КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/23/20 Провадження № 11-кп/824/890/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0007664 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06 серпня 1993 року Московським районним судом м. Києва ч. 2 ст. 229-6, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, з лікуванням від наркоманії;
- 27 листопада 1995 року Ватутінським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 229-6 КК України на 3 роки позбавлення волі з лікуванням від наркоманії;
- 18 жовтня 1999 року Ватутінським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 29 грудня 2004 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 09 лютого 2009 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 02 березня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 20 травня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185, 71 КК України на 1 рік 5 місяців позбавлення волі;
- 20 квітня 2016 року вироком Апеляційного суду м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 20.10.2017 р. згідно Закону «Про амністію в Україні»,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 за ст. 118 КК України покарання у виді одного року обмеження волі, звільнити його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, встановити іспитовий строк тривалістю два роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.
Зараховано йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 21 жовтня 2019 року по 17 грудня 2019 року включно.
Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати.
Вироком також вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 65 КК України не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше вісім разів судимий за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, за які всі рази відбував реальні покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та небажання робити для себе належні висновки, а також про його підвищену суспільну небезпеку та бажання вести злочинний спосіб життя.
Крім того, судом при призначенні покарання ОСОБА_6 достатньою мірою не взято до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення спричинило смерть потерпілого.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, вважає вирок незаконним через неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.
Крім того, на думку захисника, вирок суду першої інстанції є необґрунтованим.
Апелянт зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді одного року позбавлення волі, враховував положення ст.ст. 3, 27 Конституції України відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
В той же час, на думку захисника, суд залишив поза увагою той факт, що безпосередньо перед вчиненням інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 став об`єктом цілеспрямованого насильницького протиправного посягання на його життя та здоров`я з боку ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які за фізичними даними явно переважали обвинуваченого ОСОБА_6 , і останній наніс їм тілесні ушкодження саме під час здійснення оборони від протиправних дій цих осіб.
Крім того, як зазначає апелянт, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких.
Також апелянт звертає увагу на те, що суд встановив наявність у ОСОБА_6 трьох пом`якшуючих обставин, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, однак при призначенні покарання судом наведених обставин враховано не було.
Захисник вказує, що судом також фактично не було враховано й інших характеризуючих даних ОСОБА_6 , зокрема його позитивні характеристики, наявність у нього офіційного постійного місця роботи, перебування на утриманні матері похилого віку.
Підсумовуючи апелянт вважає, що існують достатні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання з урахуванням положень ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, однак суд першої інстанції не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що на початку жовтня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , яка являється цивільною дружиною ОСОБА_9 , виник словесний конфлікт, про який стало відомо ОСОБА_9 . Маючи на меті застосувати до ОСОБА_6 фізичне насильство у зв`язку з образою його цивільної дружини, ОСОБА_9 намагався зустріти ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 18 жовтня 2019 року близько 15 години 50 хвилин на першому поверсі під`їзду № 1 буд. АДРЕСА_2 очікував прибуття ліфту. В цей час з ліфту вийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння та побачивши ОСОБА_6 вирішили застосувати до нього фізичне насильство з мотиву тривалої неприязні, яка виникла через образу ОСОБА_11 . З цією метою ОСОБА_9 наніс без попередження ОСОБА_6 , який в той момент стояв обличчям до ліфту і тримав в обох руках речі один цілеспрямований удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_6 . Від отриманого удару ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на підлогу, випустивши з рук пляшки, які він тримав. Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , продовжуючи свої дії, стали наносити хаотичні удари в область голови та тулуба ОСОБА_6 , спричинивши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді забійної рани на слизовій оболонці лівої щоки; садна в правій скроневій ділянці.
В цей час ОСОБА_6 , реально оцінюючи співвідношення сил та раптовість нападу на нього, діючи умисно, з метою захисту власного здоров`я від протиправних дій та суспільно-небезпечних посягань, дістав з кишені джинсів, в які був одягнений, ніж господарського призначення та наніс ним два удари ОСОБА_9 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, поперекової ділянки справа. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 вибіг на вулицю.
В цей же час ОСОБА_10 , продовжував наносити ОСОБА_6 по голові та тулубу удари 1,5літровою пляшкою пива, яку він попередньо підняв з підлоги. ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії явно не відповідають небезпечності посягання та обстановці захисту, припіднявшись з підлоги, тримаючи у правій руці ніж господарського призначення, наніс один цілеспрямований удар ОСОБА_10 в область лівої ключиці, спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення. Після чого ОСОБА_10 вибіг на вулицю, де відбігши приблизно сім метрів від входу у 1-ий під`їзд будинку АДРЕСА_2 впав обличчям донизу і помер.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обсяг і доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ст.118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Беручи до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного обвинуваченому покарання.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид покарання, суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 11 квітня 1993 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, має на утриманні матір похилого віку.
Судом враховано також те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, з`явився із зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину,що вірно визнано судом як обставини, яка пом`якшуютьпокарання.
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

Доводи прокурора щодо неврахування судом тих обставин, що ОСОБА_6 неодноразово судимий та того, що вчинене ним кримінальне правопорушення спричинило смерть потерпілого, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, призначаючи такий вид покарання як позбавлення волі, суд врахував зокрема і те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає також необґрунтованими, оскільки, як вбачається із матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, за які відбував реальні покарання у вигляді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що застосування положень ст. 75 КК України є законним лише тоді, коли суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та знову вчинив злочин, який за своєю правовою природою є більш суспільно небезпечним, колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому більш м`якого виду покарання та звільнення від його відбування не відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та меті покарання, визначеній у ч. 2 ст. 50 КК України.
Призначаючи ОСОБА_6 такий вид покарання як позбавлення волі, суд мотивував чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований. З такими висновками погоджується колегія суддів.
Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодопризначення ОСОБА_12 покарання, у виді позбавлення волі на строк один рік є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_13