У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/3792/20
Провадження № 1-кс/210/1524/20
"29" липня 2020 р. слідчий суддя ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000576, відомості про яке внесені до ЄРДР 02.09.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2020 року прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що в провадженні металургійного відділення поліції м. Кривого Рогу перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000576 від 02.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на території м. Дніпра та Дніпропетровської області група осіб з ознаками організованості, до складу якої входять працівники правоохоронного органу, за попередньою змовою здійснюють виготовлення, перевезення, пересилання, зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини «метамфетамін».

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що група громадян протягом 2019-2020 років здійснювали ввезення з приховуванням від митного контролю прекурсоромістких лікарських засобів через митний кордон України.

Перевезення прекурсоромістких (псевдоефедрину гідрохлорид) лікарських засобів до Дніпропетровської області здійснюється з періодичністю декілька разів на місяць, за допомогою пошти, приховування вказаних лікарських засобів у посилках міжнародного сполучення та кур`єрами, які достаються країни літаками.

На теперішній час у органу досудового розслідування є достатні факти того, що зазначені особи вдалися до нелегального способу життя, а грошові кошти на проживання отримують від незаконного обігу прекурсоровмістких лікарських засобів та психотропних речовин.

В ході проведення досудового розслідування, причетність осіб до організації незаконного обігу прекурсоровмістких лікарських засобів та психотропних речовин підтвердилась. Таким чином, у діях вказаних вище осіб вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років, що згідно ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Зазначена інформація підтверджується матеріалами зібраними у ході досудового розслідування даного кримінального провадження.

У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 09.07.2020 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307 КК України.

Причетність гр. ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом проведення НСРД від 23.11.2019; висновком експерта від 29.01.2020; протоколом проведення НСРД від 23.12.2019; висновком експерта від 29.01.2020; протоколом проведення НСРД від 24.02.2020; протоколом огляду № 1 від 21.02.2020; протоколом огляду № 2 від 21.02.2020; протоколом огляду № 3 від 21.02.2020; протоколом огляду № 4 від 21.02.2020; висновком експерта від 10.04.2020; протоколом огляду від 03.07.2020, протоколом обшуку від 09.07.2020 та іншими документами в їх сукупності.

Так, гр. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відносить до категорії особливо тяжкого, покарання за яке передбачене санкцією статті у вигляді до 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі викладеного у сторони обвинувачення виникла необхідність у зверненні до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно гр. ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Згідно із інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що гр. ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) на праві приватної власності має 1/5 частини об`єкту нерухомості, а саме: квартири, загальною площею 40,1 м2, яка розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Вивчивши матеріали кримінального провадження, оцінивши зібрані на даний час докази у їх сукупності та кожний окремо, сторона обвинувачення приходить до висновку про те, що зазначене вище майно, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , набуте кримінально протиправним шляхом, внаслідок інкримінованих йому дій, у зв`язку із чим вважає про необхідність арешту такого майна, також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Прокурор в судовому засіданні присутній не був, разом із клопотанням про арешт майна надав письмове клопотання зазначивши, що просить проводити розгляд клопотання про арешт майна без участі прокурора, просив клопотання задовольнити.

Відповідно до ст.. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Суд розглядає дане клопотання у відсутність власника майна або його представника, так як відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження, та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що в провадженні металургійного відділення поліції м. Кривого Рогу перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000576 від 02.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України.

Накладення арешту на нерухоме майно, шляхом позбавлення права на відчуження, розпоряджання таким майном, яке на належить на праві власності підозрюваному гр. ОСОБА_4 , а саме: 1/5 частина житлового приміщення, загальною площею 40,1 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є необхідним з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання щодо арешту майна слідчий суддя повинен враховувати сукупність чинників та факторів, серед яких, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вищенаведене, з метою попередження можливості зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна (речового доказу), може негативно вплинути на кримінальне провадження, а тому клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000576, відомості про яке внесені до ЄРДР 02.09.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, шляхом позбавлення права на відчуження, розпоряджання таким майном, яке на належить на праві власності підозрюваному гр. ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), з метою забезпечення конфіскації такого майна як виду покарання, а саме: 1/5 частина житлового приміщення, загальною площею 40,1 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1