КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/433/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 187 КК Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
перекладача ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Агвалі Цумадинського району Республіки Дагестан Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2018 за ч. 1 ст. 263; ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дилин Казбеківського району Республіки Дагестан Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Акстафа Азербайджан, який проживає за адресою АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186; ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_16 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2018, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Цим же вироком, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /кожного/ визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання /кожному/ у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Вироком встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло; крім того, ОСОБА_7 вчинив носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.
Особа 1, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, попередньо розподіливши між собою обов`язки, які б забезпечили умови для вчинення відкритого заволодіння чужим майном, 26.03.2017, приблизно о 22 год. 25 хв., через паркан проникли на територію домоволодіння будинку АДРЕСА_4 , розбили віконне скло будинку та проникли у його приміщення. В подальшому, Особа 1 підбіг до ОСОБА_14 та наніс їй рукою удар в область грудної клітини, прижав її до підлоги, після чого став вимагати вказати місце, де зберігаються грошові кошти. Неповнолітня ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , почувши крик своєї матері ОСОБА_14 , піднялась на другий поверх та повідомила про це свого батька ОСОБА_13 , який з метою самозахисту та захисту своєї дружини, взяв належний йому мисливський карабін «HAENER JFGER10» серії НОМЕР_1 , спустився на перший поверх та побачив Особа 1, який наносив удари ОСОБА_14 , а також інших співучасників злочину. Після цього ОСОБА_13 з вказаної зброї здійснив декілька пострілів, одним з яких влучив в голову Особі 1 та спричинив тому смерть.
ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не заволодівши майном, яке належить ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою. В подальшому, 26.03.2017, приблизно о 23 год. працівниками поліції був затриманий ОСОБА_7 , який рухався на автомобілі марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , по автодорозі сполучення «Київ-Димер-Сухолуччя». ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були затримані 27.03.2017.
27.03.2017, в період часу з 00 годин 01 хвилину по 01 годину 50 хвилин, під час невідкладного обшуку автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_7 , виявлено та вилучено пістолет «Stalker 914-S» № НОМЕР_3 калібру 9 mm P.A., який є вогнепальною зброєю, та 13 патронів калібру 9 mm P.A., з яких 12 є боєприпасами.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_18 просить скасувати вирок, у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставин кримінального провадження, не правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187; ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_16 призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати покарання відбуте частково за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2018, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна; визнати винними ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /кожного/ у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання /кожному/ у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Своє прохання прокурор обґрунтовує тим, що висновок суду про відсутність умислу у обвинувачених на вчинення розбійного нападу, та встановлення судом умислу учасників групи, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, без можливості завершити злочин з причин, які не залежали від їх волі, не підтверджується доказами дослідженнями під час судового розгляду, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_19 , даними, які містяться в протоколі обшуку автомобіля.
Апелянт вважає, що саме проникнення обвинувачених до будинку потерпілих, значна кількість осіб нападаючих, які були одягнені у медичні маски,а на руках у них були будівельні рукавиці, слід розглядати з точки зору погрози вчинення насильства, що загрожуватиме життю та буде небезпечним для потерпілих. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду у справі № 753/2814/15-к, згідно якого, однією з ознак, які характеризують розбій, є саме насильство, мета якого - намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. Згідно правової позиції Великої палати Верховного суду по справі № 569/1111/16-к, вчиняючи розбій, поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження /потрапляння/ у приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою, передбачати суспільно-небезпечні наслідки такого протиправного входження у приміщення і бажати їх настання.
Прокурор вважає, що суд не мав права визнавати обвинувачених винними у вчиненні замаху на грабіж, оскільки стороною обвинувачення надано достатньо доказів для визнання їх винними у розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Тому, судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме визнано обвинувачених винними за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, а не за інкримінованою їм ч. 3 ст. 187 КК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_11 просить скасувати вирок, у зв`язку неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставин кримінального провадження, не правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /кожного/ у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Своє прохання представник потерпілих обґрунтовує тим, що суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність умислу в обвинувачених на вчинення розбійного нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло. Апелянт вважає, що раптовість проникнення до будинку потерпілих п`ятьох осіб, які були одягнені у маски та будівельні рукавиці, та агресивна їх поведінка, поєднана з нанесенням потерпілій ОСОБА_14 тілесних ушкоджень та вимогою надати гроші підтверджує умисел обвинувачених на вчинення саме розбійного нападу. На момент вчинення злочину обвинувачені усвідомлювали незаконність входження у житло та перебування в ньому під час вчинення розбою. Досліджені в судовому засіданні докази, такі як показання свідка ОСОБА_19 , які він надавав під час досудового розслідування, відеозапис відеокамери спостереження з будинку потерпілих також підтверджують вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Натомість суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що обвинувачені вчинили замах на грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілих та їх представників, які підтримали подані апеляційні скарги, захисника та обвинувачених, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /кожного/ у вчиненні незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України сторонами кримінального провадження не заперечується. Сторона захисту не оскаржувала вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року.

З показань потерпілої ОСОБА_14 вбачається, що 26.03.2017, у вечірній час, вона перебувала на кухні у себе вдома по АДРЕСА_4 , коли почула сильний гавкіт собаки, а через хвилин 15 почула як посипалось скло з боку зимового саду їх будинку. У цей момент з боку зимового саду забіг ОСОБА_8 з монтировкою. За ним забіг ОСОБА_20 , який один разу ударив її в груди, потім в область голови й повалив на землю та почав вимагати віддати гроші і сказати де знаходиться сейф. При цьому він наказав потерпілій не кричати, так як вона їм не потрібна. Потерпіла лежала обличчям в підлогу, а ОСОБА_20 , притримуючи її шию притиснув коліном до підлоги продовжував вимагати віддати гроші. ОСОБА_14 вказувала, що не бачила у руках нападаючих зброї, вони були в медичних масках та будівельних рукавицях. Лише у ОСОБА_8 , якого потерпіла побачила першим, в руках була монтировка. Точну кількість осіб, які забігли в будинок вона також не бачила, лише чула голосні звуки, які вони вигукували. В момент, коли потерпіла лежала притиснута ОСОБА_20 обличчям до підлоги, почула вистріли зброї та голос свого чоловіка ОСОБА_21 , який її підняв з підлоги і вони з дитиною побігли на другий поверх й викликали поліцію.
Згідно даних висновку експерта № 5осв.-2017р від 18.04.2017, у ОСОБА_14 28.03.2017 виявлені наступні пошкодження: в області верхньовнутрішнього квадранта правої молочної залози синець синюшного кольору невизначеної форми розміром 6,0x5,0см. Згідно представленої медичної документації відомо, що ОСОБА_14 , 1976 р.н. зверталася до невропатолога 28.03.2017, де їй був встановлений діагноз: «ЗЧМТ: струс головного мозку. Забій м`яких тканин грудної клітки ». Такого характеру тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого (-их) предмета (-ів) можливо в строк і при обставинах, зазначених в постанові про призначення даної експертизи, і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. З урахуванням вищевикладеного, можна вважати, що мало місце не менше 2-х травматичних впливів в вищеописані частини тіла.

Потерпілий ОСОБА_13 , будучи допитаним під час судового розгляду вказав, що в момент нападу 26.03.2017 він перебував у себе вдома по АДРЕСА_4 та спав. Його розбудила донька, після чого він почув сильний крик своєї дружини. Зрозумів, що щось сталось. Далі він почув чоловічі голоси, які вимагали сказати де гроші й сейф. В подальшому потерпілий взяв мисливську рушницю, зарядив та здійснив перший постріл зі своєї кімнати у вікно для того, щоб попередити, що він озброєний. Далі коли він спускався з другого поверху, то побачив ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також ще одного чоловіка в коридорі при вході, а ОСОБА_20 в цей час сидів на ОСОБА_14 та бив її. ОСОБА_20 був у медичній масці, яку дружина потім зірвала. Він був від них на відстані двох метрів, та коли нападник побачив потерпілого, то почав рух до нього. Після цього ОСОБА_13 зрозумів, що чоловік хоче напасти і на нього, а тому він, не прицілюючись, здійснив постріл в ОСОБА_20 . Після пострілу, ОСОБА_20 впав на дружину, і потерпілий забрав її та доньку, й вони піднялись на другий поверх, де відразу викликали поліцію. Також він здійснив третій постріл в повітря в напрямку лісу. Загалом ОСОБА_13 було здійснено три постріли, після першого - чоловіки почали тікати. При цьому він не бачив будь-якої зброї в руках обвинувачених, проте одну монтировку нападники залишили в ванній кімнаті, коли тікали. Після того, як обвинувачених було затримано, потерпілі з поліцейськими дивились запис з камер відеоспостереження за будинком. Тоді вони побачили як обвинувачені проникали в будинок, що вони тримали в руках, а під час огляду ОСОБА_20 , в карманах останнього виявили ніж та пластикові зажими.

З огляду на вказані показання потерпілих вбачається, що ОСОБА_20 застосував до ОСОБА_14 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, при цьому погроз застосувати насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, чи про демонстрацію якої-небудь зброї потерпіла також не вказувала. Те, що потерпілі в подальшому з камер відеоспостереження побачили п`ятеро осіб, які проникали до них в будинок, а також те, що останні тримали в руках монтировки, без демонстрації їх застосування чи висловлення реальних погроз в застосуванні насильства, на думку колегії суддів, не доводить умислу обвинувачених на вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Знайдений в подальшому в кишені ОСОБА_20 ніж, пластикові зажими, в машині вогнепальну зброю, без реальної демонстрації їх застосування потерпілим чи погрозою їх застосування також не свідчать про намір вчинити розбійний напад.
Саме показання потерпілої, які не викликають сумніву в правдивості, отримані з додержанням вимог кримінального процесуального законодавства, свідчать про намір вчинення обвинуваченими грабежу. Потерпіла вказувала про відсутність висловлення з боку обвинувачених погроз в застосуванні насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, чи спричинення такого насильства. Вимога ОСОБА_20 повідомити про місцезнаходження грошей та сейфу, а також вказівка не кричати, оскільки у них не має бажання заподіяти фізичної шкоди життю та здоров`ю потерпілої, свідчать про відсутність умислу обвинувачених на вчинення розбійного нападу.
Показання потерпілих узгоджуються з іншими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку і зазначив у вироку.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового розгляду кримінального провадження. Висновки суду про наявність в обвинувачених умислу на вчинення лише грабежу за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло потерпілих, який вони не змогли довести до кінця з причин, які від них не залежали, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Тому доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме визнання обвинувачених винними не за ч. 3 ст. 187 КК України, є необґрунтованими.
Покарання обвинуваченим призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає вчиненому та їх особам.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих.
Відповдіно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення
На думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 попереднє ув`язнення в строк покарання один день за два відповідно лише до 20.06.2017, а не по день набрання вироком законної сили, а також повторно зараховано відбуте частково покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2019.
За таких обставин, підлягає зміні вирок Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 в зазначеній частині.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_22 та представника потерпілих ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині зарахування попереднього ув`язнення та відбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2019
На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_7 попереднє ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26.03.2017 по день набрання вироком законної сили - 18.06.2020
В решті вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186; ч.1 ст. 263 КК України, залишити без зміни.
У зв`язку з відбуттям ОСОБА_7 строку призначеного покарання звільнити його з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення

Судді:

__________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/433/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 187 КК Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
перекладача ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Агвалі Цумадинського району Республіки Дагестан Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2018 за ч. 1 ст. 263; ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дилин Казбеківського району Республіки Дагестан Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Акстафа Азербайджан, який проживає за адресою АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_22 та представника потерпілих ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині зарахування попереднього ув`язнення та відбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2019
На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_7 попереднє ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26.03.2017 по день набрання вироком законної сили - 18.06.2020
В решті вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186; ч.1 ст. 263 КК України, залишити без зміни.
У зв`язку з відбуттям ОСОБА_7 строку призначеного покарання звільнити його з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення

Повний текст ухвали проголосити 23 червня 2020 року о 15 годині.

Судді:

__________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4