ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1269/19 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 619/1865/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст. 246 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 5 червня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000128 від 30.10.2019 року стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 246 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 31 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 000128 від 30.10.2019 року стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 246 КК України та визначено заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105100 гривень, у разі внесенні якої на підозрюваного покладені обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;
- носити електронний засіб контролю.
Слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважав не доведеними стороною обвинувачення ризики, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не вбачав підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З таким рішенням слідчого судді не погодився захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 та подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 5 червня 2020 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що в протоколі огляду події встановлено, що лісосмуга розташована між полями за межами населеного пункту с. Піонер Краснокутського району Харківської області, відповідно до GPRS шир./довж. 50.099083N; 35.049466Е, в якій встановлено порубку дерев, однак відповідно з даними карти за цими координатами GPRS знаходиться земельна ділянка поблизу с. Степанівка, а населений пункт «село Піонер Краснокутського району Харківської області», поблизу якого, нібито, було оглянуто та вилучене перелічене майно взагалі відсутній. Єдине село Піонер Харківської області знаходиться у Великобурлуцькому районі. Також зазначає, що в цьому протоколі немає посилань на ОСОБА_8 . Крім того вказує, що висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 5201 від 24.04.2020 року у кримінальному провадженні № 0000058 взагалі не містить жодного доказу, а лише затверджує відповідність арифметичних розрахунків. Посилається на те, що у наданих протоколах допиту свідків взагалі не фігурує підозрюваний, а ці свідки є співробітниками Коломацького та Краснокутського ВП, які в свою чергу є заінтересованими особами. Вважає, що довідка за результатами перегляду матеріалів НС(Р)Д у кримінальному провадженні 0000128 не може бути доказом та не підтверджує участі підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину. Крім того, вказує на те, що відповідно до протоколу за результатами проведення НС(Р)Д від 21.02.2020 року інформації про причетність ОСОБА_8 до вказаного кримінального правопорушення не отримано. Вважає, що слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також обґрунтованості підозри. Також, суд першої інстанції помилково зазначив, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, оскільки відповідно до витягу, який є наявним в матеріалах справи, ОСОБА_8 зареєстрований як фізична особа підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з 2015 року. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги відомості, що характеризують особу підозрюваного, а саме те, що він раніше не судимий, на утримання має двох неповнолітніх дітей, проживає разом із дружиною та дітьми, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, є інвалідом ІІ групи.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_8 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений, обставин неявки суду не повідомив.
Колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст. 401, ст. 422 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності підозрюваного, оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтвердив захисник в судовому засіданні, клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю підозрюваного до апеляційного суду не надходило, а також захисник в своїй апеляційній скарзі не порушує питання про погіршення становища підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, а також пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, та наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.4 ст. 246 КК України; наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на переконання слідчого, у сукупності із відомостями про особу підозрюваного свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою ( арк. 2-5).

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про:

1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України;

2.наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України;
3.недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення наведені у оскаржуваній ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України. З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до матеріалів судового провадження вбачається, що в провадженні СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000128, відомості за яким були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

26.05.2020 року про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення було повідомлено ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопоуршення проти довкілля, яке передбачено ч.4 ст. 246 КК України, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до семи років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, є інвалідом ІІ групи, має на утриманні малолітніх дітей.
Однак, не зважаючи на наявність міцних соціальних зв`язків, як слушно встановив суд першої інстанції, сторона захисту не надала жодних об`єктивних відомостей, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.
Крім того, захиснику та підозрюваному належить роз`яснити, що доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності захворювання, які виключають застосування такого запобіжного заходу, повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої підозрюваний має процесуальне право заявляти відповідні клопотання.
Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Поряд з тим, згідно матеріалів провадження, вбачається, що ОСОБА_8 при затриманні намагався зкритися з місця події, а також приймав активну участь у підготовці до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що проявилось у плануванні та організації цього злочину, тобто підшукуванні співучасників, вантажної техніки, що в свою чергу підтверджує висновок суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, тобто переховуватись від органів досудового розслідування або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.
Тому, колегія суддів ставиться критично до доводів апелянта щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Доводи захисника стосовно фактичного місця вчинення кримінального правопорушення підлягають уточненню під час досудового розслідування, яке на даний час не закінчено, а тому колегія суддів не може погодитись з апеляційним доводом захисту щодо неконкретності встановленого місця вчинення кримінального правопорушення.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Між тим, в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею визначений розмір застави, який на переконання колегії суддів є обґрунтованим, оскільки існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 , тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 246 КК України, і застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, що узгоджується з нормами п.2 ч.5 ст.182 та ч. 4 ст. 183 КПК України.
Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи ОСОБА_8 .
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами його апеляційної скарги.
Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що ОСОБА_8 в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явився, що може бути розцінено судом як ухилення від явки до суду, чим порушено підстави визначеної застави, а колегія суддів, внаслідок скорочених строків розгляду апеляційної скарги, не має можливості перевірити цей факт.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 5 червня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді: