Справа №463/9987/20
Провадження №1-кс/463/5494/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні , -
в с т а н о в и в:

До суду надійшла ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні.
Скаргу мотивує тим, що ним була подані заяви про вчинення кримінальних правопорушень Згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області вказані відомості було зобов`язано внести до ЄРДР. Слідчому ТУ ДБР у м. Львові було скеровано клопотання про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №0000032 від 28.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 367,ч.2 ст. 382, ч.1 ст. 383 КК України по факту проведення незаконного обшуку працівниками поліції за місцем її проживання. Вважає, що вказаними незаконними, на її думку, діями працівників поліції їй була спричинена значна моральна шкода. 12.10.2020 року слідчим ТУ ДБР у м. Львові була винесена постанова про відмову у визнанні її потерпілою в кримінальному провадженні №0000032 від 28.02.2020. Вважає таку постанову неправомірною, оскільки вказаними кримінальними правопорушеннями їй була спричинена значна моральна шкода, а відтак вимушена звернутися з скаргою в суд, просить скаргу задоволити. Крім того просить зобов`язати слідчого вручити їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілої.
В судове засідання скаржник не з`явилася, хоча булла повідомлена про час та місце розгляду вказаної скарги належним чином. На адресу суду поступила від неї заява,в якій вона просить слухати скаргу без її участі та задоволити її в повному обсязі
Слідчий ТУ ДБР у м. Львові в судове засідання не з`явився, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги .
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків:
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів скарги, матеріалів кримінального провадження та постанови про відмову у визнанні потерпілим, ОСОБА_3 зверталася з заявою про вчинення стосовно неї кримінальних правопорушень. Згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.02.2020 року вказані відомості було зобов`язано внести до ЄРДР. Слідчому ТУ ДБР у м. Львові було скеровано клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000032 від 28.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 367,ч.2 ст. 382, ч.1 ст. 383 КК України по факту проведення незаконного обшуку працівниками поліції за місцем її проживання, однак згідно постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові їй було відмовлено, оскільки вона не довела фактів спричинення ні матеріальної, ні фізичної, а ні моральної шкоди.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст.. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.
Зважаючи на той факт, що у заяві про вчинення злочину та з матеріалів самого клопотання та постанови про відмову у визнанні потерпілою досліджених в судовому засіданні вбачається ймовірність завдання останній моральної шкоди згаданим кримінальним правопорушенням, керуючись принципом змагальності, вважаю, що скаргу слід задоволити частково, а саме: скасувати постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000032 від 28.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 367,ч.2 ст. 382, ч.1 ст. 383 КК України .
Що ж стосується прохальної частини скарги щодо зобов`язання слідчого ТУ ДБР у м. Львові про вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілої, то слід зазначити, що слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого,а тому така вимога не підлягає до задоволення.
Керуючись вимогами статей,22,26,220,221,303,306,309,372 КПК України, -

ухвалив:
Скаргу задоволити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000032 від 28.02.2020 року .
Зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою із врахуванням обставин зазначених у вказаній ухвалі.
В решті вимог-відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1