Провадження № 11-сс/4820/575/20
Справа № 686/4660/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала слідчого судді Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24 грудня 2019 року за № 0000360 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання слідчого задоволено. Застосовано щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Летичів, Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з незакінченою середньою технічною освітою, працюючого заступником директора ПП «Полуботькін», одруженого, який має повнолітню дитину, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 23 листопада 2020 року включно.

Строк дії ухвали по 23 листопада 2020 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що маючи відповідний злочинний статус, будучи так званим «Смотрящим на волі» за Хмельницькою областю, маючи реальний вплив на криміногенну обстановку в регіоні, визначив протиправну діяльність, як основне джерело свого матеріального забезпечення.

Так, на початку лютого 2020 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні сауни «Російська лазня», що по вул. Стельмаха, 31/1 в м. Хмельницький отримав інформацію від свого найближчого товариша ОСОБА_9 , про потенційного потерпілого, а саме про мешканця м. Хмельницький ОСОБА_10 (щодо якого приводом для висунення незаконної вимоги вирішив використати інформацію про те, що останній начебто має боргові зобов`язання перед одним із приватних підприємців, хоча насправді вказана інформація не відповідає дійсності та була лише приводом для висунення незаконної вимоги у передачі грошових коштів потерпілому).

Отримавши необхідну інформацію ОСОБА_7 маючи на меті швидке протиправне збагачення, розробив план направлений на безпідставне вимагання коштів у зазначеної особи.

Надалі, ОСОБА_7 , залучив до вчинення злочину своїх знайомих: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та отримавши від них добровільну згоду на співучасть у вчиненні злочину направленого проти власності, довів до них деталі плану незаконного отримання грошових коштів в потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, діючи умисно, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в період з 17.02.2020 року до 31.08.2020 року, з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, з погрозою вбивства, з погрозою знищення чи пошкодження майна, із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я вимагали грошові кошти в мешканця м. Хмельницький ОСОБА_10 за таких обставин.

Так, 17.02.2020 року, ОСОБА_7 , маючи на меті незаконно збагатитись, переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного заволодіння чужим майном, вирішив висунути незаконну вимогу у передачі грошових коштів потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання грошових коштів злочинним шляхом, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою між собою, вирішили зустрітися з ОСОБА_10 з метою висунення протиправної вимоги. В подальшому, цього ж дня в обідню пору, ОСОБА_7 з телефонного номера ОСОБА_9 - НОМЕР_1 зателефонував потерпілому ОСОБА_10 , представився останньому, повідомивши що він так званий «Смотрящий» у Хмельницькій області та наголосив про необхідність термінової зустрічі, на що потерпілий вимушено погодився, усвідомлюючи злочинний статус останнього. В подальшому, цього ж дня, близько 13 год. 30 хв. зустрівшись з потерпілим ОСОБА_10 поблизу ТЦ «ЦУМ», що по вул. Проскурівській, 50 в м. Хмельницькому, ОСОБА_7 , в присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , висунув вимогу потерпілому, яка полягала у сплаті останнім грошових коштів в сумі 350000 гривень, за нібито те, що у нього є боргове зобов`язання перед одним із приватних підприємців. Висуваючи вимогу ОСОБА_10 , ОСОБА_7 наголосив про необхідність передати йому зазначену суму грошових коштів, якщо останній хоче безперешкодно працювати та вільно пересуватися в м. Хмельницькому. Також ОСОБА_7 повідомив, що у разі невиконання їх вимог, до потерпілого буде застосоване фізичне насильство, яке полягає у спричиненні тілесних ушкоджень останньому, зокрема у зламанні його рук та ніг, а також в можливому позбавленні життя останнього. ОСОБА_14 та ОСОБА_9 в цей час стояли поряд з потерпілим ОСОБА_10 та підтримували незаконну вимогу ОСОБА_7 . Почувши незаконну вимогу останніх, ОСОБА_10 повідомив, що у нього не має боргових зобов`язань ні перед ким і що йому необхідний час, щоб подумати з даного приводу та попросив перенести розмову на інший день. На дане прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 погодилися.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошима потерпілого, ОСОБА_9 21.02.2020 року, у вечірній час, з номера телефону НОМЕР_1 зателефонував до потерпілого та в ході розмови запитав останнього, чи готовий він передати їм обумовлену раніше суму грошових коштів. На що потерпілий йому відповів, що не знає. У відповідь, ОСОБА_15 пригрозив потерпілому ОСОБА_10 фізичною розправою.

Розуміючи, що потерпілий не має наміру погоджуватися на їх незаконну вимогу та не бажає з ними зустрічатися, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з метою примусити останнього виконати їх незаконну вимогу та отримати від нього грошові кошти, вирішили самі зустріти потерпілого та застосувати до нього фізичне насильство з метою спонукання останнього до виконання їх вимоги. Для цього, останні вирішили прослідкувати за потерпілим та при слушній нагоді застосувати до останнього фізичне насильство та вкотре висунути вимогу в передачі грошових коштів. Для втілення вказаного плану в реальність, ОСОБА_12 , на власному автомобілі «Ауді А4» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 з вечора 21.02.2020 року почав слідкувати за потерпілим ОСОБА_10 . Вказані дії останнього, призвели до того, що 22.02.2020 року, близько 06 год. 00 хв., ОСОБА_12 отримав нагоду зустрітися з потерпілим та висунути йому незаконну вимогу. Так, помітивши, що потерпілий у зазначений час заїхав на АЗС «WOG», що по вул. Західно-Окружній в м. Хмельницькому, ОСОБА_12 раптово підбіг до ОСОБА_10 та погрожуючи застосуванням фізичного насильства, вкотре висунув незаконну вимогу в передачі грошових коштів в сумі 350000 гривень та для підтвердження реальності своїх слів, наніс один удар кулаком потерпілому ОСОБА_10 в обличчя та замахнувся для нанесення ще одного удару, однак потерпілий, з метою самозахисту, встиг дістати з кишені газовий балончик та розпилити в сторону останнього аерозоль з нього. Після цього, скориставшись послабленням тиску на себе з боку ОСОБА_12 , потерпілому вдалося втекти від нього.

Надалі, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розуміючи що після цього, потерпілий буде уникати зустрічей з ними, вирішили організувати з ним зустріч через інших громадян. Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, останні змогли переконати ОСОБА_16 , організувати їм зустріч з потерпілим, що останній і зробив, а саме 29.02.2020 року, близько 13 год. 00 хв., зателефонувавши до потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_16 запропонував останньому зустрітися на парковці ТЦ «Епіцентр», що по вул. Зарічанській, 11/4 в м. Хмельницькому для узгодження певних конфліктних ситуацій їх підприємницької діяльності, на що ОСОБА_10 погодився.

Цього ж дня, близько 13 год. 45 хв., потерпілий ОСОБА_10 разом зі своїми двома синами, прибув на вказану парковку. Зупинивши свій автомобіль, ОСОБА_10 вийшов з нього та пішов у напрямку центрального входу в ТЦ «Епіцентр» для зустрічі з ОСОБА_16 , а його сини залишилися в автомобілі неподалік. Однак, замість ОСОБА_16 , на зустріч до потерпілого підійшли ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Зустрівши потерпілого, ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке проявилося у погрозі спричинення тілесних ушкоджень, вкотре висунув останньому вимогу в передачі грошових коштів в сумі 350000 гривень. З метою підтвердження реальності своїх погроз спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрував останньому металевий предмет, ззовні схожий на гранату, яку тримав в одній із рук. Продовжуючи свої злочинні дії, з метою переконання потерпілого в реальності своїх погроз, ОСОБА_9 , схопив за одяг потерпілого та намагався останнього силою посадити в автомобіль марки «BMW» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , відчинивши при цьому задні двері вказаного автомобіля, демонструючи при цьому предмет, ззовні схожий на автомат, який лежав на задньому сидінні автомобіля. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в цей час перебували поряд з потерпілим на випадок того, якщо останній буде намагатися втекти та не захоче підкорятися їх незаконним вимогам. Захищаючись від протиправних дій останніх, ОСОБА_10 , дістав з кишені своєї куртки газовий балончик та розпилив аерозоль з нього в сторону ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Не очікувавши активного опору з боку потерпілого, останні відійшли від нього на декілька метрів. Скориставшись даною ситуацією, потерпілий відбіг від них, сів у власний автомобіль намагаючись втекти. Однак, останні усі троє, почали бігти за потерпілим, не даючи можливості автомобілю потерпілого виїхати зі стоянки, а також ОСОБА_9 кинув в задню частину автомобіля предмет, схожий на гранату, змусивши таким чином потерпілого зупинитися неподалік їх автомобіля марки «BMW». В подальшому, розуміючи, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мають намір спричинити йому тілесні ушкодження, ОСОБА_10 вийшов зі свого автомобіля, та з метою самозахисту та врятуватися від отримання тілесних ушкоджень, почав розпилювати в їх сторону аерозоль з газового балончика, унеможливлюючи таким чином їх підхід до нього. В подальшому, з метою подолання опору потерпілого, ОСОБА_9 , демонстративно показав предмет схожий на гранату та кинув його в сторону потерпілого, який в цей час перебував біля свого автомобіля, попавши нею в вітрове скло транспортного засобу. ОСОБА_12 , в цей час пошкодив водійські двері автомобіля потерпілого. Після цього, скориставшись тим, що потерпілий намагався заховатися від предмету схожого на гранату (оскільки розумів, що це може бути бойова граната) та перестав розпилювати аерозоль з газового балончика, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підбігли до потерпілого, який все ще перебував поблизу свого автомобіля з правої сторони попереду та почали наносити останньому удари руками та ногами в обличчя, голову та по тулубу. Зокрема першим удари потерпілому наніс ОСОБА_9 , а саме: один удар кулаком правої руки в обличчя та один удар правою ногою по лівій нозі потерпілого. Після цього, потерпілому наніс близько 3 ударів руками та ногами в голову та в спину ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 в цей час намагався стримати двох синів потерпілого, які підбігли на допомогу батькові, щоб останні не змогли йому допомогти захищатися.

Після того, як потерпілому нанесли зазначену кількість ударів, йому вдалося вирватися від них та відбігти на декілька метрів в сторону автомобіля «BMW». Однак, біля даного автомобіля його наздогнав ОСОБА_9 та почав шарпати за одяг і після цього наніс удар кулаком правої руки в обличчя та удар однією з ніг по тулубу потерпілого, від чого останній впав на асфальт. Після цього, до потерпілого також підбігли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та разом з ОСОБА_9 продовжили наносити удари потерпілому ногами по обличчю та по тулубу. Після цього, до них знову підбігли сини потерпілого та відтягнули від нього ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Скориставшись тим, що його перестали бити, ОСОБА_10 сів у свій автомобіль та разом з синами виїхали з території вказаної парковки.

В результаті застосування фізичної сили до потерпілого, діями ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №221 від 16.03.2020 року, проявилися у вигляді тупої травми правої половини обличчя з тілесними ушкодженнями у вигляді підшкірного крововиливу правої половини обличчя, крововиливу під кон`юктиву правого ока, закритих переломів кісток правої половини лицевого черепа (перелом верхньої щелепи, зовнішньої та передньої стінок гайморової пазухи зі зміщенням уламків передньої стінки в порожнину пазухи та накопиченням у ній вмісту високої щільності (крові), перелому виличної кістки та її лобного відростка, перелому носової та решітчастої кісток, перелому стінок правої очниці з підшкірною емфіземою (накопиченням повітря) у м`яких тканинах правої половини обличчя) та за своїм характером відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Після вказаних подій, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_10 може звернутися до правоохоронних органів, не бажаючи бути викритим останніми, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирішили певний час не спілкуватися та не зустрічатися з потерпілим ОСОБА_10 .

На початку серпня 2020 року, вважаючи що потерпілий не звертався в правоохоронні органи (оскільки до цього часу не були викриті працівниками поліції), ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирішили продовжити вимагати в потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти. Розуміючи, що потерпілий ОСОБА_10 буде намагатися уникати зустрічі з ними, останні вирішили отримати грошові кошти від ОСОБА_10 , через посередника, вибравши для цього особу, яка зможе викликати довіру в потерпілого.

Реалізовуючи свій задум, останні вирішив використати як посередника ОСОБА_17 , якого потерпілий знає та зможе йому довіряти, оскільки підтримує з ним ділові стосунки.

Так, 11.08.2020 року, близько 17 год. 20 хв., потерпілий ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_17 поблизу тренувального центру «Літіум», що по проспекту Миру в м. Хмельницькому з метою обговорити питання, що стосуються підприємницької діяльності. Під час розмови, ОСОБА_17 , повідомив ОСОБА_10 , що знає про його ситуацію з ОСОБА_7 та може допомогти посприяти у її вирішенні. Усвідомлюючи, що від ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в подальшому буде продовжуватися психологічний та фізичний тиск на нього, з метою вимагання грошових коштів, потерпілий ОСОБА_10 погодився на допомогу ОСОБА_17 у вирішенні даної ситуації.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_17 , 16.08.2020 року, згідно вказівок ОСОБА_7 зателефонував до потерпілого ОСОБА_10 та призначив зустріч для висловлення вимоги ОСОБА_7 . Потерпілий ОСОБА_10 погодився на його пропозицію і домовилися про зустріч 17.08.2020 року.

Надалі, 17.08.2020 року, в ранковий час, потерпілий ОСОБА_10 зателефонував до ОСОБА_17 та повідомив про готовність зустрітися, на що останній призначив зустріч біля стоматологічної поліклініки, що по вул. Прибузькій в м. Хмельницькому. Цього ж дня, близько 12 год. 10 хв., потерпілий зустрівся з ОСОБА_17 на вказаному місці.

Далі, ОСОБА_17 , діючи від імені ОСОБА_7 , повідомив потерпілому, що останній дуже злий на нього і що з приводу висунутої вимоги раніше, відступатися не буде і потерпілий все одно повинен буде передати йому грошові кошти, інакше спокійного життя йому не буде.

Розуміючи, реальність погроз ОСОБА_7 та інших, потерпілий ОСОБА_10 , вимушено погодився на їх незаконну вимогу та попросив ОСОБА_17 посприяти у тому, щоб до потерпілого не застосовувався фізичний та психологічний тиск зі сторони ОСОБА_7 та його товаришів. Крім того, повідомив ОСОБА_17 , що готовий передати грошові кошти на вимогу ОСОБА_7 , коли йому про це повідомлять.

В подальшому, 30.08.2020 року, близько 13 год. 00 хв., виконуючи вказівку ОСОБА_7 , ОСОБА_17 зателефонував до потерпілого та наголосив про необхідність термінової зустрічі. Потерпілий ОСОБА_10 погодився та цього ж дня, близько 14 год. 20 хв., зустрівся з ОСОБА_17 біля Дендропарку, що по вул. Старокостянтинівське шосе в м. Хмельницькому. Під час зустрічі, ОСОБА_17 , діючи від імені ОСОБА_7 , повідомив ОСОБА_10 про вимогу ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та інших у передачі йому грошових коштів в сумі 200000 за спокійне проживання в м. Хмельницькому та безперешкодну підприємницьку діяльність, а у разі відмови від передачі зазначеної суми грошових коштів, до потерпілого може бути знову застосоване фізичне насильство та пошкодження його майна. На вказану вимогу потерпілий ОСОБА_10 вимушено погодився, боячись за своє життя та здоров`я, однак повідомив, що грошові кошти передасть частинами і особисто ОСОБА_7 , щоб отримати від нього гарантії подальшого безперешкодного проживання в м. Хмельницькому. Після цього, ОСОБА_17 та ОСОБА_10 домовилися про подальшу зустріч наступного дня (31.08.2020 року) з ОСОБА_7 для передачі грошових коштів та домовилися, що місце і час передачі узгодять по телефону.

31.08.2020 року, близько 14 год. 30 хв., потерпілий зателефонував до ОСОБА_17 та повідомив, що готовий до зустрічі з ОСОБА_7 для передачі грошових коштів згідно його вимоги, на що ОСОБА_17 відповів, що пізніше повідомить про час та місце зустрічі з ОСОБА_7 . В подальшому, цього ж дня, близько 18 год. 00 хв., до потерпілого ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_17 та призначив зустріч поблизу магазину «Транзит», що по проспекту Миру в м. Хмельницькому. Цього ж дня, близько 18 год. 15 хв., зустрівшись на вказаному місці, ОСОБА_17 повідомив потерпілому, щоб він залишив свій мобільний телефон, сумку та інші речі в своєму автомобілі, що останній і зробив, залишивши при собі лише поліетиленовий пакет з грошима в сумі 100000 гривень.

Надалі, ОСОБА_10 та ОСОБА_17 на автомобілі останнього, поїхали на місце зустрічі з ОСОБА_7 , а саме до АЗС «WOG», що в смузі відводу авто дороги Н03 «Житомир-Чернівці» в напрямку м. Кам`янець-Подільський. Цього ж дня, близько 18 год. 40 хв., прибувши на зазначену АЗС, потерпілий ОСОБА_10 вийшов з автомобіля та підійшов до ОСОБА_7 , який чекав неподалік, з метою передачі останньому грошових коштів в сумі 100000 гривень (згідно раніше висунутої вимоги та домовленості про часткову передачу). Зустрівшись з потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_7 повідомив останньому, що він поступив дуже не правильно та що до нього дуже багато претензій з приводу його поведінки та відмови в передачі грошових коштів, згідно висунутої вимоги. На заперечення потерпілого з приводу того, що він нікому нічого не винен, ОСОБА_7 повідомив, що незважаючи на те, чи є у нього боргові зобов`язання, чи їх не має, він все одно повинен передати грошові кошти, оскільки він його образив. ОСОБА_18 повідомив, що у разі відмови передати йому грошові кошти, до нього буде продовжуватися застосування фізичного насильства. Усвідомлюючи неминучість передачі грошових коштів згідно вимоги ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 погодився на незаконну вимогу останнього та повідомив, що готовий передати частину грошових коштів, а саме 100000 гривень. На що ОСОБА_7 відповів, що ці гроші потерпілий має передати йому через ОСОБА_17 і другу частину грошових коштів згідно висунутої вимоги, в подальшому також передати йому через ОСОБА_17 . Закінчивши розмову, ОСОБА_7 пішов у невідомому напрямку, а потерпілий ОСОБА_10 сів у автомобіль ОСОБА_17 та разом з останнім виїхали з території вказаної АЗС з метою в подальшому передати грошові кошти в сумі 100000 гривень згідно вимоги та вказівок ОСОБА_7 . Однак передати грошові кошти, згідно висунутої вимоги, потерпілий не встиг, оскільки злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 були викриті працівниками правоохоронного органу. У зв`язку з чим ОСОБА_17 наказав потерпілому залишити його автомобіль та зник у невідомому напрямку».

24.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 внесено відомості про кримінальне правопорушення, правова кваліфікація - ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 191, ч.ч. 2, 3 ст. 189, ч. ст. 2551 КК України.

24.09.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Непогоджуючись з ухвалою, захисник підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити старшому слідчому в ОВС ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_19 у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 23 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. за місцем його проживання: АДРЕСА_2 , або визначити для ОСОБА_7 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.

Зазначає, що в кримінальному провадженні відсутні докази, які б підтверджували обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім того, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 не враховано положення п. 4 ч. 1 ст. 178 КПК України.

На думку захисника, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування, вплив на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином відсутні.

Разом з тим, слідчий суддя не розглянув можливість обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зважаючи на відсутність у нього судимостей, а також те, що він одружений, має сина, позитивно характеризується, а також у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я.

Захисник також звертає увагу на те, що всупереч вимог КПК України, слідчий суддя не визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора та слідчого про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , відповідає вимогам ст. 184 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , яке є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років із конфіскацією майна. Перебуваючи на волі, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки він особисто з ними знайомий; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка його захисника, прокурора, відібрані пояснення у слідчого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.
Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 слідчий суддя врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, за яке законом передбачено покарання в вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років із конфіскацією майна; особу підозрюваного ОСОБА_7 , який свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнає, працює, одружений, має на утриманні повнолітню дитину, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні для надання останніми показань на його користь; знищити, сховати або спотворити будь-які речі і документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки усі речові докази не досліджені, а можливо, ще й і не відшукані; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Тому, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КК України, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення чи схов речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Врахувавши наведені ризики, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, про необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор та слідчий довели, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Твердження захисника підозрюваного про те, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 не враховано положення п. 4 ч. 1 ст. 178 КПК України, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при обранні запобіжного заходу підозрюваному, слідчим суддею було враховано наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, роботи, дружини та повнолітньої дитини на утриманні самі по собі не можуть бути підставою для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Доводи захисника про необхідність зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 у зв`язку із незадовільним станом його здоров`я, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, цей Порядок визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Відповідно до п. 2.1. зазначеного Порядку усі особи, які прибули до слідчих ізоляторів, у тому числі особи, які переміщуються під вартою (конвоюються), проходять первинний медичний огляд з метою виявлення осіб, яким заподіяно тілесні ушкодження та які становлять епідемічну загрозу для оточення або потребують невідкладної медичної допомоги.

Згідно п. 2.3. Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7. Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я.

Окрім того, як вбачається із повідомлення в.о. завідувача Хмельницької міської медичної частини, наданого на запит захисника ОСОБА_8 , станом на сьогодні стан ОСОБА_7 задовільний, в Хмельницькій міській медичній частині він перебуває на диспансерному обліку з приводу наявного у нього хронічного захворювання та отримує відповідне амбулаторне лікування.

Тому, з огляду на вказане, перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час перебування його під вартою відсутні.

Посилання апелянта на те, що в кримінальному провадженні відсутні будь-які докази, які б підтверджували обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України підтверджується наступними доказами: протоколом усної заяви про злочин, прийнятої від ОСОБА_10 ; показаннями потерпілого ОСОБА_10 ; показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ; протоколом огляду відеозаписів камер спостереження ТЦ «ЦУМ», АЗС «WOG», ТЦ «Епіцентр»; протоколом огляду та вручення грошових коштів потерпілому ОСОБА_10 в сумі 100000 грн.; протоколом впізнання по фотознімках; протоколом огляду та помітки грошових коштів в сумі 100000 грн.; висновком судово-медичної експертизи № 221 від 16.03.2020 року.

До того ж, слід зазначити, що слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено судом у даному провадженні.

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження, на що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх судових рішеннях.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування, вплив на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, наявність вищевикладених ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених як слідчим, так і прокурором в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст. 177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Посилання на те, що слідчий суддя не розглянув можливість обрання підозрюваному менш суворого запобіжного заходу, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, з якої вбачається, що слідчий суддя, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України в їх сукупності, прийшов до висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується апеляційний суд.

Що стосується доводів захисника про те, що слідчий суддя безпідставно не визначив розмір застави, то такі апеляційний суд не враховує, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна (вимагання) з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Отже, слідчим суддею обґрунтовано не визначено розмір застави.

Враховуючи вищевикладене, потреба в обмеженні права на особисту свободу підозрюваного шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу є виправданою.

За таких обставин колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року, якою застосовано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без застосування застави на строк до 23 листопада 2020 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4