постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
26 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 367/4810/18
провадження № 51-1417км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засуджених ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора та засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0000856 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обох у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК),
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Місцевий суд встановив, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 06 травня 2018 року в період часу з 18:45 до 19:00 діючи за попередньою змовою біля будинку на АДРЕСА_1 вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_9 , під час якого спільно завдали йому руками та ногами близько 10 ударів по голові та обличчю, спричинивши легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, після чого заволоділи його майном на суму 1480, 75 грн.
При перегляді цього рішення 18 лютого 2020 року Київський апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив свій вирок, яким призначив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. У решті вказаний вирок залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У спільній касаційній скарзі засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять змінити вирок апеляційного суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про їхні особи, застосувати ст. 75 КК і звільнити їх від призначеного покарання з випробуванням і з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
На обґрунтування своїх вимог засуджені зазначають, що вони щиро розкаюються у скоєному, відшкодували завдану потерпілому моральну та матеріальну шкоду, раніше не судимі, на обліках не перебувають, позитивно характеризуються, мають постійне місце роботи та утримують свої сім`ї.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особи засуджених внаслідок м`якості та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що при перегляді вироку місцевого суду апеляційний суд хоча і взяв до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосувати до засуджених додаткове покарання у виді конфіскації майна, однак у той же час безпідставно застосував до них положення ст. 69 КК, що, на його думку, потягло невиправдану м`якість покарання призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . На переконання прокурора, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, вчинення його у стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність у засуджених щирого каяття та лише часткове відшкодування потерпілому заподіяної шкоди під час розгляду справи в суді першої інстанції не можуть свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості цього злочину.
Відтак прокурор вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і підлягає скасуванню.
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Засуджені та захисник підтримали касаційну скаргу сторони захисту, проти касаційної скарги прокурора заперечили.
Прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та виступив проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК , суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з матеріалів провадження, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, обставин справи та даних про особи засуджених, місцевий суд призначив ОСОБА_5 і ОСОБА_6 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 187 КК.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою засуджених, в якій вони ставили питання про пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК і просили звільнити від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу, апеляційний суд, взявши до уваги повне відшкодування ними заподіяної шкоди потерпілому на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції й те, що останні вперше притягуються до кримінальної відповідальності, а також враховуючи думку потерпілого, який підтримав вимоги їхньої апеляційної скарги, та наявність на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини, а в ОСОБА_5 матері, визнав ці обставини такими, що пом`якшують покарання та дійшов висновку про можливість призначення їм покарання із застосуванням ст. 69 КК.
У той же час, з огляду на обставини справи та тяжкість інкримінованого злочину, цей суд не знайшов підстав для застосування до них ст. 75 КК та звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому задовольнив їхні вимоги частково.
Наведені засудженими у касаційній скарзі доводи, які є аналогічними тим, що були викладені ними в апеляційних скаргах та перевірялися судом апеляційної інстанції, не спростовують правильність цього висновку, а отже ставити під сумнів обґрунтованість такого рішення апеляційного суду колегія суддів не вбачає.
Неприйнятними колегія суддів вважає і доводи прокурора в касаційній скарзі щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції до ОСОБА_6 і ОСОБА_5 положень ст. 69 КК.
Так, за правилами ст. 69 КК при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Суд апеляційної інстанції, встановивши наявність у справі кількох обставин, які пом`якшують покарання засуджених, та з урахуванням їхньої посткримінальної поведінки усвідомлення протиправності вчиненого діяння, висловлювання критичного відношення до своїх дій, відшкодування потерпілому завданої шкоди та публічне вибачення перед ним, зважаючи на характеризуючі дані про їхні особи, дійшов висновку, що ці фактори істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, а тому визнав можливим застосувати до них положення ст. 69 КК та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений ними злочин.
Таке рішення апеляційного суду ґрунтується на вимогах ст. 69 КК і будь-яких порушень у застосуванні апеляційним судом цієї норми кримінального закону колегія суддів не вбачає.
Призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є пропорційним характеру вчинених ними дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів. Підстав вважати це покарання явно несправедливим унаслідок м`якості, про що вказує прокурор в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Вирок апеляційного суду є належним чином умотивованим та обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК, у ньому наведені відповідні підстави і положення закону, якими керувався цей суд при ухваленні такого рішення.
Під час касаційної перевірки колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального або матеріального права, які можуть тягнути за собою зміну чи скасування судового рішення.
З огляду на викладене підстав для задоволення касаційних скарг колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
касаційні скарги прокурора та засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3