Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/809/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2020 року, якою стосовно обвинуваченої

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нововознесенськ Маловисківського району Кіровоградської області, громадянки України, яка офіційно не заміжня, має повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованої, яка утриманців не має, раніше не судима,
продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 18.09.2020 до 16.11.2020 включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п.4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором до суду першої інстанції подано клопотання щодо продовження у відношенні обвинуваченої ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи це тим, що на даний час ризики, враховані судом при обранні щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачені п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, без визначення розміру застави.
Своє рішення суддя мотивував тим, що на даний час існують ризики передбачені п. 1 та п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченої ухилятися від кримінальної відповідальності та можливість впливати на свідків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суддя районного суду в порушенні ст. 31 КПК України прийняв рішення одноособово.
Крім тог,о строк тримання під вартою був незаконно продовжений ухвалою від 02.06.2020, тим же головуючим суддею під час підготовчого судового засідання, оскільки суддею прийнято рішення, яке не передбачено законом.
Також стороною обвинувачення не надано ні захиснику, ні обвинуваченій клопотання про продовження строку тримання під вартою, що є порушенням вимог ст. 184 КПК України.
Крім того, наявність та обґрунтованість ризиків не доведена в судовому засіданні.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою подано з порушеннями вимог ч.1 ст. 199 КПК України, оскільки по подано пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку тримання під вартою.
Зазначає, що її підзахисна більше 7 місяців перебуває під вартою, а сторона обвинувачення обґрунтовує необхідність тримання під вартою лише посилаючись на тяжкість вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя (суд) зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
На думку колегії суддів, суддя дійшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до кримінального провадження та клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 могла вчинити кримінальне правопорушення, передбачене
п.4 ч. 2 ст. 115 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі судового слідства не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, обвинувачення у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, оскільки за вчинення інкримінованих їм злочинів, їм загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у районному суді, обвинувачена вину в інкримінованих йому злочинах не визнає, а тому у разі застосування до ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, остання зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також необхідно зазначити про особу ОСОБА_8 , яка офіційно не працює, жодних заробітків, не одружена, на утриманні нікого не має, що вказує на відсутність у неї міцних соціальних зв`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і застосував до обвинуваченої ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується тверджень захисника про те, що до суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні не може продовжити запобіжний захід, необхідно зазначити наступне.

За правилами ч. 3 ст. 315 КПК суд з урахуванням думки інших присутніх учасників підготовчого судового засідання вирішує питання про обрання, доцільність зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного обвинуваченому з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК, та обставин кримінального провадження.

Частина 3 ст. 315 КПК України регулює питання продовження запобіжних заходів з невизначеним строком (застава, особиста порука тощо), а запобіжні заходи із обмеженим строком дії, такі, як, зокрема, арешт, повинні застосовуватись виключно із урахуванням практики ЄСПЛ на національного законодавства.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» «… практика тримання обвинувачених під вартою без конкретних правових підстав або за відсутності чітких правил, які б регулювали їхнє становище, наслідком застосування якої може стати позбавлення особи свободи без дозволу суду на необмежений строк, є несумісною з принципами правової визначеності та захисту від свавілля, якими поєднані Конвенція та принцип верховенства права».

Суд продовжує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до порядку, визначеного Главою 18 КПК, тобто у будь-якому разі суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні.

Таким чином суд першої інстанції за наявності клопотання сторони обвинувачення суд під час підготовчого судового засідання вправі продовжити строк тримання під вартою в межах, визначених ч. 1 ст. 197 КПК.

Апеляційні доводи захисника про порушення вимог ч.1 ст. 199 КПК України та необхідність надання стороною обвинувачення письмово клопотання про продовження строку тримання під вартою, колегією суддів не може бути враховано, оскільки дотриматись строку - не менше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та звернення до суду першої інстанції з відповідним клопотанням стосується лише клопотань слідчого під час досудового розслідування. В той же час, враховуючи, що обвинувачена рахується за судом, під час розгляду кримінального провадження по суті прокурор має право заявити відповідне клопотання саме в ході судового розгляду, яке повинно бути розглянути судом

Також апеляційні доводи захисника про порушення стосовно того, що суддя в порушення вимог КПК України прийняв одно особо рішення про продовження строку тримання під вартою, колегією суддів не може бути враховано оскільки відповідно до вимог
ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання продовження строку тримання під вартою вирішує головуючий.

На переконання колегії суддів вказані доводи є безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно зазначено в ухвалі, що відповідно до абз. 5 п.20? Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально. Тому колегія суддів, доходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув справу з урахуванням чинних на даний час вказаних перехідних положень.
Оскільки жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції надано не було.
Крім того, на переконання колегії суддів інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою, стороною захисту не надано.
За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , а тому ухвалу суду першої інстанції стосовно останньої від 18.09.2020, залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2020 року, якою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 18.09.2020 до 16.11.2020 включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4