23.11.2020 Справа № 756/325/18
№ 1-кп/756/239/20
№ 756/325/18
В И Р О К
іменем України

23 листопада 2020 року Оболонський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
захисників обвинуваченої адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
обвинуваченої ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, офіційно не працюючої, не заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, такої, що не має освіти, без постійного місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу положень ст. 89 КК України,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

13 грудня 2017 року близько 12 год. 40 хв., у ОСОБА_11 , яка перебувала в приміщенні магазину «Бершка», що знаходиться в ТРЦ «Дрім Таун», який розташований за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 1-Б, виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з прилавку магазину товар, а саме чоловічі кросівки, вартістю 749 грн. 16 коп., які сховала під спідницю у яку була одягнена.
Виконавши усі дії, які ОСОБА_11 вважала необхідними для доведення свого умислу до кінця, остання направилася до виходу з магазину та, не розрахувавшись за викрадене майно, пройшла повз лінію кас, однак свої дії не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки спрацювали антикрадіжні рамки та вона була зупинена працівниками охорони магазину «Бершка».
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_11 могла б спричинити ТОВ «Бершка Україна» майнову шкоду на загальну суму 749 грн. 16 коп. (без урахування ПДВ).

У судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, зокрема показала, що дійсно 13 грудня 2017 року близько 12 год. 40 хв., вона, перебуваючи в приміщенні магазину «Бершка», що в ТРЦ «Дрім Таун», який знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 1-Б, намагалася викрасти чоловічі кросівки, вартістю 749 грн. 16 коп., однак не змогла довести злочин до кінця, оскільки спрацювали антикрадіжні рамки та вона була зупинена працівниками охорони магазину. Свою вину у вчиненні нею злочину визнала повністю, розкаялася у вчиненому.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає; останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Разом з цим, кваліфікуючи дії ОСОБА_11 , суд враховує наступне.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_11 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України з посиланням на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення повторність. При цьому, повторність в діях ОСОБА_11 , сторона обвинувачення обґрунтовує наявністю вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.11.2016, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку тривалістю в 1 рік. Іспитовий строк визначений ОСОБА_11 за вищевказаним вироком закінчився 04.11.2017.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні вчинила кримінальне правопорушення 13.12.2017, тобто поза межами іспитового строку визначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.11.2016, який не був скасований та закінчився 04.11.2017.
Відповідно до ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Так, згідно приписів ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
На підставі викладеного, суд не знаходить підстав кваліфікувати дії ОСОБА_11 з посиланням на кваліфікуючу ознаку повторність тому, що при кваліфікації дій ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.11.2016 враховуватися не може, оскільки за вказаним вироком судимість ОСОБА_11 погашена на підставі положень ст. 89 КК України.

Крім того, як убачається із долучених стороною обвинувачення вимог про судимість (том № 1, а.с. 69-71, а.с. 171-172), стосовно ОСОБА_11 , яка перебувала на іспитовому строку за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.11.2016, відкрито чотири кримінальні провадження, а саме: № 0000863 від 04.03.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, яке 28.04.2017 направлено до суду з обвинувальним актом (згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова № 639/1404/19 від 03.06.2019, кримінальне провадження перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя); № 0003128 від 18.08.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України яке 31.08.2017 направлено до суду з обвинувальним актом; № 0002868 від 29.09.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, яке 15.11.2017 направлено до суду з обвинувальним актом (згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова № 639/1404/19 від 03.06.2019, кримінальне провадження перебуває на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя); № 0003682 від 12.10.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, яке 23.11.2017 направлено до суду з обвинувальним актом.
Однак, стороною обвинувачення не було надано суду будь-яких остаточних рішень за вищевказаними кримінальними провадженнями, які б стали підставою для кваліфікації дій ОСОБА_11 за ознакою повторності у даному кримінальному провадженні.
Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав кваліфікувати дії ОСОБА_11 з посиланням на кваліфікуючу ознаку повторність, враховуючи наявність вищевказаних кримінальних проваджень обвинувальні акти в яких направлено до суду, оскільки згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вказаний конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України).
Вказана позиція суду також знайшла своє відображення у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 (справа № 591/4366/18, провадження № 51-1122кмо20).

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі.
Дії ОСОБА_11 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила дії, що виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки остання виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_11 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставину, що пом`якшує покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачена щиро покаялася.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім цього, при обранні обвинуваченій ОСОБА_11 міри покарання судом враховується її відношення до вчиненого, матеріали, що її характеризують, зокрема те, що обвинувачена на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , характеризується негативно, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працює.
На підставі викладеного, суд, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та майновий стан ОСОБА_11 , вважає за необхідне обрати останній покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.
Ураховуючи вказаний вид покарання, а також те, що з 13 грудня 2017 року по 28 грудня 2017 року та із 19 жовтня 2020 року по 23 листопада 2020 року ОСОБА_11 перебувала під вартою, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 72 КК України при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання.

Разом з цим, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, який було застосовано до обвинуваченої ОСОБА_11 під час досудового розслідування.
Так, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2017 по справі № 756/16815/17 (провадження № 1-кс/756/2461/17) ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 35 240 грн., яка 28.12.2017 внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України у м. Києві, у зв`язку з чим ОСОБА_11 28.12.2017 звільнено із Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 маючи застосований стосовно неї запобіжний захід у вигляді застави у даному кримінальному провадженні, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 177, п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, не прибувала за викликами та переховувалася від суду, у зв`язку із чим ухвалою від 27.06.2019 була оголошена у розшук із подальшим, неодноразовим, постановленням ухвал в порядку ст. 190 КПК України.
На підстав викладеного та беручи до уваги, що запобіжний захід у вигляді застави був порушений ОСОБА_11 , суд вважає за необхідне заставу у розмірі 35 240 грн. звернути в дохід держави.

Питання речових доказів підлягає вирішенню у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_11 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Керуючись ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 13 грудня 2017 року по 28 грудня 2017 року та із 19 жовтня 2020 року по 23 листопада 2020 року, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає вісім годин громадських годин, а призначене їй покарання вважати відбутим.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосовано до обвинуваченої ухвалою від 20 жовтня 2020 року, скасувати та звільнити ОСОБА_11 з-під варти в залі суду.

Заставу визначену ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2017 у розмірі 35 240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) грн. 00 коп., внесену 28.12.2017 за обвинувачену ОСОБА_11 заставодавцем ОСОБА_12 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). на депозитний рахунок ТУ ДСА України у м. Києві, звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Речові докази по справі, а саме:
-чоловічі кросівки, залишити за належністю ТОВ «Бершка Україна»;
-оптичний диск з відеозаписом із приміщення магазину «Бершка» від 13.12.2017, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1