справа №133/1007/17
провадження №1-кп/133/18/20
УХВАЛА
Іменем України

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
05.10.20 року

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000396 від 17.05.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березово Хустського району Закарпатської області, українця, громадянина України, одруженого, освіта середня, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його перебування.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 12.05.2016 близько 20 год 30 хв.. в смт.Бродецьке Козятинського району Вінницької області під час суперечки яка переросла в бійку навмисно заподіяв один удар бічною металевою частиною вил ОСОБА_4 спричинивши тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки з переломом 6-го та 7-го ребер зліва, підшкірною емфіземою , розповсюдженим підшкірним крововиливом , забій рани на лівій бічній поверхні грудної клітки , що відповідно до висновку експерта є тілесним ушкодженням середнього ступеню тяжкості зознаками тривалого розладу здоровя ( понад 21 добу ), тобто скоїв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Винуватість ОСОБА_6 доведена в судовому засіданні поясненнями свідків та іншими доказами які досліджувались в судовому засіданні.

Проте під час судового розгляду було проведено судову психіатричну експертизу ОСОБА_6 та у відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 62 від 08.07.2019, ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння (станом на 12.05.2016) на психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період інкримінованого йому діяння ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час у ОСОБА_6 виявлений легкий когнітивний розлад змішаного (травматичного, судинного) генезу. В теперішній час ОСОБА_6 не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 потребує застосування примусового амбулаторного лікування за місцем його подальшого перебування.

Тому відповідно до правил ч. З ст. 19 КК України, не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановленим вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє ЇЇ можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню, в зв`язку з цим виникла необхідність у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру.

Потерпілий ОСОБА_8 вважає, що до обвинуваченого необхідно застосувати покарання та направити для примусового лікування.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 вважає, що клопотання необхідно вирішити відповідно до чинного законодавства.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вважає, що винуватість ОСОБА_6 недоведена в судовому засіданні, проте не заперечує про застосування до останнього примусових заходів медичного характеру.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження прийшов до наступного висновку.

Так судом встановлено, що 12.05.2016 близько 20 години 30 хвилин між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_1 , та його сусідкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт щодо земельної ділянки останньої, яка знаходиться поряд з територією домоволодіння ОСОБА_4 . Під час вказаної суперечки між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розпочалась бійка. З метою залагодження даного конфлікту до ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вийшли ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 . Під час продовження даної словесної суперечки, ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розуміючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, виконуючи свій протиправний намір, наніс один удар бічною металевою частиною вил, які він заздалегідь приніс з собою, по лівій частині тулубу в область ребер ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляду тупої травми грудної клітки з переломами 6-го та 7-го ребер зліва, підшкірною емфіземою, розповсюдженим підшкірним крововиливом, забійної рани на лівій бічній поверхні грудної клітки. За ступенем тяжкості тупа травма грудної клітки є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я (понад 21 добу), рана є легким тілесним ушкодженням.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні винним себе не визнав та пояснив, що ОСОБА_8 він не бив, а навпаки це ОСОБА_8 з своїм сином побив його.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що в середині травня 2016 року під вечір він пішов на вигін косити траву. Почув крики. Коли підняв голову то побачив, що ОСОБА_10 б`є його сина. Він зробив зауваження ОСОБА_10 і між ними зав`язалась суперечка. В цей час в його сторону став бігти ОСОБА_6 з вилами в руках. Він ( ОСОБА_8 ) підняв руки вгору, тобто маючи на увазі "здаюсь". В цей час ОСОБА_6 з усієї сили, з розмаху, з права на ліво вдарив металевою частиною вил йому в груди. Він втратив свідомість, йому стало важко дихати. Отямившись, він поповз до своєї хати, набрав "103" і знову втратив свідомість. Приїхала швидка допомога, його забрали до лікарні.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_11 (дружина обвинуваченого) суду пояснила, що з сусідом ОСОБА_8 в неприязних відносинах знаходяться на протязі тривалого часу. 12.05.2016 року зранку ОСОБА_4 , син потерпілого, випасав корову на городі Павловської. З даного приводу вона викликала працівників поліції і ті склали акт. Ввечері, вона пішла до ОСОБА_10 , а коли поверталася, то побачила, що ОСОБА_8 косить траву. Він почав її обзивати та замахнувся косою, але коса сковзнула по стовпі та зламалася. Вона почала кричати. На крик прибіг її чолові ОСОБА_6 та став між нею та ОСОБА_8 . ОСОБА_8 вдарив її чоловіка ОСОБА_6 косою по носі. У чоловіка стала йти кров з носа. Потім прибіг син потерпілого ОСОБА_4 та став ногами бити її чоловіка. У її чоловіка не було нічого в руках і ОСОБА_8 він не бив, а це ОСОБА_8 з своїм сином побили її чоловіка ОСОБА_6 , який був в той вечір госпіталізований до лікарні.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що проживає по сусідству з обвинуваченим та потерпілим. З обвинуваченим знаходяться в дружніх стосунках, а з потерпілим не підтримують ніяких стосунків. З потерпілим ОСОБА_8 у неї виникають сварки із-за земельної ділянки. Так, 12.05.2016 між нею та ОСОБА_8 виникла суперечка внаслідок якої останній хотів її ударити, ален вона стала тікати та зачепилась і впала. ОСОБА_12 стала кричати та звати на допомогу. Прибіг її чоловік ОСОБА_6 , відсторонив ОСОБА_8 від неї.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_6 проживає по сусідству та знаходиться в дружніх стосунках, з ОСОБА_8 у них суперечка виникла із-за земельної ділянки, . 12 травня 2016 року його дружина ОСОБА_9 пішла проводжати дружину ОСОБА_6 . ОСОБА_14 , а він дивився у вікно. Він побачив ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та свою дружину та почув сварку. Він почув крик своєї дружини та вирішив йти на допомогу, але так як він є інвалідом та швидко не може ходити, то прийшов вже тоді, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_4 били ОСОБА_6 ногами, а його дружина лежала на землі, у неї стався гіпертонічний криз. Викликали швидку допомогу та працівників поліції. Його дружину забрали однією швидкою допомогою, а ОСОБА_6 та ОСОБА_8 забрали в лікарню іншою швидкою допомогою.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що біля 21-00 год. 12.05.2016 він вийшов розчистити земельну ділянку, але ОСОБА_10 почала до нього лаятись та замахнулась намагавшись нанести удари сапою. Дану суперечку почув його батько ОСОБА_8 та почав робити її зауваження, які вона ігнорувала. На крик прибіг обвинувачений ОСОБА_6 з криком «я вас повбиваю». Його батько ОСОБА_8 підняв руки, а ОСОБА_15 з усієї сили вилами наніс батьку удар в груди в область серця. Після чого, він підбіг та захищаючи батька, наніс ОСОБА_16 у відповідь удар рукою.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_8 . ОСОБА_6 та його співмешканка постійно з ними конфліктують. Під час конфлікту її вдома не було. Вона відвідувала чоловіка в лікарні, та бачила на його грудях темні пасма від нанесениого удару. .

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що являється депутатом Бродецької селищної ради Козятинського району та знає як сім`ю ОСОБА_19 , так і Поповичів. ОСОБА_20 та його дружину ОСОБА_21 вона може охарактеризувати з доброї з доброї сторони. Про вказану подію, підчас якої ОСОБА_22 нанесли тілесні ушкодження вона дізналась від односельчан, які розповідали, що ОСОБА_23 наносив удари чи удар ОСОБА_22 . Особисто вона даної події не бачила. Пізніше, при спілкуванні із ОСОБА_24 остання повідомила їй, що дійсно вказана подія мала місце;

Свідок ОСОБА_25 , пояснила, що 12 травня 2016 року о 20:48 год. надійшов виклик до селища Бродецьке Козятинського району на ім`я ОСОБА_26 . Після приїзду на виклик, на запитання що сталось, повідомили, що відбулась бійка. Коли приїхали, то побачили, що на городі лежить жінка та в неї був високий тиск, ми поклали її на носилки. Після чого, повідомили, що ОСОБА_22 (як вона пізніше дізналась ПЇБ) необхідна медична допомога. Так як в кареті швидкої допомоги не було місця, то вона викликала на своє ім`я ще одну карету швидкої допомоги. А ОСОБА_27 дала обезболююче. Він скаржився на біль у районі ребер та скрутившись лежав на підлозі;

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні дав наступні покази: про те, то він працює лікарем - хірургом в КП «Козятинська ЦРЛ». Так, 12 травня 2016 року по швидкій допомозі поступив до нього ОСОБА_8 , він не був в стані алкогольного сп`яніння. Пацієнт на запитання шо трапилось, пояснив, що його побив сусід вилами. Потім з`ясувалось, що у ОСОБА_19 переламані 6-та та 7-ме ребро зліва. Тому з 12 травня по 25 травня 2016 року останній перебував на амбулаторному лікуванні. На запитання чи можливо лише від одного удару отримати виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження - лікар відповів «так, можливо» та додав, шо отримати такі ушкодження можливо лише при ударі, або при падінні із великої висоти, при падінні із власного зросту таких тілесних ушкодженні отримати не можливо;

Поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_29 , який підтвердив, шо підсумки, викладені у висновку СМЕ № 109 відповідають дійсності та пояснив, що він особисто при огляді ОСОБА_8 чітко бачив тілесні ушкодження нанесені конкретно вилами, оскільки було чітко видно чотири колоті рани від металу, при падінні отримати такого роду тілесні ушкодження малоймовірно.

Винуватість ОСОБА_6 підтверджується також:

- заявою ОСОБА_8 від 17.05.2016 р. про внесення до ЄРДР заяви про злочин (т.1 а.с.1);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.05.2017 р. (т.1 а.с.175);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 11.06.2017 р., відповідно до якого останній розповів при яких обставинах обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження (т.1 а.с.178-179);

- висновком експерта від 18.06.2016 р. № 109, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено тупу травму грудної клітки з переломами 6 та 7 ребер зліва, підшкірною емфіземою, розповсюдженим підшкірним крововиливом, забійну рану на лівій бічній поверхні грудної клітки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, можливо, 12.05.2016 р. Ушкодження у ОСОБА_8 небезпечними для життя в момент заподіяння не були. За ступенем тяжкості тупа травма грудної клітки є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (понад 21 добу), рана є легким тілесним ушкодженням (т.1 а.с.181-182);

- висновком експерта від 26.01.2017 р. № 235, відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , у останнього ушкодження могли утворитися за обставин, що були відтворені при проведенні слідчого експерименту 23.11.2016 за участю ОСОБА_8 , тобто, при нанесенні йому удару вилами в ділянку грудної клітки зліва (т.1 а.с.197-198);

- виписним епікрізом з історії хвороби № 2313 КП «Козятинська ЦРЛ», з якого вбачається, що ОСОБА_8 поступив у лікарню із закритим переломом 4-5 ребер зліва, скарги на болі в лівій половині грудної клітки, головний біль та нудоту (т.1 а.с.199);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 23.11.2016, відповідно до якого останній уточнив факт спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (т.1 а.с.209-211);

Протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 23.11.2016, відповідно до якого останній зазначав , що бачив, як потерпілий 12.05.2016 йшов додому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, декілька разів падав, втрачаючи рівновагу, та знову підіймався, потім бив руками та ногами об паркан та знову падав грудьми на землю (т.1 а.с.212-214) суд оцінює критично, оскільки пояснення ОСОБА_13 спростовуються поясненнями лікаря ОСОБА_30 ,який зазначив , що отримати ОСОБА_8 такі ушкодження можливо лише при ударі, або при падінні із великої висоти, при падінні із висоти власного зросту таких тілесних ушкодженьі отримати не можливо. Крім того суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , оскільки вони підтримують гарні дружні відносини із сім`єю ОСОБА_15 , а тому зацікавлені у вирішенні справи на користь ОСОБА_6 .

Таким чином в судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, а таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 62 від 08.07.2019, ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння (станом на 12.05.2016) на психічне захворювання не страждав, перебував

поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період інкримінованого йому діяння ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час у ОСОБА_6 виявлений легкий когнітивний розлад змішаного (травматичного, судинного) генезу. В теперішній час ОСОБА_6 не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 потребує застосування примусового амбулаторного лікування за місцем його подальшого перебування.

Відповідно до правил ч. З ст. 19 КК України, не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановленим вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє ЇЇ можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть

застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Згідно зі ст. 93 КК України, ч. 2 ст. 513 КПК України, до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, застосовуються примусові заходи медичного характеру.

Пленум Верховного Суду України у п.З своєї постанови № 7 від 03.06.2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" роз`яснив, що зазначені примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановленим вироку.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суді з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що в судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 122 ч.1 КК України, проте після вчинення кримінального правопорушення захворів на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Цивільний позов ОСОБА_8 необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 292, 503, 513 КПК України, суд -

ухвалив :

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березово Хустського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, одруженого, освіта середня, не працюючого, не депутата, інваліда 3 групи, - примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його перебування.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

На ухвалу суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1