ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/332/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - прод. строку. трим. під вартою.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 13 жовтня 2020 р. в приміщенні Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02 вересня 2020 р. про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02 вересня 2020р. задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 30 жовтня 2020р.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор подав до місцевого суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на строк до двох місяців із визначенням розміру застави, мотивуючи тим, що ризики, наявність яких стала підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, продовжують існувати, а тому, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним діянь, для уникнення ризиків, які вказані у клопотанні, просив його задовольнити.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження наявні відповідні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою, зокрема, наявні ризики переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину у сфері обігу психотропних речовин.

В зміненій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення слідчого судді, оскільки повний текст ухвали був оголошений 07 вересня 2020 р., а тому апеляційна скарга подана з пропущенням строку з поважних причин; скасувати ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02 вересня 2020 р. про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та обрати йому запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту. Якщо суд прийде до переконання про обгрунтованість підозри та наявність ризиків, - зменшити встановлений обвинуваченому ОСОБА_8 слідчим суддею надмірний розмір застави.

Посилаючись на практику Європейського суду, зазначає, що висновок суду про існування обгрунтованості пред`явленого обвинувачення не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Також суд в своїй ухвалі, як стверджує захисник, не зазначив наявності хоча би одного з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не мотивував можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків або ризику, зазначеним у клопотанні, обмежившись тільки загальними реченнями, без посилання на конкретні обставини і факти. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу існування вказаних ризиків, а зазначені підстави є надуманими і необгрунтованими, і базуються на одних припущеннях.

Зазначає, що його підзахисний позитивно характеризується, має міцні соціальні звязки, зокрема, проживає в повноцінній сімї, що підтверджується матеріалами справи, має на утриманні матір, яка є інвалідом, в нього відсутній закордонний паспорт.

Щодо призначеної застави в розмірі 210 200 грн., наголошує на тому, що зазначена застава в такому розмірі є непосильною для сімї обвинуваченого: його мати - інвалід 1-ої групи, батько офіційно працює і його зарплата складає 5 000 грн.
Окрім того, зазначає, що міськрайонним судом порядок автоматичного розподілу справи відбувся всупереч Закону України від 13 квітня 2020 року № 558-ІХ «Про внесення зміни до п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів апеляційної скарги, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення суду підлягає поновленню як пропущений з поважних причин, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Так, положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Оголошення «скороченого» тексту ухвали слідчого судді є поважною причиною для поновлення апеляційного строку (ВС/ОП ККС № 461/1434/18 від 27.05.2019).
З огляду на наведене строк на апеляційне оскарження захисником був пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Як слідує з матеріалів провадження, на розгляді в Тернопільському міськрайсуді Тернопільської обл. перебуває кримінальне провадження № 0000342 від 24 червня 2020 р. про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02.09.2020 строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено 30 жовтня 2020 р.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Нормами ч. 2 ст. 331 КПК України визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України.

Апеляційні доводи у частині відсутності підстав продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними і нічим не підтверджуються. Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, триває судовий розгляд.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду про те, що з урахуванням особи обвинуваченого, поданих документів, що його характеризують, - ризики, які стали підставою для обрання та продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не минули, не зменшилися і продовжують існувати на даний час; ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність виключно у виді позбавлення волі на строк до 10 років, останній може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому йому слід продовжити строк тримання під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою з визначеним розміром застави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становить 210 200 грн.

Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою до 30 жовтня 2020 р. для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт, як про це просить апелянт.

Це ж стосується і суми застави в розмірі 210 200 грн., яка визначена відповідно до вимог ст. 182 КПК України.

При цьому таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_8 обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Що стосується твердження в апеляційній скарзі про те, що міськрайонним судом порядок автоматичного розподілу справи відбувся всупереч Закону України від 13 квітня 2020 року № 558-ІХ «Про внесення зміни до п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», колегія суддів приходить до висновку, що дане твердження є необгрунтованим з огляду на таке.

З долучених за ініціативою апеляційного суду до матеріалів справи документів в процесі розгляду скарги захисника вбачається, що суддя Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. ОСОБА_9 , який згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.20 був визначений головуючим у справі № 607/12632/20, перебував на лікарняному з 31 серпня по 04 вересня 2020 р. (копії протоколів, лист голови Тернопільського міськрайсуду ОСОБА_10 від 12.10.20 №7/329/2020, копія табелю обліку робочого часу за серпень-вересень 2020 р.).

Відповідно слідчим суддею міськрайонного суду було правильно зазначено, що згідно з абз. 5 п. 20-5 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Саме на підставі цього Закону і відбувся розподіл судової справи № 607/12632/20 від 02.09.20 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно якого головуючою була визначена суддя ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Строк на апеляційне оскарження поновити.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 02.09.20, якою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 30 жовтня 2020 р. - без змін.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді