Справа №482/53/20
Провадження №1-кп/477/134/20
У Х В А Л А

10 липня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з секретарем ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2020 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України з ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, для розгляду.

Ухвалою колегії суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2020 року призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалось через неявку сторін у справі.

В підготовчому судовому засіданні адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заявлені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність вимогам ч.2 ст. 191 КПК України.

На думку захисника ОСОБА_8 , при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень, вчинених його підзахисним ОСОБА_5 , зазначається, що останній здійснював збут наркотичних засобів та психотропних речовин у місті Миколаєві спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , в той час як при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 зазначається, що останній спільно з ОСОБА_6 незаконно придбав та перевозив з метою збуту небезпечні та особливо небезпечні психотропні засоби.

Зазначає про невідповідність фактичних обставин кримінального правопорушення правовій кваліфікації за ч.2 ст. 307 КК України, в частині обвинувачення ОСОБА_12 у виготовленні наркотичних засобів шляхом їх фасування, оскільки відсутнє зазначення всіх дій, які мають кваліфікуватись як виготовлення.

Вказує на те, що канабіс масою 21.08 грам, у зберіганні якого обвинувачується ОСОБА_5 є наркотичним, а не психотропним засобом, однак ця обставина в обвинувальному акті відсутня.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 з ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні спільних дій, кваліфікованих за ч.2 ст. 307 КК України та ч.3 ст. 311 КК України. При цьому ОСОБА_6 обвинувачується за декількома епізодами за ч.1 ст. 307, та ч.2 ст. 307 КК України, а ОСОБА_5 в самостійному епізоді за ч.3 ст. 307 КК України.

Обвинувачення за ч.3 ст. 307 КК України мало бути виділене в окреме провадження, оскільки за тяжкістю покарання розгляд справи лише за цією частиною статті здійснюється колегією суддів.

Крім того, вказує на вчинення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні не слідчим, а заступником начальника слідчого відділу, що не передбачено КПК України.

Адвокат ОСОБА_10 також вказував про безпідставність розгляду зазначеного кримінального провадження судом у складі колегії суддів, невідповідність викладених фактичних обставин справи наданій кваліфікації.

Зазначав про те, що кожна «закладка» наркотичного засобу це є окреме правопорушення, яке має містити всі необхідні складові, крім того, обвинувачені діяли як спільно, так і окремо один від одного, однак в обвинувальному акті це не конкретизовано. Наркотичні речовини вилучались у різних місцях в результаті окремих, а не загальних процесуальних дій, та невідомо, з яких міркувань вилучена маса є у великих чи особливо великих розмірах. Не зазначено, що прекурсори придбавались саме з метою виготовлення, не встановлено місця та часу вчинення протиправних дій, що позбавляє можливості визначити строк притягнення до відповідальності. Зазначив, що «збут» передбачає передачу наркотичних засобів іншій особі, а не сховати ці наркотичні засоби.

Вказує про зазначення в обвинуваченні різного часу знайомства ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , що впливає на кваліфікацію в частині вчинення протиправних дій групою осіб.

Прокурор проти заявлених клопотань заперечував, зазначаючи про відповідність обвинувального акту вимогам КПК України. Вказував, що відповідно до ст. 39 КПК України, керівник органу розслідування наділений повноваженнями слідчого. І хоча не вказується, хто саме є цим керівником, як правило, це начальник слідчого відділу та його заступник. Вказує, що захисники вдались до оцінки доказів. Зазначив про можливість зміни або відмови від обвинувачення у разі, якщо під час судового розгляду не підтвердиться кваліфікація дій обвинувачених. Щодо обвинувачення відносно інших осіб, то зазначає, що їх дії кваліфіковані також за статтями, які передбачають розгляд справи колегією суддів.

Захисник ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Ураховуючи, що складання ухвали суду вимагає значного часу, на підставі частини другої статті 376 КПК України, колегія суддів обмежилась складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження та розглянувши клопотання, колегія суддів доходить наступного.

Твердження захисників, що виділення матеріалів відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 307 КК України в окреме провадження, об`єднання матеріалів відносно інших осіб та незаконність розгляду справи відносно ОСОБА_6 колегіальним складом суду, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, є неприйнятною.

Колегія суддів зазначає, що питання об`єднання і виділення матеріалів досудового розслідування регламентується статтею 217 КПК України. Відповідно до ч. 5,6 ст. 217 КПК України рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором та воно не може бути оскаржене. За положеннями ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Склад суду визначається відповідно до положень ст. 35 КПК України, з урахуванням положень ч.2 ст. 31 КПК України, що не є обставиною, що дає підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Щодо вчинення процесуальних дій та складення обвинувального акту неуповноваженою особою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Відповідно до ч.3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив.

Відповідно до ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування та уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого. Як зазначено в ст. 3 КПК України, керівником органу досудового розслідування є, зокрема, начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції.

З огляду на зазначені положення Закону, колегія суддів вважає, що ст. ст. 3, 39 КПК України передбачають повноваження начальника слідчого відділу як керівника органу досудового розслідування, не відокремлюючи посаду заступника начальника. Однак, ці обставини підлягають оцінці та аналізу під час судового розгляду справи по суті.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до обвинувального акту, він складений заступником начальника СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 , а відповідно до Розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування, обвинувальний акт складений начальником Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , що не відповідає положенням ст. 291 КПК України.

Стосовно неконкретності пред`явленого обвинувачення, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог п. 5 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, пунктами 1, 2 частини 1 статті 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Недотримання цих вимог закону свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист.

Щодо не встановлення місця та часу вчинення певних дій обвинуваченими, на що вказують адвокати, то в обвинувальному акті ці обставини зазначені так, як це встановлено під час досудового розслідування. Щодо розміру наркотичних засобів, то в обвинувальному акті зазначена маса вилучених наркотичних засобів та психотропних речовин.

В той же час, як вбачається з обвинувального акту, при викладенні фактичних обставин справи зазначається про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно з іншими особами, однак при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначається про вчинення протиправних дій або кожним одноособово, або спільно (тобто, удвох).

При цьому, при викладенні фактичних обставин справи зазначені прізвища інших осіб, з якими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вели спільну злочинну діяльність, однак відсутнє зазначення їх статусу в кримінальному провадженні.

Статтею 62 Конституції України та статтею 17 КПК України закріплено принцип презумпції невинуватості, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Порушення принципу презумпції невинуватості, закріпленого у наведених нормах закону та у п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, тягне за собою порушення прав обвинуваченого.

З огляду на те, що в обвинувальному акті містяться посилання на конкретних осіб, спільно з якими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили злочин, та зі слів сторін кримінального провадження, матеріали щодо певної особи виділені в окреме провадження, зазначене є істотним порушенням вимог закону та зазначення в обвинувальному акті про конкретних осіб, щодо яких відсутнє рішення суду щодо їх винуватості, є неприпустимим.

Крім того, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.3 ст. 311 КК України, в обвинувальному акті зазначено, що останні за попередньою змовою незаконно придбали прекурсори з метою їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин, однак в подальшому зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно перевозили та зберігали прекурсори з метою подальшого пересилання та отримання грошової винагороди. При цьому, кваліфікуючи дії обвинувачених за ч.3 ст. 311 КК України, зазначено про незаконне придбання, зберігання, перевезення прекурсорів з метою їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин. Тобто, повністю викладена диспозиція ч.1 ст. 311 КК України, з додатковими кваліфікуючими ознаками. Однак, оскільки «виробництво» та «виготовлення» є різними за своєю суттю процесами, а «наркотичні засоби» та «психотропні речовини» є різними за складом сполуками, така невизначеність свідчить про неконкретність обвинувачення, оскільки не зазначено, які саме сполуки ( наркотичні засоби чи психотропні речовини) та як саме мали використовуватись (для виробництва чи вироблення). Крім того, зазначена різна мета при вчиненні одних і тих самих дій, що також свідчить про неконкретність обвинувачення.

Прийнятним, на думку колегії суддів, є посилання адвокатів на неконкретність пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч.3 ст. 307 КК України.

Так, при викладенні фактичних обставин зазначено, що ОСОБА_5 останній отримував наркотичні засоби та психотропні речовини, тобто дві різні сполуки. При тому, що він незаконно перевозив з метою подальшого виготовлення (фасування) та збуту лише наркотичні засоби. Та його дії кваліфіковані за ч.3 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту лише особливо небезпечних психотропних речовин. При цьому в переліку виявлених та вилучених під час обшуку речей зазначені як наркотичні засоби, так і психотропні речовини, однак кваліфікації діям обвинуваченого щодо наркотичних засобів не надано.

Зазначене вказує на невідповідність обвинувального акту нормам КПК України, що позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинувачених та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом, та ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Щодо доводів прокурора про можливість зміни чи відмови від обвинувачення під час розгляду справи, колегія суддів зазначає, що дійсно, відповідно до статті 338 КПК України, прокурор має право змінити обвинувачення в частині правової кваліфікації та / або обсягу обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. А відповідно до ст. 340 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Однак, у обвинувальному акті мають бути викладені обставини, які прокурор вважає вже встановленими, що має забезпечити обвинуваченому чітке розуміння, які саме його дії є протиправними та мати можливість здійснювати ефективний захист проти висунутого обвинувачення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2,3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 15 липня 2020 року о 08 год. 55хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3