Постанова

24 вересня 2020 року
м. Київ

справа № 639/4266/13-к
провадження № 51-4548ск20
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу підсудного ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року, постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року,
встановив:
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення матеріалів кримінальної справи щодо нього прокурору для додаткового розслідування, визнано в даній кримінальній справі в якості потерпілої ОСОБА_3 та прийнято до розгляду

її цивільний позов, а також призначено зазначену кримінальну справу до судового розгляду.
Не погодившись з постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року, підсудний ОСОБА_2 подав апеляцію. Одночасно просив відновити строк для подачі апеляційної скарги. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від

26 лютого 2020 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року відмовлено. Визнано апеляцію ОСОБА_2 такою, що не підлягає розгляду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, апеляційну скаргу підсудного ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року - без змін.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, підсудний ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, у якій порушує питання про їх скасування.
Відповідно до ч. 2 ст. 388 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року) справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статті 350, частини другої статті 383, статті 384, частини другої статті 386, частини першої статті 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Частиною 2 статті 383 КПК 1960 року визначено, що в касаційному порядку можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним

в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).
Як слідує із оскаржуваних судових рішень, розгляд даної справи у суді першої інстанції

не завершено, вирок не ухвалено.
З урахуванням наведеного, оскаржені постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року, та від 26 лютого 2020 року, а також ухвала Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, у силу положень ч. 2 ст. 383 КПК 1960 року

є іншими постановами (ухвалами), які не перешкоджають подальшому провадженню

у справі, а тому не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 383, частиною 2 статті 388 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, суддя
постановив:
Відмовити підсудному ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи за його касаційною скаргою на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року, постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1