Справа № 566/1387/18 Провадження №11-кп/802/575/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000359 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року відносно неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м.Київ, жителя АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, учня 10 класу Дубенської ЗОШ №3, не працюючого, раніше не судимого:

-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.ч. 1, 3 ст.75, ст.104 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ч.ч. 1, 2 ст.76 КК України, вирішено покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання..
Неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився та проживає АДРЕСА_2 , з неповною загальною середньою освітою, учня 10 класу Дубенської ЗОШ №3, раніше не судимого:

-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.ч. 1, 3 ст.75, ст.104 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ч.ч. 1, 2 ст.76 КК України, вирішено покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання.
Вирішено питання про речові докази.
Вироком суду неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнанні виними та засуджені за те, що приблизно о 23 год. 30 хв., вони, перебуваючи на прилеглій території до пляжу, що розташований біля стадіону «Колос» в смт.Млинів по вул.О. Кірися Рівненської області, побачили дерев`яний торговий кіоск «Холодок», який належить ОСОБА_13 , та спільно домовились таємно проникнути в приміщення кіоску і викрасти з нього товари, належні ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, скориставшись відсутністю власника майна - ОСОБА_13 , переконавшись що їх дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, з допомогою молотка, якого привезли з собою, пошкодили покрівлю даху кіоску, проникли в середину, звідки умисно, таємно викрали продукти харчування на загальну суму 717,85 грн., завдавши потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Зазначає, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме, без застосування ст.69 КК України, призначив основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України. Просить вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року відносно неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнити засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити кожному іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо вони протягом визначеного іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинувачених законних представників та захисників, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.
Кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України є вірною та в поданій прокурором апеляційній скарзі не оспорюється.
Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про зміну вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, колегія суддів не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні поставленого їм у вину злочину та його кваліфікації.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме, без застосування ст.69 КК України, призначено основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України, суд вважає такі доводи підставними та такими, що грунтуються на положеннях законодавства з наступних підстав.
Законом України про кримінальну відповідальність передбачено, що за злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Однак з матеріалів провадження вбачається, що вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік кожного із подальшим застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 104 КК України.
Так суд першої інстанції, призначивши покарання поза межами санкції статті, за якою засудив неповнолітніх обвинувачених, дійшов висновку про можливість призначення покарання на довільно визначений ним строк з огляду на неповнолітній вік обвинувачених.
В обґрунтування такого рішення суду першої інстанції послався на те, що «до неповнолітніх, визнаних винними у скоєнні злочину, судом може бути призначено лише покарання, передбачені у ст. 98 КК, та виключно в межах розмірів та строків, установлених ст.ст. 99102 КК України. При цьому посилатися в резолютивній частині вироку на ст. 69 КК не потрібно. Враховуючи те, що обвинувачені вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України у неповнолітньому віці, суд вважає за необхідне призначити їм покарання у межах розмірів та строків, встановлених статтями 99102 КК України».
Разом з тим таке застосування судом першої інстанції положень закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання свідчить про неправильне тлумачення цього закону, яке суперечить його точному змісту.
Так, частиною першою статті 65 КК України встановлено, що суд, призначаючи покарання, зобов`язаний насамперед виходити з санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Зазначена норма кримінального закону є імперативною і тому суд не має права ігнорувати її при призначенні покарання.
Законом також визначено, особливі принципи призначення покарання неповнолітнім, зокрема суд при призначенні покарання неповнолітньому діє відповідно до статей 6567 КК України, та враховує й інші обставини умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Що стосується обмежень щодо видів покарань та їх розмірів, які можна застосувати до неповнолітніх, то суд має враховувати ці особливості в кожному випадку, виходячи із меж покарання, передбаченого санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність.
Так, законом України про кримінальну відповідальність передбачено призначення неповнолітнім покарання у виді позбавлення волі на строк від шести місяців до десяти років, окрім випадків засудження за особливо тяжкий злочин. До неповнолітніх позбавлення волі на певний строк застосовується у порядку, передбаченому ст. 102 КК України, й тривалість позбавлення волі визначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, положень статей 63 та 102 цього Кодексу, а також санкції статті Особливої частини КК України.
Санкцією є та частина статті Особливої частини КК України, яка визначає вид і розмір покарання за даний злочин.
Якщо санкцією статті Особливої частини КК України визначено тільки максимальну межу покарання, то мінімальною є та нижча його межа, що встановлена в нормах Загальної частини КК для відповідного виду покарання, а стосовно неповнолітніх мінімальний розмір покарання призначається із врахуванням особливостей, передбачених статтями 99-102 цього Кодексу.
Якщо ж санкцією статті визначено мінімальну та максимальну межі покарання, то суд може призначити особі (як повнолітній так і неповнолітній) покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, тільки застосувавши положення ст. 69 КК України, за наявності для цього правових підстав.
В даному кримінальному провадженні обвинувачених визнано винуватими у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, санкцією якої передбачено один вид покарання позбавлення волі та визначено як його мінімальну, так і максимальну межу.
У свою чергу підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються положеннями ст. 69 цього Кодексу, що також визначено законодавцем у згаданій ст. 65 КК України, яка регулює загальні засади призначення покарання.
Враховуючи зазначене призначення судом першої інстанції покарання обвинуваченим, незважаючи на те, що вони є неповнолітніми, поза межами санкції, встановленої частиною 3 статті 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік, є неправильним тлумаченням закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не вживши при призначенні покарання положень ст.. 69 КК України не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з призначенням обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України.
Враховуючи зазначене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в частині призначеного за ч.3 ст.185 КК України покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: