Дата документу 19.01.2021 Справа № 333/1056/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1056/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/288/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оренбург (Російська Федерація), громадянина Російської Федерації (має посвідку на постійне проживання на території України безстроково), який має середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення зі ОСОБА_6 майнової шкоди у розмірі 2 317,70 грн та моральної шкоди у розмірі 35 000,00 грн задоволений частково.
Постановлено стягнути зі ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 2 317,70 грн та моральну шкоду у розмірі 27 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного йому покарання та розміру моральної шкоди. Просить призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, стягнути з нього на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом безпідставно не прийнято до уваги наявність двох обставин, які зазначені в обвинувальному акті та пом`якшують його покарання повне визнання ним вини та сприяння розкриттю злочину. Також він раніше не притягався до кримінальної відповідальності і завдав потерпілому удару від ревнощів.

Крім того, апелянт вважає, що судом стягнуто з нього на користь потерпілого ОСОБА_8 завищену суму моральної шкоди. З приводу майнової шкоди він не мав жодних заперечень, оскільки заявлена сума була підтверджена документально. Однак, судом стягнуто з нього суму моральної шкоди, яка є розміром заявленої потерпілим вартості операції. При цьому, документів з рекомендацією проводити певне операційне втручання з причин отримання перелому правої лопатки та підтвердження такої вартості, ні ОСОБА_8 , ні його представником не надано.

Крім того, потерпілим не надано підтвердження того, що до отримання травми він мав в користуванні транспортний засіб, яким у подальшому не міг керувати, що спричиняло додаткові моральні страждання. Не надано потерпілим і доказів того, що він здійснював підприємницьку діяльність у період, за який просить стягнути шкоду. Сам факт реєстрації ФОП не підтверджує такі обставини.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_8 заперечує проти зменшення розміру стягнутої моральної шкоди, у зв`язку із тим, що завдані тілесні ушкодження є причиною зазначених глибоких страждань та погіршеного стану здоров`я ОСОБА_8 , який був вимушений звертатись до лікарів. Тобто, саме винні дії ОСОБА_6 є підставою для глибоких душевних страждань ОСОБА_8 . Розмір моральної шкоди у сумі 27000,00 грн зможе зменшити глибокі душевні страждання ОСОБА_8 , а також частково компенсувати незворотне втрачене здоров`я останнього та неможливість керування транспортним засобом та витрати на виклик таксі для його родини.

Згідно з вироком суду, 13 жовтня 2019 року приблизно о 21:30 годині ОСОБА_6 , перебуваючи біля буд. №32 по вул.Тополіна у м.Запоріжжі, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , хоча повинен і міг їх передбачити, діючи більш обачливо, підійшов до останнього з лівого боку та знаходячись на відстані витягнутої руки від потерпілого наніс один удар рукою, зажатою в кулак, в область обличчя ліворуч, від якого ОСОБА_8 не втримався на ногах та впав на асфальтне покриття, вдарившись правою стороною тулуба. Зазначене призвело до отримання потерпілим тілесних ушкоджень у вигляді: закритого перелому акроміального відростка правої лопатки та садна у ділянці правого ліктя, які у сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день).
Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, а саме: необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в межах заявлених вимог; прокурора, потерпілого, його представника, які заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги, вважали вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.162 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також стягнення з обвинуваченого занадто великої суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження та вироку суду вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрації, неодружений, працює, але неофіційно, його вік та здоров`я (на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває), відсутність осіб на утриманні, досудову доповідь. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд не встановив.
З врахуванням всіх обставин та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання в межах санкції статті обвинувачення - у виді громадських робіт (що є найм`якішим видом покарання), але на максимальний строк.
З огляду на викладене, фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинуваченого, вважати призначене покарання надто суворим підстав немає.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого правильність вказаних висновків суду не спростовують.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не прийнято до уваги наявність двох обставин, які зазначені в обвинувальному акті та пом`якшують його покарання повне визнання ним вини та сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими.

Так, суд обґрунтовано у вироку звернув увагу на те, що, ОСОБА_6 , вказуючи, що визнає свою вину в пред`явленому обвинуваченні, разом з цим зазначив, що потерпілий сам знаходився у стані алкогольного сп`яніння і саме через це впав після нанесеного ним удару. Активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину матеріалами провадження теж не підтверджується те.
Згідно з матеріалами провадження, навіть матеріальна шкода потерпілому до цього часу не відшкодована.
Отже, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції та звертає увагу на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 06 жовтня 2020 року (справа № 745/658/19, провадження № 51-3723км20).
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, відповідають фактичним обставинам, а покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням положень ст.ст.50,65 КК України.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 27 000,00 грн.
Так, відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити зв`язок між діянням і шкодою, що настала і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Крім того, відповідно до вимог ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цих вимог закону суд першої інстанції теж дотримався.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, суд врахував характер дій обвинуваченого ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань потерпілого ОСОБА_8 , у якого поза сумнівом змінився звичний спосіб життя через отриману травму.
При апеляційному розгляді потерпілий зазначив, що він до цього часу відчуває біль та потребує подальшого оперативного лікування, від обвинуваченого на теперішній час будь-які заходи стосовно відшкодування суми матеріальної чи моральної шкоди не вживалися. Його спосіб життя повністю змінився не на краще.
З огляду на фактичні обставини провадження, вік потерпілого, ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, доводи останнього на обґрунтування цивільного позову в частині, що стосується моральної шкоди, є переконливими.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що стягнутий з обвинуваченого на користь потерпілого, не може вважатися надмірним та недоведеним.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначеній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та засуджено, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошений 24 січня 2021 року о 10-00 годині.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4