УХВАЛА
іменем України
04 грудня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2020 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшла скарга ОСОБА_4 , в порядку ст.303 КПК України, у якій він просить зобов`язати уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву ОСОБА_3 від 04 листопада 2020 року. Одночасно зі скаргою просить поновити строк для оскарження бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, як такий, що пропущений з поважних причин.

Скарга мотивована тим, що 04 листопада 2020 року ОСОБА_3 звертався електронною поштою на адресу Державного бюро розслідувань із заявою, в якій мова йшла про численні злочини, які вчиняють, в тому числі співробітники Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві. Як докази до звернення від 04 листопада 2020 року заявник посилався на конкретні обставини справи, вказував номери кримінальних проваджень.

Зазначає, що посадові особи ДБР пере направили його заяву від 04 листопада 2020 року до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, від якого 30 листопада 2020 року простою кореспонденцією ОСОБА_3 отримав лист від 19 листопада 2020 року, з якого дізнався, що відомості про кримінальні правопорушення, які зазначені у його заяві, не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а розслідування не розпочато.

У зв`язку з цим вважає, що має місце бездіяльність, оскільки порушено порядок, який встановлений нормами КПК України для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. На підставі викладеного, заявник звернувся з даною скаргою.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, за змістом скарги просив проводити розгляд без його участі за наявними у справі матеріалами, вимоги підтримав у повному обсязі, просив скаргу задовольнити (а.с.2).

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Як вбачається зі скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 звернувся до Державного бюро розслідувань, із «заявою про злочин» від 04 листопада 2020 року, що був вчинений, на його думку, невідомими службовими особами правоохоронних органів, зокрема, співробітниками ТУ ДБР. За змістом заяви, зокрема, посилається на ті обставини, що в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, тривалий період часу перебувають на перевірці матеріали кримінальних проваджень, які були відкриті на підставі його заяв. Наприклад, кримінальне провадження №0000010 від 26.12.2012 року, яке було відкрито прокуратурою Харківської області, і до цього матеріали перебували на перевірці в прокуратурі Комінтернівського району м.Харкова за його заявою від 23.04.2008 року, а тепер його перевіряють працівники ТУ ДБР. При цьому зазначає, що більше 12,5 років «триває перевірка» матеріалів по заяві від 23.04.2008 року. Багато разів суди скасовували винесені працівниками прокуратури постанови про закриття кримінального провадження, але, на переконання заявника, нічого не змінюється, та «злочинну практику» продовжують працівники ТУ ДБР. Подібним чином відбувається, на його думку, і в інших кримінальних провадженнях, а саме: №0000302; №0000830; №0000956; №0000265; №0001304, № №0000911, №0000979. Крім того, у своєму зверненні ОСОБА_3 зазначає, що по кримінальному провадженню №0001012 він зустрічався з представником ТУ ДБР ОСОБА_5 , якому розповів суть справи, але йому навіть не вручили пам`ятки як потерпілій стороні. Тільки у кримінальному провадженні №0000979 від 12.04.2019 року йому вручили пам`ятку в Комінтернівському відділі поліції м.Харкова, як потерпілому, та не більше, ніяких процесуальних документів він не отримував від ТУ ДБР, хоча всі вищевказані кримінальні провадження перебувають на перевірці в ТУ ДБР. На думку заявника, продовжується злочинна практика «кришування» правопорушників, приховування злочинів, але тепер цим займаються вже працівники ТУ ДБР. На підставі цього, заявник просив внести дану заяву до ЄРДР та у разі виявлення ознак правопорушення вжити заходів з притягнення винних до відповідальності, та поновити його порушені права. Крім цього, просив надати йому відповідь на вказану ним адресу поштовою кореспонденцією та на електронну адресу (а.с.4-5).

Окрім цих вимог, інших відомостей та обґрунтувань, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та відповідно до положень ч.1 ст.214 КПК України є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, надіслана ОСОБА_3 заява не містить.

Як слідує з матеріалів скарги, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 від 04 листопада 2020 року, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, натомість, направлено лист-відповідь від 19.11.2020 року, з чим останній не погодився і звернувся до суду.

Підставами вважати повідомлення таким, що містить відомості про злочин, є наявність в ньому об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п.п.1 п.1 розділу ІІ Положення).

Норми статті 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку із ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Заявник же зазначає про вчинення порушень працівниками правоохоронного органу, однак злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами, а доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із процесуальними рішеннями та діями посадових осіб правоохоронної системи держави у цілому, неналежною та тривалою, на думку заявника, перевіркою його заяв в рамках численних кримінальних проваджень, не вчинення певних процесуальних дій, які останній вважає обов`язковими, як-то вручення пам`яток про права та обов`язки потерпілого тощо.

При цьому заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування щодо певних фактів і подій, що нібито мали місце у відповідний період протягом 12,5 років, домисли та припущення з приводу існування у правоохоронній системи незаконної практики «кришування» правопорушників, приховування злочинів, можливих незаконних дій відповідальних осіб при здійсненні досудового розслідування та інше, які нічим не підтверджені, а також хибних уявлень про методи роботи правоохоронних органів, про що, як сам зазначає у заяві, йому достовірно невідомо, але просить у разі виявлення ознак таких правопорушень вжити заходів для притягнення винних осіб до відповідальності та поновити його порушені права. Також не вказує, які конкретно його права, свободи чи інтереси чим та ким саме порушені.

Отже, з представлених суду документів не вбачається, що ініціатор скарги, звертаючись до ДБР із заявою від 04 листопада 2020 року, зазначав у ній будь-які відомості про вчинення кримінального правопорушення або щонайменше якісь ознаки злочину, і що ним була подана заява саме про кримінальне правопорушення, позаяк лише за назвою остання не може вважатися такою, оскільки не відповідає вимогам ст.214 КПК України. Жодні об`єктивні дані про це як у скарзі, так і доданих до неї матеріалах відсутні. Натомість, заява містить загальні формулювання без викладу фактичних даних чи обставин, які вказують на ознаки складу будь-якого злочину.

Разом із тим, як вбачається з копії листа №В-11693/15-02-2-20 від 19 листопада 2020 року, Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, розглянуто звернення ОСОБА_3 від 04 листопада 2020 року. Зокрема, заявнику було повідомлено про те, що зі змісту поданого звернення не вбачається достатніх об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, оскільки підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину (а.с.7).

Натомість, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення абстрактних порушень невідомими працівниками ТУ ДБР як-то «кришування» правопорушників, «злочинна практика», приховування злочинів (яких саме не зазначено), оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, а доводи заяви зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями органу досудового розслідування у щонайменше дев`ятьох кримінальних провадженнях, де ОСОБА_3 сам є учасником - заявником. У цій же скарзі ставиться питання щодо ініціювання нового кримінального провадження щодо невизначеного кола службових осіб органу досудового розслідування з метою, як сам зазначає у своїй заяві «поновлення своїх порушених прав», що, вочевидь, свідчить про намагання прямого чи непрямого впливу у згаданих кримінальних провадженнях за його участю.

Беручи до уваги пов`язаність зазначених обставин, наведені заявником доводи не можуть слугувати безумовними підставами для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки переслідують мету ініціювання нового кримінального провадження та проведення досудового розслідування поза межами належної правової процедури, адже таке підлягає оскарженню у передбаченому КПК України порядку в тому кримінальному провадженні, в якому мають здійснюватись відповідні слідчі та процесуальні дії, оскільки законність процесуальних актів і дій, вчинених під час досудового розслідування конкретного кримінального провадження не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України закріплено гарантії самостійності процесуальної діяльності слідчого та заборони втручання у таку діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень.

Разом із цим, заявник ОСОБА_3 не позбавлений можливості у зазначених в скарзі кримінальних провадженнях використовувати передбачені процесуальним законом засоби та інструменти захисту своїх прав у разі незгоди із процесуальними діями, рішеннями чи бездіяльністю слідчого, прокурора, що є формою реалізації процесуальних прав з метою забезпечення належної правової процедури.

Водночас, заявником не наведено будь-яких даних про те, чи взагалі він користувався правовими можливостями процесуального контролю у названих ним кримінальних провадженнях, що передбачені КПК України, наприклад шляхом оскарження можливих неправомірних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, розгляду (нерозгляду) відповідних клопотань, недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування або використання права відводу слідчого тощо, і наявності будь-яких перешкод для реалізації таких прав з поданої скарги не вбачається.

Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовими особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

В даному контексті також варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Попри те, що заявник ОСОБА_3 у поданій скарзі вважає заяву від 04 листопада 2020 року повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що нібито мали місце в усіх ініційованих ним кримінальних провадженнях протягом 12,5 років, однак остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу будь-якого злочину. А тому таке повідомлення, з огляду на його зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР, про що просить заявник.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, повідомлення, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, прокурора то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого, прокурора за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Виходячи з аналізу наведених вище обставин, у заяві ОСОБА_3 від 04 листопада 2020 року викладена власна суб`єктивна оцінка дій посадових осіб правоохоронних органів під час здійснення ними своїх повноважень як протиправних, пов`язана з довільним тлумаченням норм кримінального процесуального законодавства, і не підтверджена достатніми об`єктивними даними, а доводи заявника ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 04 листопада 2020 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань потрібно відмовити.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи ОСОБА_3 , зазначені в скарзі, зокрема, щодо перенаправлення його заяви з ДБР до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, та фактичного отримання ним відомостей щодо результату розгляду заяви поштовою кореспонденцією лише 30.11.2020 року, тому слідчий суддя вважає, що в даному випадку заявник не може бути обмежений у праві на судовий захист, а відтак, звернувся з даною скаргою в межах строків, передбачених КПК України.

З урахуванням Рішення Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі № 3-180/2018 (1644/18), яким положення ч.3 ст.307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), дана ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1