У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2020 року Справа №607/13062/20

Провадження 1-кс/607/5646/2020

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження за № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту ,-
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України із клопотанням про накладення арешту на квартиру за АДРЕСА_1 та житловий будинок за АДРЕСА_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та іншими не встановленими особами, на території Тернопільської області, з метою шахрайського заволодіння державними коштами у великих розмірах, використовуючи підроблені документи щодо стану здоров`я учасників бойових дій, із залученням працівників лікувальних установ, оформляли на осіб з числі учасників бойових дій групу інвалідності, на підставі чого заволодівали одноразовими матеріальними виплатами передбаченими для інвалід війни.

Досудовим розслідуванням встановлено, що особи з числі учасників бойових дій, яким встановлену групу інвалідності, в дійсності не мали захворювань вказаних у їхніх медичних документах, які слугували підставою для встановлення групи інвалідності.

В ході вчинення вказаних злочинів шляхом шахрайських дій ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 державі, в особі Міністерства оборони України, спричинено шкоди на загальну суму 6 831 495 грн. 07 серпня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна, ОСОБА_6 на праві власності належить квартира за АДРЕСА_1 та житловий будинок за АДРЕСА_2 ,

Слідчий вказує, що санкція ч. 4 ст. 190 КК України, у якій підозрюється ОСОБА_6 , передбачає конфіскацію майна як вид покарання.

Посилаючись на наведене та положення ст. 170 КПК, з метою можливої конфіскації як виду покарання, слідчий просить накласти арешт на належні ОСОБА_6 квартиру за АДРЕСА_1 та житловий будинок за АДРЕСА_2 .

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, якими слідчий обґрунтовує клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Згідно з вимогами п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є, у тому числі, арешт майна.

В силу вимог ч.ч.5,6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно з вимогами ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У ч. 2 ст. 173 КПК України зазначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК України, оскільки до клопотання не долучено документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує свої доводи.

Так, клопотання про арешт майна подано слідчим ОСОБА_3 .

До клопотання слідчим долучено Інформацію з державного реєстру речових прав про належність ОСОБА_6 даної квартири та житлового будинку, а також письмове повідомлення про підозру складене слідчим ОСОБА_3 та погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Будь -яких інших документів, у тому числі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, доказів обґрунтованості підозри, підтвердження доводів викладених у клопотанні та повноважень слідчого у даному кримінальному провадженні до клопотання не долучено.

Як на мету арешту майна, належного ОСОБА_6 , слідчий вказує на те, що досудове розслідування здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за яке передбачено покарання з конфіскацією майна, а тому просить накласти арешт на належне ОСОБА_6 майно з метою конфіскації майна як виду покарання

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна, з метою конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Із аналізу вищенаведених норм законодавства встановлено, що арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання, може бути застосоване лише до підозрюваного, який набув відповідного статусу, згідно норм КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається із клопотання та долучених до нього матеріалів, повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, складене слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 та погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 07 серпня 2020 року.

Однак, ні у повідомленні про підозру, ні в долучених до клопотання матеріалах відсутні будь -які докази вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у встановленому законом порядку.

Більше того, вказане повідомлення про підозру долучене до клопотання не в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 172 КПК, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна, з метою його конфіскації як виду покарання повинен враховувати, у тому числі наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність .

Однак, до клопотання не долучено жодних доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, як вбачається із матеріалів, з клопотанням про арешт майна належного ОСОБА_6 звернувся слідчий ОСОБА_3 , який вказаний у витязі з ЄРДР.

Пункт 17 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України встановлює, що слідчий це службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Однак, всупереч вищенаведених обов`язкових вимог, до матеріалів клопотання не долучено доказів у відповідності до КПК України, які б підтверджували процесуальні повноваження слідчого ОСОБА_3 на звернення до слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000003 із клопотанням про арешт майна.

Згідно з вимогами ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, слід повернути прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, який рахувати з моменту отримання копії даної ухвали, для долучення оригіналів або копій документів, на обґрунтування доводів клопотання, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання; доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри; доказів повідомлення ОСОБА_6 про підозру у чиненні злочину у встановленому законом порядку; доказів на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_3 на вчинення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, а також інших оригіналів або копій документів, на обґрунтування доводів клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 132,170-172 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження за № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту повернути прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, який рахувати з моменту отримання копії даної ухвали, для долучення оригіналів або копій документів, на обґрунтування доводів клопотання, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання; доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри; доказів повідомлення ОСОБА_6 про підозру у чиненні злочину у встановленому законом порядку; доказів на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_3 на вчинення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, а також інших оригіналів або копій документів, на обґрунтування доводів клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1