КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2461/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.ст.537, 539 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

29 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Білоцерківська виправна колонія №35» матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги засудженого ОСОБА_6 про виправлення описки у вироку Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений у клопотанні ставить питання про виправлення описки у вироку Апеляційного суду Київської області, однак із клопотанням про її виправлення звернувся до місцевого суду, а саме Білоцерківського міськрайонного суду в порядку виконання вироку, тобто відповідно до ст. 537 КПК України, проте порядок виправлення описки у рішенні суду (ст. 379 КПК України) та вирішення судом питань під час виконання вироків (ст. 537 КПК України) не є тотожними.
Суд зазначає, що у разі незгоди із ухваленим вироком суду особа вправі оскаржити це рішення у передбаченому КПК України порядку. Суд, який розглядає заяву особи про виправлення описки не вправі здійснювати оцінку обґрунтованості ухвалених рішень судом та викладу обставин.

На вказану ухвалу суду першої інстанції засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить в порядку виконання вироку виправити допущені в судовому рішенні Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року описки, які надруковані на 11 (одинадцятій сторінці), які не підтверджені наявними у кримінальному провадженні доказами.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про виправлення описки у вироку Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року щодо нього, оскільки у вироку викладено такі його показання, які він ніколи не надавав, та наведено такі обставини, яких не було, крім того, в клопотанні він ставив питання про зміну вироку по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який апеляційну скаргу засудженого підтримав частково, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
16.05.2019 року засудженим ОСОБА_6 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подано клопотання, в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, про виправлення описки у вироку Апеляційного суду Київської області від 2 липня 2013 року, яке мотивував тим, що у вказаному вироку надруковане таке, що не відповідає дійсності, він таких свідчень не давав ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 27.03.2013 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 4 ст.187 КК України та призначено йому покарання - 9 (дев`ять) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. За п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та виправдано у зв`язку з не доведенням, що дане кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 .
Вироком Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року, вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2013 року щодо ОСОБА_6 в частині виправдання у пред`явленому обвинуваченні за п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, засудження за ч.4 ст.187 КК України скасовано на ухвалено у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст.187 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його власністю; за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його власністю. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його власністю.
Положеннями ч. 5 ст. 539 КПК встановлено, що у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.
Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Стаття 43 КПК України вказує, що засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.
У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя та суд постановляє ухвалу, якою доручає відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття у зазначені у постанові (ухвалі) час і місце для участі у кримінальному провадженні.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2,4,7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на захист є фундаментальним правом особи, що гарантується ст. 59 Конституції України та п. 3ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод і порушення цього права є несумісним з гарантіями, передбаченими даною статтею Конвенції.
В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст. 20 КПК України суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.
Однак вказаних законодавчих приписів судом першої інстанції дотримано не було виходячи з наступного.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, що відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами.
Таким чином, у разі встановлення того факту, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення, в тому числі, особливо тяжкого злочину, суд мав забезпечити засудженому право на захист, згідно із ч. 1 ст. 52 КК України, відповідно до якого, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів на любій стадії провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні 24 травня 2019 року під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 , останні приймав участь в режимі відеоконференцзв?язку з ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35».
При цьому, відповідно до журналу судового засідання під час розгляду клопотання судом не ставилось питання про залучення захисника засудженому ОСОБА_6 та жодних процесуальних рішень судом з даного приводу не приймалось, а лише винесена ухвала про часткове задоволення клопотання без участі захисника.
Тобто, суд першої інстанції порушив основоположне право засудженого на захист на відповідній стадії судового провадження, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення ст. 52 КПК України, яка передбачає обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до висновку, що у цьому кримінальному провадженні було допущено порушення права засудженого на захист, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та є безумовною підставою для скасування судового рішення.
В силу ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.
Отже, перевіривши матеріали провадження та надавши їм належну оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року безумовному скасуванню з призначенням нового судового розгляду клопотання ОСОБА_6 в суді першої інстанції, під час якого неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно прийняти законне, обґрунтоване і справедливе рішення, вмотивувавши його належним чином.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 КПК України,колегія суддів -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року - скасувати та призначити новий розгляд клопотання ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4