У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 336/7893/19
пр. № 1-кп/336/398/2020
8 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі: секретаря судового засідання: ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м.Запоріжжі матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001519 від 12.06.2019, що надійшло з обвинувальним актом
відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яких повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Прокурором у судовому засіданні суду були подані клопотання про продовження обом обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечив на клопотання, як на безпідставне, просив застосувати до обвинувачених цілодобовий домашній арешт, що підтримав обвинувачений ОСОБА_10 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 заперечив на клопотання прокурора як на безпідставне, просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання , з чим погодився й захисник ОСОБА_7 .
Представники потерпілих погодилися з клопотанням прокурора, заперечуючи на позицію захисту.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вирішуючи клопотання прокурора суд виходить з наступного.
Так, у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться вказане вище кримінального провадження, по якому продовжується судовий розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до положень ст.ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ст.ст. 197,199 КПК України, за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Обґрунтованість підозри відносно обвинуваченого підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій, наданими суду протоколами таких дій, висновками судових експертиз, речовими доказами, показаннями потерпілих в судовому засіданні.
Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи сторони захисту про невизнання обвинуваченими пред`явленого обвинувачення лише будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.
За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України. При цьому, санкція останньої статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12-ти років.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів, можуть вдатися до відповідних дій.
Більш того, обвинуваченим, які хоча натепер і не мають судимостей, ставиться за провину вчинення кількох злочинів - тяжкого та особливо тяжкого злочинів.
Наведене свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити і дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Саме з огляду на наведене та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується обвинувачені, враховуючи, що ризики, передбачені ст. ст. 177, 178, 199 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, а ОСОБА_10 й вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати і на теперішній час, є триваючими, а стороною захисту не надано переконливих даних, які б свідчили, що відпали підстави, які були вже враховані судом при продовженні строків тримання під вартою, а також враховуючи відсутність будь-яких відомостей про те, що обвинувачені не можуть утримуватись в умовах слідчого ізолятору, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченим визначений раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Більш того, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою в порядку ст. ст. 331, 197 КПК України, суд також враховує, що судове провадження не завершено, тримання обвинувачених під вартою вимагає серйозність висунутого проти них обвинувачення.
Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування до обвинувачених тримання під вартою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини та викладеними правовими позиціями у вищенаведених рішеннях, внаслідок чого, вважає за необхідне продовжити обвинуваченим строк раніше обраного запобіжного заходу.
Відповідно до положень п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд не визначає розміру застави, оскільки обвинувачені обвинувачуються у кримінальних правопорушеннях, вчинених із застосуванням насильства.
З огляду на продовження обвинуваченим строку тримання їх під вартою, відповідні клопотання сторони захисту щодо застосування більш м`яких запобіжних заходів судом лишаються без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 55, 61, 62, 183, 197, 199, п.4 ч.3, ст. ст. 331, 392, КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора задовольнити та продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, визначивши строк дії цієї ухвали по 6 листопада 2020 року включно.
Клопотання прокурора задовольнити та продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, визначивши строк дії цієї ухвали по 6 листопада 2020 року включно.
Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченим, захиснику обвинувачених та прокурору.
Визначення часу оголошення повного тексту - 9 вересня 2020 року о 8-30 годині.
Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

08.09.20