УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000007 від 11 січня 2020 року відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України, клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, які покладаються на обвинувачених у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування арешту на майно,-
ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 окремо заявив два клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених раніше на підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України.
Клопотання обгрунтовані тим, що ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року до підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було застосовано запобіжні заходи у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в розмірі 84080 гривень, а також покладено на кожного із підозрюваних обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
У зв`язку із внесенням застави підозрюваних було звільнено з-під варти.
Надалі ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 17 квітня 2020 року підозрюваним ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено дію обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Ухвалами Володимир-Волинського міського суду Волинської області в даному кримінальному провадженні від 11 червня та 23 липня 2020 року частково змінено, однак продовжено дію обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
В обґрунтування вказаних клопотань послався на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення. Щодо підстав наявності зазначених ризиків вказав те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, який згідно примітки до ст.45 КК України є корупційним кримінальним правопорушенням, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років без альтернативи застосування більш м`якого покарання, що стимулюватиме обвинувачених до вчинення дій, які визначені ст.177 КПК України як ризиковані, а в той же час кожен із обвинувачених має широке коло знайомих, в тому числі серед службових осіб правоохоронної системи, а тому обізнаний із особливостями роботи правоохоронної системи, може незаконними засобами впливати на свідків, протиправно перешкоджати кримінальному провадженню.
З врахуванням викладеного просив продовжити дію раніше покладених на обвинувачених обов`язків, зокрема: прибувати до суду за викликами; не відлучатися за межі Волинської області без дозволу суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні.
Обвинувачені та захисники не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження дії обов`язків.
Одночасно захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вдруге під час судового розгляду заявив клопотання про скасування арешту на належний обвинуваченому автомобіль марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині надання можливості ним користуватись. Клопотання обгрунтував тим, що його збереження на арешт майданчику є недоцільним. Автомобіль було визнано речовим доказом, проте під час досудового розслідування він не оглядався, що свідчить про відсутність на ньому слідів злочину. У зв`язку з тим, покликаючись на порушення права власності обвинуваченого, просив суд його повернути обвинуваченому.
Прокурор заперечив щодо клопотання захисника про скасування арешту на майно, покликаючись на значення автомобіля речового доказу у кримінальному провадженні, а разом з тим на можливість застосування в разі доведення вини обвинуваченого додаткового обов`язкового покарання у виді конфіскації майна.
З`ясувавши доводи заявлених клопотань, суд прийшов до наступних висновків.
У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
За змістом ч.5 ст.194 КПК України, суд під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, застосовуючи відповідний запобіжний захід, може зобов`язати обвинуваченого виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.
Згідно з ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
З огляду на те, що строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ще не закінчився, а прокурор у своєму клопотанні просить їх продовжити, аналогічні діючим строком на 2 місяці, то виходячи зі змісту клопотання, в контексті вимог ч.7 ст.194 КПК України, суд в межах поданого клопотання вважає необхідним перевірити наявність підстав для продовження строку дії обов`язків.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити вищенаведені дії.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уже висунуто обвинувачення.
На даній стадії суд не вправі приймати рішення щодо його обґрунтованості. Оскільки вказане відповідно до засад диспозитивності та презумпції невинуватості можливе тільки шляхом постановлення обвинувального вироку.
Запобіжні заходи обвинуваченим обиралися та згодом продовжувались із пом`якшенням встановлених умов покладені на них обов`язки з огляду на наявність таких ризиків як можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Суд вважає, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, беручи до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178 КПК України.
Так, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості переховування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від суду, у разі не продовження покладених на нього процесуальних обов`язків, підтверджується відомостями, відображеними в обвинувальному акті стосовно останніх, оскільки злочин, у вчиненні якого вони обвинувачуються передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.
Також, суд дійшов висновку про продовження існування, на час розгляду даного клопотання ризику незаконного впливу обвинуваченими на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на те, що відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Однак на час розгляду клопотання прокурора свідки сторони обвинувачення судом не допитувались.
З цих же підстав наявний ризик перешкоджанню кримінальному провадженню іншим шляхом.
Щодо клопотання захисника про скасування арешту на майно.
Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 11 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про часткове скасування арешту, накладеного на належний обвинуваченому ОСОБА_5 автомобіль марки «Mercedes Benz W210 E270 cdi», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Підставою відмови в задоволенні даного клопотання було визнано те, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, а тому у відповідності до п.20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», повинен зберігатись на спеціальному майданчику і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Судом і на даний час не встановлено підстав, передбачених ст.174 КПК України, вважати, що накладений арешт на вказаний транспортний засіб було необґрунтовано, або у накладеному арешту відпала потреба.
В той же час, суд звертає увагу і на те, що саме захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про потребу огляду судом автомобіля марки «Mercedes Benz W210 E270 cdi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак за встановленим порядком дослідження доказів, такий огляд на даному етапі судового розгляду проведено не було.
Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності положень ст.170 КПК України, однією з підстав для накладення арешту може бути застосування конфіскації як виду покарання або спеціальної конфіскації.
Санкція ч.3 ст.368 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_5 передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому суд вважає безпідставними доводи захисника про можливість незастосування судом даного виду покарання в разі доведення вини ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до тієї ж ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається також з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до змісту ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 28 лютого 2020 року, підставою для накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes Benz W210 E270 cdi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було те, що він визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Отже, зберігання речового доказу - автомобіля марки «Mercedes Benz W210 E270 cdi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюється стороною обвинувачення у передбачений законодавством спосіб.
З врахуванням того, що на даному етапі розгляду справи суд не вправі надавати оцінку доказам, а повернення автомобіля може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення доказової інформації, клопотання захисника про скасування арешту на майно суд визнає безпідставним.
На підставі викладеного, керуючись статтями 31, 33-1, 170-174, 177, 194, 331, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
В клопотанні захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування арешту на майно відмовити.
Клопотання прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухвалою суду в даній справі від 23 липня 2020 року -задовольнити.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України зобов`язати обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 :
- прибувати до суду за викликами;
- не відлучатися за межі Волинської області без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні.
Строк дії ухвали в частині покладених на обвинувачених обов`язків визначити 2 (два) місяці.
Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 22 вересня 2020 року.
Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1