Провадження по справі №1-кп/752/1091/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві кримінальне провадження № 0010708 відносно обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Рокитне Київської обл., громадянки України, маючої вищу освіту, працюючої медичною сестрою Стоматології «Олета», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

з участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представників

потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
обвинувачена ОСОБА_3 06.11.2017 року, приблизно о 09:00 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_6 , схопила останню за волосся, повалила на підлогу та почала наносити удари кулаками в область голови. Далі, схопивши за волосся, продовжила бити потерпілу ОСОБА_6 головою об підлогу, при цьому коліном правої ноги зверху притиснула грудну клітину, завдавши останній, згідно висновку експерта №2977 від 14.11.2017 року, синців: в лобній ділянці по центру з переходом в міжбрівну ділянку,на задній поверхні ліктьового суглобу, на тильній поверхні правого передпліччя у середній третині, на тильній поверхні правого променево зап?ясного суглобу з переходом в середню третину 2-ї-3-ї п?ясних кісток, на тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимальної третини 2-3 п?ясних кісток, в підщелепній ділянці справа, у виличній ділянці справа, по верхньому краю правої лопатки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_3 , після роз`яснення їй суті обвинувачення, не визнала свою вину. Зазначила, що 06.11.2017 року за місцем мешкання готувала їсти, ОСОБА_9 зайшла на кухню та почала її словесно ображати, агресивно себе вести. Вона пішла і викликала поліцію, тілесних ушкоджень потерпілій не наносила. З ОСОБА_9 часто виникають словесні конфлікти, оскільки остання не має власної родини, заздрить і постійно втручається у виховання її доньки.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини, її вина доводиться наступними доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що 06.11.2017 року, за місцем мешкання, між нею та невісткою ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого остання повалила її на підлогу і нанесла безліч ударів руками в обличчя. Далі взявши її за волосся била головою об підлогу. В процесі побиття тримала її за руки і коліном натискала на грудну клітину, поки у неї не перехоплювало дихання та почало паморочилося в голові. В процесі побиття вона ногою зачепила стіл, впав посуд і вона змогла вирватись та втікти. Як їй здалося побиття тривало біля 30 хвилин. Після побиття лежала, оскільки боліла голова. Дочекавшись маму, повідомила їй про ситуацію що сталася, а далі з нею разом звернулась в медичний заклад і до дільничного;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що 06.11.2017 року вона була на роботі. Біля 10 години ранку їй зателефонувала донька ОСОБА_6 та повідомила, що їй дуже погано. Вона одразу поїхала додому і прибула десь о 12 годині. Вдома донька лежала в дитячій кімнаті, була бліда та говорила слабким голосом, просила її не турбувати бо погано себе почуває. Через 2 години донька встала і вона побачила у неї на лобі гематома, на руках були шишки. Вона пропонувала викликати швидку, однак та відмовилася сказавши що ще відпочине. Ввечері доньці не стало краще, боліла голова та її хитало. Дочка розповіла, що її побила невістка. Відбувся конфлікт, невістка спочатку розмахувала ножем, а потім повалила за волосся та почала бити головою об підлогу, яка застелена плиткою. Це продовжувалось близько 30 хвилин, допоки дочка не зачепила ногою стіл та на підлогу не впав посуд невістки. Дочка скористалась тим, що невістка відволіклась на падаючий посуд, побігла у ванну де зачинилася. Після цього вони поїхали у травмпункт Голосіївського району, які направили до хірурга, а той, встановивши струс головному мозку, порадив звернутись у 12 лікарню. Наступного дня вони поїхали у 12 лікарню, де лікар встановила струс головного мозку, проте не поклала на стаціонар, оскільки не було ліжкомісць для осіб які звернулись не по швидкій допомозі. Призначила ліки та рекомендувала ліжковий режим. Вечері, 06.11.2017 на кухні вона чула, що невістці не сподобалось перебування доньки на кухні і вона питала чи не мало вона отримала, маючи на увазі побиття вранці. Через 2 дні пішли до дільничного інспектора, якому написали заяву про злочин.
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.11.2017 року

(Том 2 а.п. 51);

-висновком експерта №2977 від 14.11.2017 року, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені синці в лобній ділянці по центру з переходом в міжбрівну ділянку, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на тильній поверхні правого передпліччя у середній третині, на тильній поверхні правого, променево зап?ястного суглобу з переходом в середню третину другої третьої п?ясних кісток, на тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимальних третин 2-3 п?ясних кісток в підщелепній ділянці зправа, у виличній ділянці зправа по верхньому краю правої лопатки. Утворення їх може відповідати 06.11.2017, за обставин вказаних у постанові про призначення експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, виключається утворення їх від падіння та вони не характерні для самоспричинення.
Том 2 а.п. 53-56;

-протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього, від 21.05.2018 року, в ході якого за участю потерпілої ОСОБА_6 були відтворені обставини її побиття обвинуваченою ОСОБА_3 06.11.2017 року в АДРЕСА_2 . В ході слідчого експерименту потерпіла детально описала та показала, за участю статиста, яким чином, в якій послідовності і в який спосіб обвинувачена спричинила їй тілесні ушкодження

Т.2 а.п.57-63;
-висновком експерта №578/е від 21.05.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 при зверненні за медичною допомогою 07.11.2017 року мала тілесні ушкодження, які спричинені травмуючою дією тупого предмету, могли утворитись 06.11.2017 року та не виключено, що вони утворились за обставин, на які вказує потерпіла ОСОБА_6 в протоколі проведення слідчого експерименту від 21.05.2018 року

Том 2 а.п. 64-67

Обвинувачена ОСОБА_3 обліку у психоневрологічному закладі не перебуває, у лікаря нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо;

Захисник ОСОБА_5 вказував на недопустимість доказів вищезазначених висновків експертів: щодо тілесних ушкоджень та експертизи можливості отримання тілесних ушкоджень у вказаний потерпілою спосіб. Мотивував тим, що експертиза № 2977 була проведена за постановою начальника СВ Голосіївського УП, в той час, коли справа перебувала уже в провадженні слідчого ОСОБА_13 . Експертизу ж 875/е просив визнати недопустимим доказом, оскільки за принципом плодів отруйного дерева, в її основу покладені висновки експертизи 2977, що проведена з порушенням порядку її призначення. Просив визнати недопустимим і слідчий експеримент, з огляду на порушення порядку його проведення, не попередження потерпілої про кримінальну відповідальність, неналежного місця, участь у ньому статиста, особа якої належним чином не ідентифікована і не передбачена ст. 240 КПК, порушення процесуальної форми протоколу і додатків.

Щодо оцінки доказів суд вважає зауважити наступне
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
2. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (Стаття 85 КПК).
Згідно ч. 1 статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
У свою чергу в статті 87 згаданого забірника законів імперативно визначено які з доказів будуть недопустимими внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
п. 6 ч. 2 ст. 39 КПК України визначає, серед інших, функцію керівника органу досудового розслідування - здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.
Аналізуючи весь зміст ст. 39 КПК України і зокрема згаданий п. 6 ч. 2 необхідно зауважити, що законодавець не врегулював у який спосіб може відбуватися втручання начальника слідчого відділу у хід досудового розслідування, не окреслив де закінчуються права начальника по контролю за ходом процесуальних дій які вчиняє чи має вчинити слідчий по ефективному розслідуванню.
ч. 5 ж ст. 40 КПК України декларує, що втручання у процесуальну діяльність слідчого забороняється лише осіб, що не мають на те законних повноважень. А як згадано вище начальнику СВ такі повноваження надані.
Дійсно, в ст. 113 КПК України 1960 року містилося таке поняття як прийняття справи до свого провадження, про що повинна була бути винесена відповідна постанова, однак у КПК 2012 року така вимога відсутня, а згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування визначається керівником органу досудового розслідування.
Отже, на думку суду, начальник слідчого відділу мав право, в цьому провадженні, призначати експертизу користуючись повноваженнями слідчого, а тому і докази, які здобуті в ході експертиз № 2977 та 875/е є належними та допустимими.
Щодо слідчого експерименту порядок його проведення визначений у ст. 240 КПК України і на думку суду повністю дотриманий. Наявність статиста обумовлена особливістю проведення цієї слідчої дії та необхідністю перевірки показань потерпілої. Ця перевірка була викликана тим, що свідків побиття встановлено не було, а показання потерпілої потребували перевірки задля впевненості у правдивості її свідчень. Місце його проведення не мало ключове значення, оскільки здобуваючи цей доказ важливо було визначити механізм заподіяння тілесних ушкоджень. При цьому ст. 240 КПК і не вимагає проведення цієї слідчої дії на місці вчинення злочину, а навпаки, встановлює навіть обмеження, серед яких можливість його проведення в житлі лише за згодою особи яка ним володіє. Немає у вказаній статті і вимоги щодо попередження потерпілої про кримінальну відповідальність.
На противагу аргументам захисника, в судовому засіданні, згідно вимог закону, потерпіла була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, при цьому давала послідовні, логічні свідчення, які не суперечили доказам здобутим під час досудового розслідування. Свідчення потерпілої підтвердила і свідок ОСОБА_11 , яка хоч безпосередньо і не сприймала обставини злочину, проте, бачила всі наслідки злочину і допомагала потерпілій у зверненні до медичних закладів. Зауважила на атмосферу яка існує в їхній родині та стосунки між обвинуваченою та потерпілою.
Показання ж обвинуваченої були не послідовні, не логічні, направлені на приховування своєї участі у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій, а тому судом до уваги не брались.
З огляду на викладене, зазначеними належними та допустимими доказами, поза розумним сумнівом, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні легкого тілесного ушкодження, тобто кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;
Згідно ч. 2 статті 12 КК Укрїни кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Оскільки ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок 06.11.2017 року, з дня його вчинення минуло більше 3 років, перебіг давності не зупинявся і не переривався, вона підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закриттю у зв?язку із закінченням строків давності.
Такий підхід суду кореспондується із останньою практикою Верховного Суду, який у рішенні № 127/26665/16-к від 04.06.2020 року вказав на імперативність норми ст. 49 КК України і обов?язок суду першої та апеляційної інстанції, при встановленні підстав до закриття, звільнити особу від кримінальної відповідальності, а провадження закрити.
Керуючись ст.ст. 288, 284,369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України .
Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за проведення Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи судово-медичних експертиз №2977/Е від 22.11.2017 року та №875/е від 21.05.2017 року в сумі 1997 грн. 10 коп. в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1