Справа № 357/5726/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2964/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, до засудження непрацюючого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Мінським районним судом м. Києва від 14 липня 2000 року за ст.ст.81 ч.2, 46-1 КК України до 1 року позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

- вироком Мінським районним судом м. Києва від 02 квітня 2001 року за ст.ст.17 ч.2, 140 ч.2, 140 ч.2, 42 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 16 січня 2002 року умовно-достроково на 4 місяці 6 днів, ст.81 КК України;

- вироком Оболонським районним судом м. Києва від 11 травня 2004 року за ст.ст.186 ч.2, 309 ч.1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 16 лютого 2008 року по відбуттю строку покарання;

- вироком Оболонським районним судом м. Києва від 13 квітня 2009 року за ст.ст.309 ч.1, 75 КК України до 1 року позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Оболонським районним судом м. Києва від 05 листопада 2010 року за ст.ст.185 ч.2, 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Подільським районним судом м. Києва від 04 липня 2011 року за ст.ст.186 ч.2, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14 травня 2014 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 17 днів, ст.81 КК України;

- вироком Оболонським районним судом м. Києва від 25 листопада 2015 року за ст.ст.186 ч. 2, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року зараховано в строк покарання попереднього ув`язнення з 25 листопада 2015 року по 16 серпня 2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ст.72 ч.5 КК України;

постановою начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 09 жовтня 2019 року переведений з дільниці ре соціалізації до дільниці соціальної реабілітації при колонії. Початок строку: 25 листопада 2015 року, кінець строку: 02 вересня 2020 року, -

Зазначена ухвала обґрунтована тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки він за час відбування покарання отримав п`ять стягнень, які накладені у 2018 році, заохочення мають одиничний характер. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що поведінка засудженого направлена на виправлення не є стабільною, процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки не доведений, а отже останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвала є незаконною. Засуджений вказує, що він повністю усвідомив свій вчинок, щиро розкаюється у вчиненому злочині. Зазначає, що він став на шлях виправлення та не становить суспільної небезпеки. Перебуваючи в колонії він весь час працював та докладав зусиль, задля того, щоб було прийнято позитивне рішення, щодо застосування ст.81 КК України. Крім того, судом було залишено поза увагою той факт, що він, в порядку ст.101 КВК України був переведений з дільниці ре соціалізації до дільниці соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення, де продовжував працювати на контрагентському об`єкті та сумлінно себе поводив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Засуджений ОСОБА_7 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про його участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслав. Разом з тим, до суду апеляційної інстанції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» надійшло повідомлення, з якого вбачається, що ОСОБА_7 звільнений 02 вересня 2020 року по відбуттю строку покарання.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі засудженого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду провадження без участі ОСОБА_7 .

Як вбачається з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності з п.2 ч.1 ст.537 КПК України суду надано право під час виконання вироків вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з п.3 ч.3 ст.81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

У відповідності до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці полягає в добросовісному ставленні до виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів. Особа повинна брати участь у суспільно корисній праці в одній із існуючих організаційно-правових форм (робота за наймом, участь у підприємництві, виконання роботи за цивільно-правовими договорами, індивідуальна праця).

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2015 року за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.08.2016 року, в порядку ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 25.11.2015 року по 16.08.2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання 25.11.2015.

Кінець строку покарання 02.09.2020.

Станом на час звернення з клопотанням, засуджений відбув частині покарання 5 років 3 місяці 3 дні.

Із характеристики за місцем відбування покарання від 04.06.2020 (а.п.2), довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення засудженого (а.п.3) вбачається, що засуджений ОСОБА_7 міру покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 25 листопада 2015 року. Під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.
У ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» утримувався з 01 вересня 2016 року. За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 06 жовтня 2016 року утримувався в ДУ «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
В ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» утримувався з 16 лютого 2017 року, де характеризувався негативно, за порушення встановленого порядку відбування покарання, три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі один раз був поміщений в ДІЗО. Стягнення погашені у встановленому законом порядку, порушення виражались у зберіганні заборонених для користування засудженими речей, порушенні форми одягу та перебуванні в збудженому стані. Заохочень не мав.
З 19 жовтня 2017 року утримувався в ДУ «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
В ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» відбуває покарання з 21 червня 2018 року. За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За допущення порушень установленого порядку відбування покарання два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких один раз був поміщений в ДІЗО. Стягнення погашені у встановленому законом порядку, має чотири заохочення. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті, відношення до праці добре. Постаново начальника колонії від 09 жовтня 2019 року був переведений на дільницю соціальної реабілітації, що при колонії, де характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має два заохочення, стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує, за характером спокійний, врівноважений, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, своє спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.
Відповідно до довідки про стягнення та заохочення, за час відбування покарання засуджений має п`ять стягнень, які накладені на останнього у 2018 року, які погашені у встановленому законом порядку, також має шість заохочень.
Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Зокрема, за час відбування покарання ОСОБА_7 отримав п`ять стягнень, які накладені у 2018 році, а заохочення дійсно мають одиночний характер.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що до засудженого ОСОБА_7 вже раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому засуджений належних висновків для себе не зробив та знову вчинив корисливий злочин.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги засудженого і приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав однозначно стверджувати про виправлення ОСОБА_7 за час відбування покарання, а тому погоджується з висновками міськрайонного суду про те, що для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання підстави відсутні.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :