465/899/19
1-кс/465/20/20
У Х В А Л А
судового засідання
30.12.2020 року Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого Франківського відділу Поліції м.Львова ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

встановив:
Старший слідчий СВ Франківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , як сторона кримінального провадження, звернулася з клопотанням до слідчого судді Франківського районного суду м. Львова про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 .
В ході проведення досудового розслідування потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що в червні 2011 року він надав в позику ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 250 000 доларів США, тобто уклав усний договір позики, строком на 3 роки. Однак, станом на 15 лютого 2019 року ОСОБА_4 позичені грошові кошти так і не повернув.

Окрім того були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які повідомили, що в червні 2011 року вони разом із ОСОБА_5 поїхали у відділення банку, яке розташоване по вул. Й.Сліпого у м. Львові. Після того, коли ОСОБА_5 вийшов із відділення банку, то передав ОСОБА_6 для перерахунку грошові кошти, які знаходилися в поліетиленовому пакеті. Обидва свідки стверджують, що в поліетиленовому пакеті знаходилися грошові купюри в кількості 25 пачок, номіналом по 100 доларів США. Також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були свідками передачі ОСОБА_5 вказаних грошових коштів ОСОБА_4 . Під час передачі грошових коштів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходилися в салоні транспортного засобу, тому не володіють відомостями, чи бачив їх ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 був допитаний 19 вересня 2019 року, допит якого був зафіксований на відеокамеру «Панасонік», моделі V260 на карту пам`яті micro-CD. Окрім того, 10 жовтня 2019 року потерпілий ОСОБА_5 долучив до матеріалів кримінального провадження оптичний носій інформації CD-R диск, на якому знаходяться 5 (п`ять) аудіофайлів, на яких зафіксована його розмова з ОСОБА_4 .

Вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000429 від 15.02.2019 року та у кримінальному провадженні визначено правову кваліфікацію за ч.4 ст.190 КК України.

Попередньо, 21.02.2019 року слідчий звертався з аналогічним клопотання та із заявою про відкликання клопотання про накладення арешту для доопрацювання.

Відтак заява слідчого СВ Франківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області про повернення клопотання була задоволена. Однак, станом на звернення з повторним клопотання, недоліки не було усунуто.

В судове засідання слідчий не з`явився, не представив матеріали кримінального провадження, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду клопотання.

Враховуючи вимоги ст.172 КПК України, вважаю можливим розглядати клопотання у відсутності слідчого.

Розглянувши клопотання слідчого вважаю, що клопотання до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Із змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вищенаведене та вивчивши клопотання, оскільки слідчим не доведено необхідності такого арешту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000429 від 15.02.2019 року та у кримінальному провадженні визначено правову кваліфікацію за ч.4 ст.190 КК України, не обґрунтовано, що обраний ним спосіб арешту є найменш обтяжливим, розумним та співмірним, а вилучені на етапі досудового розслідування предмети не визнані слідчим речовими доказами, оскільки в матеріалах поданого клопотання не міститься відповідної постанови, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись статтями 98, 167-168, 170-173 КПК України
ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 5 діб з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1