Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 642/5974/18
провадження № 51-3676ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5

в межах кримінального провадження № 0000208 від 17 вересня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
Встановлені обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Вирішено питання стосовно судових витрат і долі речових доказів.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , змінив згаданий вирок районного суду. Виключив з мотивувальної частини вироку вказівку на повторність (як на кваліфікуючу ознаку складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 307 КК) та рішення суду про застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через м?якість, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, касаційна скарга прокурора не містить обгрунтування незаконності ухвали суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування цього судового рішення.
У касаційній скарзі не зазначено, яких конкретно порушень процесуального закону допущено судом апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість ухвали, та чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 404, 412 та 419 цього Кодексу.
Зокрема, прокурор у касаційній скарзі не зазначив, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3

ст. 404 КПКцей судбезпідставно не задовольнив.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду.
Вказуючи на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, прокурор у касаційній скарзі не послався на конкретні обставини справи, які свідчать про таке порушення відповідно до ч. 2

ст. 438 КПК із урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Крім того, ст. 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,

а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок м`якості, прокурор у касаційній скарзі не зазначив, у чому полягає явна несправедливість призначеного покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, та чому призначене покарання є недостатнім для кари і виправлення засудженого й запобігання вчиненню нових злочинів, а покарання у виді позбавлення волі на більший строк відповідно до ч. 2 ст. 50 КК буде сприяти цій меті.
Таким чином касаційна скарга прокурора не містить правового обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок м`якості відповідно до ст. 414 КПК, на яку посилається прокурор.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу прокурора без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3