Справа № 545/2014/20
Провадження № 1-в/545/449/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2020 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області клопотання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Ново-Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, не заміжньої, із базовою загальною середньою освітою, засудженої:

26.03.2018 року вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.05.2019 року зараховано термін попереднього ув`язнення з 10.10.2017 року по 25.04.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

початок строку - 10.10.2017 року, кінець строку - 25.03.2022 року,

про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и в :

Засуджена ОСОБА_4 звернулась до суду із клопотанням про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він відбув 2/3 строку покарання і довів своє виправлення.

Від засудженої та представника колонії до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, прохав відмовити, вважав звільнення засудженої наразі передчасним.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до наступних висновків.

Прокурор проти задоволення заяви засудженого заперечував, вважає, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2020 рпоку «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно -дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 засуджена вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, і відбуває покарання з 10.10.2017 року. Кінцевий строк відбування покарання 25.03.2022 року.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.05.2019 року ОСОБА_4 зараховано термін попереднього ув`язнення з 10.10.2017 року по 25.04.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджена ОСОБА_4 відбуває покарання з 10.10.2017 року, кінцевий строк відбування покарання 25.03.2022 року.

З 12.10.2017 року ОСОБА_4 перебувала в установі виконання покарань № 3 м. Кривий Ріг, де характеризувалася негативно.

Від час відбування покарання ОСОБА_4 мала одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мала, до праці не залучалася.

В державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№ 65)» відбуває покарання з 20.06.2018 року.

Згідно останньої характеристики на засуджену ОСОБА_4 , надану начальником відділення СПС №1, остання характеризується задовільно, має заохочення у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці (протокол № 49 від 01.07.2020 року), стягнень не має. У відношенні до представників адміністрації установи поводить себе тактовно, але робить це з метою мати поблажливе ставлення до себе. На заходи виховного впливу реагує, не завжди робить для себе правильні висновки. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно. Лише під контролем з боку представників адміністрації дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, з матеріалів справи вбачається, що протягом усього строку відбування покарання до ОСОБА_4 було застосовано лише одне заохочення, перед подачею клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджена ОСОБА_4 за час відбування покарання не довела своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України, а відтак в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4

слід відмовити.

Керуючись ст. 537 КПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1