було у власності ТОВ «Позашкільний навчальний заклад Мовна школа «Міжнародний Дім», тому накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000222 від 15 липня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 192, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 206-2, ст. 356, ч. 1 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. 4 ст. 358 КК України є недоцільним та необгрунтовним.

Станом на дату подання даного клопотання про скасування арешту на нерухоме майно минуло більше 2 (двох) років. Окрім вищевикладеного, відомості про причетність до кримінального провадження № 0000222 від 15 липня 2016 року власника арештованого майна ОСОБА_4 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування, про підозру у вчиненні злочину не повідомлено, не пред`явлено цивільного позову.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Таким чином, арешт нерухомого майна, накладений оскаржуваною ухвалою більше 2 (двох) років назад, порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи ОСОБА_4 , а тягар у вигляді арешту нерухомого майна шляхом накладення заборони на його відчуження, використання та розпорядження без будь-яких належних доказів та відношення до кримінального правопорушення, є надмірним та не відповідає принципу розумності строків кримінального провадження.

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

На підставі викладених обставин, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року, в подальшому не має потреби та підлягає скасуванню.

Таким чином, арешт у межах кримінального провадження № 0000222 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2016 року року слід скасувати.
Керуючись ст ст. 131, 132, 170, 174, 175, 369-372 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт на майно, а саме: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони на його відчуження, використання та розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року по справі № 759/4924/18 за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000222 від 15 липня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 192, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 206-2, ст. 356, ч. 1 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. 4 ст. 358 КК України.

Скасувати заборону Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, нотаріусам України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або обтяжень, заборонено вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема заборонено здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів, відновлення таких записів, скасування записів про попереднє скасування записів щодо нерухомого майна: нежилі приміщення площею 179,2 кв.м. на 5 поверсі, що складає 17/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення площею 251,30 кв.м. на 1 поверсі, що складає 2/100 домоволодіння за адресою: м. Київ, вул. Ванди Василевської, буд. 7.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1