Справа № 167/317/19 Провадження №11-кп/802/266/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, і востаннє судимого вироком Ківерцівського районного суду від 13.03.2019 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі на строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково складання призначених покарань за даним вироком та вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.03.2019 року, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме - 21.12.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 715 (сімсот п`ятнадцять) грн. процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він в середині грудня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) в темну пору доби, перебуваючи на території домогосподарства у АДРЕСА_2 , переслідуючи корисливий мотив, через незамкнені вхідні двері літньої кухні проник до вказаного приміщення, звідки умисно, повторно, таємно викрав чуже майно, а саме: 11 скляних банок по 0,5 л кожна консерванції м`яса курки домашнього приготування (тушонки) вартістю 47 грн. кожна; 2 скляні банки по 0,5 л кожна консервації м`яса свинини домашнього приготування (тушонки), вартістю 68 грн. кожна; 1 скляну банку ємністю 1 л консервації м`яса свинини домашнього приготування (тушонки) вартістю 129 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 782 грн.

У подальшому він же, в середині грудня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) в темну пору доби, перебуваючи на території домогосподарства у АДРЕСА_3 , переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері господарської споруди (сараю) проник до вказаного приміщення, звідки умисно, повторно, таємно викрав чуже майно, а саме: дві домашні курки вагою три кілограми кожна та одного домашнього півня вагою три кілограма, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 шкоду, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №38 від 25.01.2019 року, на загальну суму 550 грн.

У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, та на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом складання призначених покарань за даним вироком та вироком Ківерцівського районного суду від 13.03.2019 року, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вказує про те, що при призначенні покарання, судом не було зазначено у вироку та не враховано тих обставин, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, а вказано лише про останню судимість - 13.03.19. А тому, вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання з урахуванням особи останнього та вчиненого ним злочину, є явно м`яким, оскільки не зможе забезпечити досягнення мети, передбаченої у ч.2 ст.50 КК України.

У письмових доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує про істотне порушення судом першої інстанції вимог КПК України. Так, ухвалою суду від 22.11.2019 року обвинувачений був видалений із зали судового засідання на весь час судового розгляду за неодноразове порушення порядку в судовому засіданні. Проте, місцевий суд в порушення вимог ч.1 ст.330 КПК України, після ухвалення вироку негайно не оголосив дане судове рішення обвинуваченому, тобто проголошення вироку було здійснено у відсутності ОСОБА_7 . Зважаючи на це, прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 у апеляційній скарзі вказуючи про просить вирок суду скасувати та визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, оскільки вважає дане судове рішення незаконним. Вказує, що судом першої інстанції взято до уваги слідчі дії, які були проведені без його участі. Так, при слідчих діях, які проводились 18.01.2019 року та 22.01.2019 року він участі не брав. При проведенні слідчої дії - слідчого експерименту від 22.02.2019 року, він був присутній, однак при його проведенні до нього було застосовано катування, яке виразилось у триманні його на морозі без верхнього одягу, до того часу поки він не зізнався у вчиненні злочинів. При проведенні цієї слідчої дії також не було його захисника та понятих. Вказує, що потерпілий ОСОБА_9 22.02.2019 року перебував на роботі, а тому фізично не міг бути при проведенні слідчого експерименту. Зазначає також про те, що пояснення свідків у кримінальному провадженні різняться. Вважає, що в матеріалах провадження немає жодного доказу про його винуватість у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються. Додав також про те, що його було позбавлено права давати покази в судовому засіданні, надавати докази та брати участь у судових дебатах, оскільки видалено із зали суду судовим рішенням.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких доводи апеляції прокурора вважає необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи поданих апеляційних скарг і заперечень на апеляцію, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу і просив її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення, прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого просив відхилити, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення із доповненнями до неї, - задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.

При цьому, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про недоведеність його вини у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винність ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.ст.85, 86 КПК України.

Так, вина ОСОБА_7 за вказаних в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції обставин, повністю підтверджується наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції суду показав, що вранці 18.12.2018 року коли зайшов до свого сараю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , то виявив відсутність двох курей та одного півня. Оскільки вважав, що птиця знайдеться, то відразу в поліцію не звертався. Із заявою про вчинення крадіжки в поліцію звернувся в січні 2019 року. Після цього, працівниками поліції було проведено огляд місця події за адресою його проживання, а також слідчий експеримент вже із обвинуваченим ОСОБА_7 , в ході якого останній показав як саме зайшов на територію його домогосподарство, як здійснив крадіжку та, що саме викрав.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен зокрема, показали суду, що ОСОБА_7 неодноразово приносив їм консервацію (тушонки) та курей, за які йому надавались незначні грошові кошти. Питань щодо походження вказаної консервації та птиці обвинуваченому не задавали, оскільки їм було це не цікаво.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які являються понятими при проведенні слідчих експериментів від 22.02.2019 року, кожен зокрема, показали суду, що вони були запрошенні взяти участь у проведенні слідчих експериментів в якості понятих у с. Переспа Рожищенського району Волинської області. В ході проведення слідчих експериментів обвинувачений ОСОБА_7 показав, як він заходив до господарств потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також показав на двері через які входив до приміщення і полиці з яких викрав консервацію, та приміщення з якого викрав свійську птицю. Після проведення вищевказаних слідчих дій, протоколи проведення слідчих експериментів були ними особисто підписані, а також підписи у них ставили усі учасники експерименту, в тому числі і ОСОБА_7 . В ході проведення слідчих експериментів брали участь також власники домоволодінь, а саме - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Жодних скарг, зауважень чи доповнень в ході проведення слідчих експериментів обвинуваченим ОСОБА_7 чи іншими учасниками, які брали участь у них, заявлено не було.

Окрім показань вищевказаних потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також і іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 18.01.2019 року, та протоколом огляду місця події від 18.01.2019 року з ілюстрованими таблицями доданими до нього, з яких вбачається, що в період з грудня 2018 року, точної дати не встановлено, із приміщення літньої кухні ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , було вчинено крадіжку 14 банок консервації (м`ясної тушонки), ємністю по 0,5 л кожна (а.с.156-164 т.1). При цьому, з довідок вартості, які містяться в матеріалах провадження (а.с.171-173 т.1) вбачається, що вартість однієї скляної банки консервації курячого м`яса, ємністю 0,5 літра, домашнього приготування (тушонки) станом на 10.12.2018 року складає 47 грн., вартість однієї скляної банки консервації свинячого м`яса, ємністю 0,5 літра, домашнього приготування (тушонки) станом на 10.12.2018 року складає 68 грн., вартість однієї скляної банки консервації свинячого м`яса, ємністю 1 літра, домашнього приготування (тушонки) станом на 10.12.2018 року складає 129 грн.

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 18.01.2019 року, та протоколом огляду місця події від 18.01.2019 року з ілюстрованими таблицями доданими до нього, з якого вбачається, що у грудні місяці 2018 року із приміщення (хліва), яке належить ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , невідома особа вчинила крадіжку трьох птиць (курей) (а.с.174-180 т.1). Відповідно до висновку експерта №38 від 25.01.2019 року (товарознавча експертиза) (а.с.186-188 т.1), ринкова вартість майна станом на 10.12.2018 року могла складати: 150 грн. для однієї домашньої курки вагою три кілограми; 250 грн. для одного домашнього півня вагою три кілограми.

- протоколами проведення слідчих експериментів від 22.02.2019 року та доданих до них ілюстрованими таблицями, відповідно до яких, ОСОБА_7 показав як він входив до господарств потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також показав на двері через які входив у приміщення і полиці з яких викрав 14 банок консервації та приміщення з якого викрав свійську птицю (а.с.193-210 т.1).

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством, що фактично спростовує доводи обвинуваченого щодо порушення прав обвинуваченого ще на досудовому розслідування (в той час - підозрюваного).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи обвинуваченого про відсутність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (2 епізоди).

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто - в умисному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

При цьому, доводи обвинуваченого про те, що при проведенні слідчих експериментів до нього було застосовано катування шляхом утримання його на морозі без верхнього одягу, до того часу поки він не зізнався у вчиненні злочинів (2 епізодів), на увагу суду не заслуговує, оскільки свого підтвердження в ході апеляційного розгляду провадження не знайшло. Як вбачається із протоколів проведення слідчого експерименту, дана слідча дія проводилась за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та двох понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , яким були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені КПК України, про що свідчать підписи їх усіх. Вбачається і те, що будь-яких доповнень, зауважень або скарг при проведенні слідчих експериментів, обвинувачений не висловлював, і це також підтверджено було в суді першої інстанції ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (поняті на досудовому слідстві), які допитувались в якості свідків. Крім того, вказані протоколи без жодних доповнень та зауважень підписані і самим обвинуваченим ОСОБА_7 , що на думку колегії суддів також вказує про відсутність будь-якого примусу обвинуваченого зі сторони працівників поліції, до зізнання у вчиненні злочинів.

Не приймається судом до уваги, як на підставу для скасування оскаржуваного вироку і твердження обвинуваченого про позбавлення його прав давати покази в судовому засіданні, надавати докази та брати участь у судових дебатах шляхом видалення із зали суду, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 було видалено із зали судового засідання на весь час розгляду кримінального провадження судовим рішенням - ухвалою суду від 22.11.2019 року на підставі ст.330 КПК України, тобто через порушення ним порядку в залі судового засідання та непідкорення розпорядженням головуючого.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений вказував про те, що викрадення майна він не вчиняв, а лише збував його (майно) особам циганської національності, і намагався описати працівникам поліції особу, яка вчиняла крадіжки та вказати про місце її проживання, що було проігноровано органом досудового розслідування, однак таке твердження не знайшло свого логічного підтвердження будь-якими доказами, а тому апеляційний суд розцінює його як намагання ОСОБА_7 уникнути відповідальності за вчинене.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи обвинуваченого, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та визнання його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.

Проте, такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій прокурором.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (2 епізоди) і дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність застосування до обвинуваченого саме ближче до мінімального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого у санкції ч.3 ст.185 КК України, та із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, тобто часткового складання призначених покарань за цим вироком та іншим вироком суду від 13.03.19.

Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, судом встановлено не було.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинений ним злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу залежно від ступеня тяжкості, відноситься до тяжких, у вчиненні якого обвинувачений свою вину не визнав.

З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема, те, що він раніше до неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується по місцю проживання, неодружений та ніде не працює.

При призначенні покарання враховано було місцевим судом і думку двох потерпілих, які щодо міри покарання покладалися на розсуд суду.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, й не є надто м`яким в даній ситуації, як про це вказує прокурор.

Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ч.3 ст.185 КК України та на підставі ч.4 ст.70 цього ж Кодексу, відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Таким чином, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більшого строку покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає.

Не вбачає апеляційний суд і підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції за посиланням прокурора на порушення судом ч.1 ст.330 КПК України, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження вирок суду хоча і проголошувався у відсутності обвинуваченого, який ухвалою суду був видалений із залу судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження, однак його проголошення відбулось за участі захисника обвинуваченого, а отже, констатувати істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке суттєво вплинуло або могло вплинути на законність та обґрунтованість вироку, підстав немає.

Правильним ж також висновок місцевого суду щодо вирішення питання про стягнення процесуальних витрат за проведення судової експертизи, оскільки він повністю відповідає положенням ст.124 КПК України.

Будь-яких порушень кримінального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого на підставі слід залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.01.2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді