ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/983/18 Номер провадження 11-кп/814/561/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судового палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000224 від 18.09.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куземин, Охтирського району Сумської області, українця, громадянина України, освіта середня, пенсіонера, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України ,-

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Котелевського районного суду Полтавської області ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання: по ч. 1 ст. 249 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Цивільний позов прокурора Диканського відділу Миргородської місцевої прокуратури до обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено повністю.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Дібрівської сільської ради Диканського району Полтавської області за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності у сумі 14 314 гривень.

Застосовано спеціальну конфіскацію майна, яке було знаряддям злочину, а саме: 19 рибальських сіток, надувний човен марки «MEGA» та два алюмінієвих весла, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Диканського відділення поліції Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області конфісковано у власність Держави.

Згідно вироку суду Обвинувачений ОСОБА_6 у вечірній час 17 вересня 2018 року, маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, без належного дозволу, прибув до берега Кокозівського водосховища, яке знаходиться на території Дібрівської сільської ради, з метою вилову риби для своїх особистих потреб.

Реалізуючи злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 з використанням гумового човна зеленого кольору марки «Mеga» виплив на поверхню водосховища, розташованого за межами населених пунктів в межах адміністративної території Дібровської селищної ради Диканського району Полтавської області, та виставив 19 риболовних сіток, після чого повернувся на берег, де залишився ночувати у своєму автомобілі.

Наступного дня з ранку 18 вересня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 з використанням гумового човна зеленого кольору марки «Mеga» повернувся до залишених у водосховищі сіток та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони та відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, за допомогою вищевказаних сіток здійснив незаконний вилов риби загальною вагою 37,2 кг. та був виявлений працівниками поліції Диканського ВП ГУ НП в Полтавській області.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 в результаті незаконного зайняття рибним добувним промислом без належного дозволу забороненим знаряддям лову риболовними сітками, порушив вимоги п. 3.15, «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №9 від 15.02.1999 року, п.11 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства», ст. 27 Закону України «Про тваринний світ».

Внаслідок протиправних дій, обвинувачений ОСОБА_6 незаконно добув рибу по видам та кількості: щука 7 екз. вартістю 340 грн/екз., вагою 12 кг., лин 4 екз. вартістю 119 грн/екз., вагою 1,8 кг., карась 3 екз. вартістю 17 грн./екз., вагою 1,2 кг., окунь 19 екз. вартістю 17 грн./екз., вагою 3,5 кг., краснопірка 163 екз. вартістю 68 грн./екз., вагою 18,7 кг., загальною вагою 37,2 кг., яка відноситься до водних живих ресурсів загальнодержавного значення, чим заподіяв істотну шкоду водним біоресурсам, добуваючи незаконно цінні види риб, згідно Постанови КМУ «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», №1209 від 21.11.2011 року на загальну суму 14314 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка їх подала
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок , яким його виправдати за недоведеністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України , у задоволені цивільного позову Диканського відділу Миргородської місцевої прокуратури до ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим , що органом досудового розслідування не доведено настання істотної шкоди навколишньому середовищу , спричиненому його діями , що виключає склад злочину , передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Зокрема , обвинувачений зазначає , що в матеріалах кримінального провадження відсутня біологічна експертиза щодо визначення видів риб та відсутнє підтвердження їхньої кількості. Більшість допитаних свідків , вказували на те , що вилучену рибу не зважували та її опис не робили. Також , відсутня судово-економічна експертиза , а більшість доказів мають суперечливу інформацію щодо кількості та видів риб.

Позиції учасників судового провадження в апеляційному суді
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав. При цьому просили закрити провадження у справі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , проаналізувавши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції вказаних положень закону не дотримався .

Обставини самого факту вилову риби обвинуваченим та його захисниками в апеляційному суді не оспорюються , не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів апеляційного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого то вони на думку колегії суддів є досить переконливими.

Аналізуючи зазначені доводи апеляційної скарги , колегія суддів виходить з такого.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Мотивуючи своє рішення про визнання ОСОБА_6 винуватим за ст.249 ч.1 КК України суд першої інстанції погодився із доказами , що були надані стороною обвинувачення і при цьому послався на протокол огляду місця події , показання свідків і в тому числі понятих, лист Державного органу про визначення істотної шкоди спричиненої злочином довкіллю.

Проте із таким висновком щодо доведення винуватості ОСОБА_6 колегія суддів погодитись не може.

Органом досудового слідства ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення (складено обвинувальний акт зі змінами ) у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, на що на думку органу досудового слідства вказує добування великої кількості риби яка відноситься до цінних видів, а також забороненими знаряддями лову (сітками), та кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 249 КК України.

Вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів проти довкілля та диспозиція ч. 1 ст. 249 КК України передбачає , що одним із обов`язкових елементів складу цього злочину є наявність кваліфікуючої ознаки - істотної шкоди , завданої об`єкту злочинного посягання , тобто довкіллю.

Законодавець в нормі статті 249 КК України або у розділі «Злочини проти довкілля» не визначив конкретної суми або іншої ознаки , встановлення яких свідчило б про істотність шкоди спричиненої довкіллю.

Виходячи із об`єктивної сторони вказаного злочину колегія суддів вважає , що при вирішенні питання про те , чи є шкода , заподіяна незаконним рибним промислом , істотною , треба враховувати вартість , екологічну цінність , кількість добутого , а також розмір шкоди , заподіяної довкіллю.

Про це ж йдеться і у постанові Пленуму ВСУ від 10 грудня 2004 року № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля»

Визначення шкоди спричиненої злочином , як такої , що є істотною , лише за ознакою компенсації за виловлену рибу , на думку колегії суддів , є вочевидь неправильним виходячи із об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення , передбаченого ст.249 ч.1 КК.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Відсутність однієї із юридичних ознак (об`єктивних чи суб`єктивних) виключає наявність складу злочину.

Отже для точного встановлення наявності істотної шкоди внаслідок злочинних дій обвинуваченого , мало б бути призначено експертне дослідження.

В цьому контексті колегія суддів також звертає увагу на таке.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження , а саме обвинувального акту , події , що інкримінуються обвинуваченому , відбулись 18.09.2018 року.

За змістом ст.242 КПК України в редакції , яка діяла на момент внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового слідства , певні обставини у кримінальному провадженні могли бути встановлені лише шляхом призначення і проведення експертизи.

Зокрема відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків , шкоди немайнового характеру , шкоди довкіллю , заподіяної кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів у цьому контексті звертає увагу , що законодавець у вказаній нормі розмежовує поняття розміру матеріальних збитків і визначення шкоди довкіллю.

В цьому питанні визначальним , на думку колегії , є розуміння того , що шкода довкіллю визначається не лише вартістю , наприклад , виловленої риби

Таким чином колегія суддів вважає , що розмір шкоди довкіллю може бути встановлений лише шляхом проведення експертизи , тобто у встановлений процесуальним законодавством спосіб.

Проте , орган досудового розслідування вказаних положень закону не дотримався.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування , експертиза у вказаному кримінальному провадженні взагалі не призначалась і не проводилась.

В матеріалах кримінального провадження міститься лист відповідь на запит слідчому Диканського ВП ГУ НП в Полтавській області Управління державного агентства рибного господарства у Полтавській області , в якому зазначено про спричинення ОСОБА_6 істотної шкоди , на що вказує добування великої кількості риби , яка відноситься до цінних видів. Вартість спричиненої довкіллю шкоди була визначена відповідно до Постанови КМУ від 24 липня 2013 року № 541.

Суд першої інстанції ґрунтував свій висновок про наявність істотної шкоди лише на підставі вказаного листа.

Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції.

По-перше , визначення вартості спричиненої шкоди через призму положень статті 242 п. 6 ч.2 , навіть і із застосуванням Постанови КМУ від 24 липня 2013 року № 541 , свідчить про те , що вказана постанова використовується експертом лише як один із методів чи інформаційних джерел для визначення істотної шкоди спричиненої довкіллю.

При цьому , орган досудового слідства , обмежившись у питані визначення істотної шкоди лише застосуванням Постанови КМУ від 24 липня 2013 року № 541 , без призначення та проведення експертного дослідження , навіть не здійснив математичний розрахунок цієї шкоди виходячи із виду рибу , віднесення її до певних цінних видів , визначення вартості кожного виду риби і загальної вартості.

Вважати лист Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області , у тій формі як він викладений та представлений суду , таким розрахунком із визначення істотної шкоди , колегія суддів підстав не знаходить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що органом досудового слідства у визначений законом спосіб не доведено істотну шкоду від дій обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу також і на питання допустимості доказів у вказаному кримінальному провадженні , навіть попри визнання обвинуваченим самого факту незаконного вилову риби.

Як зазначено вище та вбачається із змісту вироку як на один із доказів і основний , суд послався на протокол огляду місця події від 18.09.2018 року

Із змісту протоколу огляду місця події вбачається , що понятими під час проведення огляду місця події були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які своїми підписами в протоколі огляду засвідчили результати вказаної слідчої дії.

Водночас , під час допиту в суді першої інстанції вказані свідки вказали , що ніхто риби не рахував , породу риб ніхто не встановлював , не зважували. Крім того ОСОБА_10 вказує на той факт , що він не був присутнім під час всього часу проведення огляду місця події , а поплив рибачити , а потім приплив і підписав протокол.

Отже фактично огляд місця події був проведений за відсутності одного із понятих.

Аналізуючи зазначений протокол огляду місця події від 18.09.2018 року на предмет його змістовності , колегія суддів звертає увагу , що якщо звернутись до обсягу встановленого під час огляду місця події , то слід зазначити , що найбільшу увагу слідчий звернув у ньому на знаряддя вилову риби. Питанню ж опису самої риби в ньому приділено найменшу увагу. Так в протоколі огляду жодним чином не вирізняється риба одного виду , хоча вочевидь вона не може бути одного розміру . В протоколі жодним чином не акцентується увага на вазі виловленої риби як по видам так і загалом.

Аналіз матеріалів досудового розслідування не дає змоги встановити , коли і яким чином відбулось зважування виловленої риби.

Вважати таким зважуванням акт знищення риби , який приєднаний до матеріалів провадження , буде вочевидь неправильним.

З огляду на наведене колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо належності та допустимості як доказу протоколу огляду місця події.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Статтею 417 КПК України передбачено , що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З огляду на викладене вище , враховуючи , що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати , колегія судів приходить до переконання , що вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 249 КК України підлягає скасуванню , а кримінальне провадження щодо нього закриттю.

З цих підстав апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню , оскільки кримінальним процесуальним законодавством не передбачено постановлення виправдувальних вироків на стадії апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,417,419 КПК України , колегія суддів-,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково;

Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 249 КК України скасувати , а провадження у справі закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України ;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

____________ _________________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4