Єдиний унікальний номер справи 185/9043/19
Провадження № 1-кп/185/234/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 09 серпня 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 22 липня 2019 року, приблизно о 23.00 годині, умисно, всупереч волі власника, маючи прямий умисел на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перестрибнув через паркан і незаконно проник на огороджену територію подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 .

Перебуваючи на території подвір`я ОСОБА_8 , виражаючись нецензурною лайкою, здійснюючи дії направлені на пошкодження майна, яке перебувало на території домоволодіння, тримаючи в руках кухонний ніж та биту, які приніс із особою, ОСОБА_3 висловлював погрози застосувати насильство до жильців даного домоволодіння, які ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сприймали, як реальні та, злякавшись зачинилися у будинку та не відкривали двері будинку, доки ОСОБА_3 не покинув територію домоволодіння, тобто своїми діями останній порушив конституційне право на недоторканість житла осіб, які мешкають в даному будинку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи, із погрозою застосування насильства.

Додаткової кваліфікації дій ОСОБА_3 сторона обвинувачення не зазначила.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро кається у вчиненому, пояснив, що 22 липня 2019 року, приблизно о 23.00 год., він прийшов до двору буд. АДРЕСА_2 до колишньої дружини ОСОБА_7 , де побачив її з чоловіком. На той момент він не проживав за вказаною адресою. Він був тверезий. Біля забору він взяв палицю, з якою переліз через паркан. Він висловлювався нецензурною лайкою, був обурений на свою колишню дружину. Не пам`ятає, але допускає, що він взяв ніж.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого злочину повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений її колишній співмешканець. 22 липня 2019 року вона з ОСОБА_3 вже не мешкала, була у дворі своєї матері по АДРЕСА_2 зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та матір`ю ОСОБА_6 . ОСОБА_3 переліз через паркан разом із її старшим сином. У обвинуваченого в руках була біта, якою він побив машину. Обвинувачений кидався на неї, розбив двері та вікна у будинку. Коли молодший син став кричати, то обвинувачений пішов з двору. ОСОБА_3 висловлювався нецензурною лайкою. У покаранні вона покладається на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 22 липня 2019 року о 22.00 годині, вона була у себе в дворі разом із донькою, ОСОБА_9 та молодшим онуком. ОСОБА_3 її колишній зять, переліз через паркан з битою та ножем у руках. Вони всі забігли у будинок, після чого обвинувачений почав бити автомобіль, вікна та двері у будинку. ОСОБА_3 висловлювався нецензурною лайкою. Просить призначити суворе покарання.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що 22 липня 2019 року він був зі своєю дружиною ОСОБА_7 у дворі тещі по АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 переліз через паркан, в руках у нього була біта та ніж. Вони забігли у будинок, після чого ОСОБА_3 побив автомобіль, вікна та двері у будинку, висловлювався нецензурною лайкою.

Згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за вчинення психологічного домашнього насильства відносно ОСОБА_7 .

Зазначені докази винуватості ОСОБА_3 сумнівів у достовірності не викликають, викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину. Ці докази суд визнає допустимими і належними, достовірними і достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного злочину вважає доведеною.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше не судимий, вчинив у відповідності до ст. 12 КК України нетяжкий злочин, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Суд приходить до висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Таким чином, покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті за якою він обвинувачується у вигляді позбавлення волі.

Суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства. Суд вважає можливим звільнити його від покарання відповідно до ст.75 КК України з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Цивільний позов заявлено не було.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за ч.2 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку 3 (три) роки він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Суддя: ОСОБА_1