Провадження № 11-кп/824/2828/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 рокупродовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів, тобто до 20 серпня 2020 року включно з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168160 гривень та відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого у зміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який .
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, вказав, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та злочинів проти життя та здоров`я, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у скоєнні корисних злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, офіційно не працює, законних джерел доходу не має, на даний час на розгляді Печерського районного суду м.Києва знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за п.6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1, 3 ст.357 КК України, а тому суд вважає, що вказані вище обставини, дають підстави для висновку, що продовжують існувати з боку обвинуваченого ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому, суд зазначив, що більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, закрити кримінальне провадження у зв`язку з порушенням встановленого процесуального порядку отримання доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що судом порушений порядок розгляду клопотань, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження строку тримання під вартою, не обґрунтовані прокурором, а наявність обвинувачення в Печерському суді м. Києва не може слугувати підставою для продовження строку тримання його під вартою. Вказує, що його участь у вчиненні злочинів не підтверджена належними та допустимими доказами.

В судове засідання захисник не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, обвинувачений клопотань про розгляд апеляційних вимог за його участю не заявляв, в апеляційній скарзі питання про погіршення його становища не ставиться.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів його участі у вчиненні злочину, питання допустимості та належності доказів, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Також не є слушними доводи апеляційної скарги про не розгляд його клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки спростовується змістом ухвали суду від 22 червня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що такі дані залишилися поза увагою суду, є безпідставними.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, а не у вигляді особистого зобов`язання, як просить обвинувачений у апеляційній скарзі, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: