Справа №705/4007/17
Провадження №1-кп/701/3/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року Маньківський районний суд Черкаської області

у складі: колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
з участю прокурора - ОСОБА_5
адвоката - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307, п. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні суду знаходиться дане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів. В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися.

ОСОБА_11 , та його адвокат заперечували проти продовженння відносно ОСОБА_11 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів та в свою чергу заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт підтримавши його, на що в свою чергу заперечив прокурор наполягаючи на задоволенні свого клопотання.

Заслухавши думку захисника та обвинуваченого, прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 177, 178 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до вимо гст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятоюстатті 176 цього Кодексу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").

Відповідно до рішення в справі "Бекчиєв проти Молдови", ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

У судовому засіданні обгрунтовуючи клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 прокурор не надав суду жодного належного доказу, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та не буде виконувати покладених на нього обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі "Белевицький проти Росії" обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСПЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі "Єлоєв проти України") навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ступінь тяжкості висунутого ОСОБА_11 обвинувачення і покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, можливість чинити ним тиск на свідків, на думку суду не є достатньою підставою для продовження останньому обраного йому запобіжного заходу, враховуючи безпосередньо строк на протязі якого ОСОБА_11 утримується під вартою.

На думку суду, ризик чинення тиску на свідків можливо убезпечити при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини, а саме тривале утримання ОСОБА_11 під вартою, наявність постійного місця проживання обвинуваченого, а також недоведення стороною обвинувачення ризику тиску на свідків та можливості переховуватися від суду, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_11 строку тримання під вартою слід відмовити, а належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а тому клопотання ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_8 , слід задоволити.

На підставі викладеного,керуючись. ст.177, 178,181,193-196, 202, 331 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу - задоволити.
Замінити застосований до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, з 21 вересня 2020 року до 19 листопада 2020 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 наступні обов`язки:

- прибувати на виклик до суду на першу вимогу;

- цілодобово не залишати місце свого проживання без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт або інші документи, що дають право на виїзд з України за наявності;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвалу передати для виконання до Уманського ВП ГУНП у Черкаській області області за місцем фактичного проживання обвинуваченого.

Згідно вимог ч.4 ст.181 КПК України орган поліції, зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої змінено запобіжний захід на домашній арешт і повідомити про це суд.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.202 КПК України обвинуваченого негайно доставити за адресою проживання: АДРЕСА_1 та звільнити його з-під варти.

Строк дії ухвали встановити до 19 листопада 2020 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3