Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

24 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_4 (далі прокурор), на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №0001048 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України;

за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року відносно ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_5 по обвинуваченню за ч.1 ст.388 КК України виправдано за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. Також прийнято рішення щодо долі речового доказу, а саме автомобіля марки «Chery Easter», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 та ухвалено після набрання вироком законної сили залишити його власнику, тобто ОСОБА_5 ..

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції під час допитів обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 встановив, що обидва точно усвідомлювали, що договором від 11 липня 2016 року було передбачено заставу автомобіля марки «Chery Easter», а тому було підтверджено особливий правовий статус майна. Також додає, що суд першої інстанції не дослідив справжню правову природу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 договору позики коштів із заставою майна від 11 липня 2016 року, а також не взяв до уваги, надані у судовому засіданні покази самого обвинуваченого, який чітко зазначив, що вказаний договір позики передбачав заставу його автомобіля. Крім того, прокурор стверджує, що судом також не була надана належна оцінка показанням потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні вказала, що вказаний договір позики коштів із заставою майна укладався у нотаріуса, та без застави автомобіля, вони би кошти обвинуваченому не передавала, оскільки ще до укладення договору переймалась, що обвинувачений може їй їх не повернути.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду в апеляційному порядку оскаржений не був.

За вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 11 липня 2016 року ним укладено з ОСОБА_8 договір позики коштів із заставою майна терміном до 11 вересня 2016 року. Згідно вказаного договору ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 для ведення бізнесу грошові кошти в розмірі 127350 (сто двадцять сім тисяч триста п`ятдесят) грн.. Факт одержання грошових коштів підтверджено заявою ОСОБА_5 від 11 липня 2016 року та засвідчено приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу ОСОБА_9 . Крім того, згідно зазначеного договору позики коштів, в рахунок забезпечення повернення позики ОСОБА_5 передав ОСОБА_8 у заставу власний автомобіль марки «Chery Easter», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на який в разі неповернення позики може бути звернене стягнення, або перейде право власності до ОСОБА_8 в передбаченому законом порядку. Вказаний автомобіль залишився в користуванні ОСОБА_5 без права відчуження до повернення позики в повному розмірі.
В обумовлений договором позики коштів термін, а саме до 11 вересня 2016 року, ОСОБА_5 грошові кошти для ОСОБА_8 не повернув, та, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою уникнення можливості стягнення ОСОБА_8 майна - автомобіля марки «Chery Easter», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_2 , на який згідно договору може бути звернене стягнення та який залишився в його користуванні без права відчуження, 13 вересня 2016 року в Територіальному Сервісному Центрі №5641 РСЦ МВС в Рівненській області уклав договір купівлі-продажу №9642/2016/067198 вказаного автомобіля зі своїм батьком ОСОБА_10
15 вересня 2017 року рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, та в подальшому 30 листопада 2017 року рішенням Апеляційного суду Рівненської області, договір купівлі-продажу №9642/2016/067198 від 13 вересня 2016 року автомобіля марки «Chery Easter», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , визнано недійсним, та укладеним без наміру створення правових наслідків, а лише з метою уникнення відповідачем цивільно-правової відповідальності за борговими зобов`язаннями.

Ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_5 , відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що за результатами даного судового розгляду в діях ОСОБА_5 , які покладено в основу обвинувачення як відчуження заставленого майна, у зв`язку із чим було встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України у діях обвинуваченого.

До початку апеляційного розгляду від захисникка обвинуваченого та потерпілої надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, з чим погодився і обвинувачений, а тому колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності захисника обвинуваченого та потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав і просив ухвалити обвинувальний вирок, обвинуваченого, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, провівши частково судове слідство, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст.62 Конституції України, ст.373 КПК України, п.23 постанови Пленуму ВСУ України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку» ( з наступними змінами), випливає, що кожна людина має право на справедливий розгляд справи, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

На думку колегії суддів, визнаючи ОСОБА_5 невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, суд правильно застосував вищезазначені норми та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність його вини у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_5 , місцевий суд належним чином дослідив всі докази, надані стороною обвинувачення. Клопотання учасників судового провадження, в тому числі прокурора, були розглянуті, обвинувачений та свідки допитані, документи та інші докази досліджені згідно з положеннями кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та безпідставно встановив відсутність предмету злочину, а саме відсутність правового статусу майна автомобіля марки «CHERY EASTER», то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом . В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Тобто, договір застави є двостороннім правочином, який укладається між заставодержателем та заставодавцем. Заставою може бути забезпечена будь-яка існуюча або майбутня вимога, як в даному кримінальному провадження, яка стосується договору позики.

Законодавством вимагається вчинення договору застави у письмовій формі (ст.547 Цивільного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про заставу"), а у випадках, передбачених ст. 13 Закону України "Про заставу" (далі - Закон), він має бути нотаріально посвідчений.

Так, ст. 13 Закону (на час укладення договору позики) визначала, що коли предметом застави є транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Стаття 16 Закону вказує, що в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, право застави виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Стаття 14 Закону визначає що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного розгляду, в даному кримінальному провадженні договір застави Автомобіля, р.н. НОМЕР_2 , (п.5 договору позики, укладеного у простій письмовій формі 11.09.2016 між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 ) - не посвідчений нотаріально, а тому відповідно до ст.14 Закону цей договір недійсний.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону передбачені параграфом 2 глави 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В ст. 220 ЦК України також вказано, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.1, 4 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Отже, автомобіль марки "Chery Easter", р.н. НОМЕР_2 , не був заставленим майном, у зв`язку з чим в даному випадку відсутній предмет злочину, наявність якого є необхідною ознакою складу злочину, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, що полягає у відчуженні саме заставленого майна.

Таким чином, на підставі аналізу вищезазначених положень законодавства, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею ст.62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 ст.6 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст.46 Конвенції та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

З урахуванням вищенаведених мотивів, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваного виправдувального вироку, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпані можливості їх отримання. Досліджені під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора докази не спростовують висновок суду першої інстанції.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції колегія суддів вважає ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, шляхом постановлення обвинувального вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №0001048 щодо ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3