ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2446/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/196/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

розглянула 09 вересня 2020 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської обл. від 30 квітня 2020 р., винесену в підготовчому судовому засіданні, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

якою в задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на незаконні дії та бездіяльність слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчого управління ГУНП в Тернопільській області та клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування -відмовлено, а кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000148 від 06 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відносно ОСОБА_6 у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_9 від обвинувачення, закрито.

В апеляційній скарзі ставиться питання визнати незаконним повідомлення про підозру від 26 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000148, вручену ОСОБА_10 т. в. о. слідчого слідчого управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 ;

-скасувати повідомлення про підозру від 26 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000148, вручену ОСОБА_10 т. в. о. слідчого слідчого управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 ;

-визнати незаконною постанову прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 від 07 червня 2019 року про відновлення досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000148;

-скасувати постанову прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , від 07 червня 2019 року про відновлення досудового слідства у кримінальному провадженні;

-визнати незаконною постанову про продовження строку досудового розслідування від 03 липня 2019 року, винесену в.о. керівника Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 ;

-скасувати постанову про продовження строку досудового розслідування від 03 липня 2019 року, винесену в.о. керівника Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 .

Закрити кримінальне провадження, внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000148 від 06 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відносно ОСОБА_6 у зв`язку із з закінченням строку досудового розслідування та відмовою потерпілого ОСОБА_9 від обвинувачення.

З метою об`єктивного, повного і всебічного розгляду апеляційної скарги витребувати з Теребовлянської місцевої прокуратури матеріали кримінального провадження № 0000148, які не були долучені до справи № 606/2446/19, та з Теребовлянського районного суду справи № 606/929/18 1-кс/606/906/19 та № 606/929/18 1-кс/606/907/19, у яких містяться оригінали оскаржуваних процесуальних документів і докази незаконних дій та бездіяльності слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

З тексту апеляційної скарги вбачається, що вказане судове рішення суду першої інстанції є незаконним і необгрунтованим, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Основного Закону визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.

За приписами статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на суд покладено обов`язок створити такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 1 КПК України є частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «право на суд» в області кримінального судочинства є не більш абсолютним, ніж в цивільно-правових справах. До нього застосовуються певні обмеження (пункт 49 рішення у справі Девір проти Бельгії, 27 лютого 1980 року). Тим не менш такі обмеження не повинні обмежувати здійснення права до такої міри, при якій викривляється сама суть цього права. Вони повинні переслідувати законну ціль, крім того, має бути встановлена обгрунтована співрозмірність застосованих засобів необхідній меті (пункт 37 рішення в справі Герен проти Франції,від 29 липня 1998 року).

Однак, хоча право на подачу скарги, звісно, може бути зумовлене законодавчими вимогами, при застосуванні процесуальних норм суди повинні уникати зайвого формалізму, який порушив би неупередженість судочинства (пункт 29 рішення Валчлі проти Франції, 26 липня 2007 року).

Відсутність встановлених в законодавстві правил кримінального судочинства може порушувати принцип рівноправності сторін, так як їх ціль - захистити обвинуваченого від перевищення повноважень органами влади, і тому саме аспект захисту частіше всього страждає від відсутності або невизначеності таких правил (пункт 102 рішення в справі Коем та інші проти Бельгії, 22 червня 2000 року).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, має містити мотивувальну частину із зазначенням:

встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів;

мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Тобто в ухвалі суд першої інстанції мав проаналізувати всі доводи, зазначені в скарзі, зіставити їх з наявними у справі доказами, та дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд не здійснював аналіз і дослідження доказів, не навів мотивів прийнятого рішення, а лише обмежився загальною фразою про те, що «доводи скарги необгрунтовані та до задоволення не підлягають» а тому, по суті, відмовив обвинуваченому у здійсненні правосуддя.

Зокрема, судом не було досліджено та не надано оцінку наступному.

Під час здійснення досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000148 посадовими особами сторони обвинувачення було грубо порушено норми кримінально-процесуального законодавства України:

Так, стороною обвинувачення під час розгляду слідчим суддею Теребовлянського районного суду клопотань сторони захисту було заявлено про те, що кримінальне провадження № 0000148 в період з 28.08.2018 року по 21.06.2019 року передавалось з органу досудового слідства - слідчого відділу Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області - до іншого органу досудового розслідування - слідчого Управління ГУНП в Тернопільській області на підставі постанови про створення групи слідчих від 28.08.2018 року, винесеної заступником начальника слідчого Управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_14 .

У вказаній постанові ОСОБА_14 незаконно та протиправно, в порушення вимог КПК України, не маючи на те відповідних повноважень, визначив склад слідчої групи, у яку безпідставно включив т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 .

У той же час у цьому ж в судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування є слідчий відділ Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, що підтверджується, зокрема, витягом з ЄРДР і керівництвом вказаного відділу постанова про створення групи слідчих не приймалась.

Отже, слідчі дії, проведені в період з 28.08.2018 по 21.06.2019, зокрема і вручення 26.10.2018 підозри ОСОБА_10 , є незаконними та протиправними, а отримані «докази» є недопустимими, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Основного Закону визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.

За приписами ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території V'країни визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Пунктом 1 частини 2 ст. 39 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

У відповідності до п. 2 розділу І «Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України» затвердженого Наказом МВС України 06.07.2017 № 570 та зареєстрованого в МЮУ 27.07.2017 року за № 918/30786 органами досудового розслідування є:

1) Головне слідче управління Національної поліції (далі - ГСУ);

2) слідчі управління головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях та місті Києві (далі - слідчі управління);

3) слідчі відділи (відділення) територіальних (відокремлених) підрозділів поліції. Таким чином слідчі відділи територіальних підрозділів поліції не є структурними одиницями слідчих управлінь головних управлінь поліції в областях, а є окремими органами досудового розслідування.

У ст. 39 КПК України та взагалі у КПК України не передбачено повноважень у будь-якого керівника органу досудового розслідування передавати за власною ініціативою кримінальне провадження від одного органу досудового розслідування до іншого органу досудового розслідування, зокрема і слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного правоохоронного органу.

Навпаки, за імперативними приписами ч. 5 ст. 36 КПК України виключно Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування.

Таким чином, передача кримінального провадження від одного органу до іншого є виключною компетенцією прокурора, яка оформляється відповідною постановою.

Як пояснив у судовому засіданні прокурор ОСОБА_12 , будь-яких постанов прокурор Тернопільської області чи його заступники про доручення здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000148 слідчому управлінню ГУНП в Тернопільській області, у якому займає посаду слідчим (т.в.о. слідчого) ОСОБА_11 , не приймали.

Отже, з урахуванням того, що органом досудового розслідування є слідчий відділ Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, то виключно постановою начальника слідчого відділу Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області (ст. 39 КПК України) могла бути створена група слідчих у кримінальному провадженні № 0000148, а тому постанови від 28.08.2018 та 21.06.2019, винесені заступником начальника слідчого Управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_14 як посадовою особою іншого органу досудового розслідування, є нікчемними та незаконними, а слідчі дії і зібрані докази на виконання цих постанов з урахуванням вимог ст. ст. 86, 87 КПК є недопустимими.

Таким чином, усі слідчі дії, проведені слідчим (т.в.о. слідчого) слідчого управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , яка жодних посад в Теребовлянському відділі поліції ГУНП в Тернопільській області на період проведення досудового слідства не займала, є незаконними та зібрані нею внаслідок цього «докази» в період з 28.08.2018 по 21.06.2019 є такими, що отримані поза межами процедури, встановленої КПК України.

Крім того, апелянт просить суд взяти до уваги те, що відомості про т.в.о. слідчого ОСОБА_11 на виконання вимог п. 1 розділу 2 «Порядок внесення відомостей до Реєстру» Наказу Генеральної прокуратури України № 139 від 06.04.2016 року «Про затвердження Положення V) порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», зареєстрованого в МЮУ 05.05.2016 року за № 680/28810, навіть не внесені до ЄРДР як слідчого, який здійснює досудове розслідування.

З урахуванням наведеного, усі слідчі дії проведені в період з 28.08.2018 по 21.06.2019 слідчим (т.в.о. слідчого) СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , є нікчемними, протиправними і незаконними та такими, що здійснені органом досудового розслідування, не встановленим Законом.

05 липня 2019 року стороною захисту отримано клопотання про продовження строку досудового розслідування від 03.07.2019 у кримінальному провадженні № 000148 до трьох місяців, складеного заступником начальника слідчого відділу Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 .

У вказаному клопотанні ОСОБА_15 вказує на те, що «прокурором відділу Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_16 винесено постанову про відновлення досудового розслідування».

Однак сторона захисту не отримувала жодних постанов ні про зупинення, ні про відновлення досудового слідства, «винесених прокурором відділу Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_16 », у зв`язку з чим 08 липня 2019 року звернулась до прокурора ОСОБА_16 із клопотанням про надання постанов про зупинення та відновлення кримінального провадження № 0000148.

24 липня 2019 року стороною захисту від прокурора відділу Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_16 отримано постанову про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000148 від 07.06.2019 та при цьому було повідомлено про те, що ні прокурорами, ні слідчими за погодженням з прокурорами, не приймалось процесуального рішення про зупинення досудового слідства, а тому таке процесуальне рішення (вмотивована постанова) відсутнє у матеріалах кримінального провадження.

Згідно положень ст. 282 КПК України зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора, якщо підстави для його зупинення перестали існувати (підозрюваний видужав, його місцезнаходження встановлено, завершено проведення процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва), а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій. Копія постанови про відновлення досудового розслідування надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Приписи ч. 1 ст. 282 КПК України визначають не тільки процесуальні способи відновлення досудового розслідування, а ще й чітко закріплюють вичерпний перелік підстав для його поновлення.

І лише та виключно при настанні однієї із зазначених в ч. 1 ст. 282 КПК України обставин - підозрюваний видужав, його місцезнаходження встановлено, завершено проведення процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва), а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій, можливе відновлення досудового розслідування.

Водночас, ч. 3 ст. 219 КПК України закріплює, що «строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження не включається у строки, передбачені цією статтею».

У свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 280 КПК України досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді, а ч. 1 ст. 280 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для зупинення досудового розслідування.

Таким чином, виходячи з загальновизнаних принципів теорії права, причинно-наслідкового зв`язку, встановленого статтями 219, 280 та 282 КПК України, у будь-якому разі відновленню досудового розслідування повинно передувати його зупинення.

Натомість прокурор ОСОБА_16 проігнорував вказані норми конституційного та кримінального процесуального законодавства України, чим грубо порушив право на захист, встановлений Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Також слід зазначити, що у постанові про відновлення досудового розслідування твердження прокурора ОСОБА_16 про те, що «досудове розслідування у кримінальному провадженні знаходиться на стадії відкриття матеріалів, що виключає можливість проведення будь-яких слідчих чи процесуальних дій», є надуманим і необгрунтованим.

По-перше, на момент винесення оскаржуваної постанови існувало судове рішення слідчого судді Теребовлянського районного суду від 15.05.2019 про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про встановлення процесуальних строків для сторони захисту щодо ознайомлення із матеріалами кримінального провадження № 000148, а відтак і відсутнє фактичне ознайомлення із матеріалами цього провадження стороною захисту.

За приписами ч. 4 ст. 290 КПК України - надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів, а ч. 9 цієї ж статті встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження -прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Однак, сторона захисту на момент прийняття незаконного процесуального рішення про відновлення досудового була позбавлена можливості робити копії або відображення матеріалів, а також не надавала жодного письмового підтвердження прокурору щодо факту надання їй доступу до матеріалів.

По-друге, жодна частина ст. 290 КПК України не обмежує сторону обвинувачення вчиняти слідчі чи інші процесуальні дії.

По-третє, в теорії кримінального процесуального права відсутня така стадія, як «відкриття матеріалів». Натомість науковці розрізняють наступні стадії кримінального процесу: 1. Досудове розслідування 2. Судове провадження 3.Судове провадження з перегляду судових рішень 4. Виконання судових рішень.

Таким чином, прийняття прокурором Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_16 процесуального рішення - постанови про відновлення досудового розслідування після відкриття матеріалів від 07 червня 2019 року до винесення у цьому кримінальному провадженні постанови про зупинення досудового розслідування є незаконним.

Повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_10 26 жовтня 2018 року.

За приписами ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно ч. 2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості.

У відповідності до ч. 2 ст. 294 КПК України якщо внаслідок складності провадження неможливо закінчити досудове розслідування з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку (дізнання) у строк, зазначений у пункті 1 абзацу третього частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строку, встановленого пунктом 1 частини другої статті 219 цього Кодексу, районним (міським) або іншим прирівняним до нього прокурором.

Частиною 5 ст. 294 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку досудового розслідування подається не пізніше п`яти днів до спливу строку досудового розслідування, встановленого статтею 219 цього Кодексу. Строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Таким чином, не пізніше 21 грудня 2018 року сторона захисту мала отримати клопотання органу досудового слідства про продовження строку досудового розслідування.

Однак таке клопотання сторона захисту не отримувала.

Натомість, 05.07.2019 року стороною захисту було отримано клопотання про продовження строку досудового розслідування від 03.07.2019 року та відповідно скеровано заперечення щодо задоволення цього клопотання.

Таким чином, органом досудового слідства пропущені строки досудового розслідування через їх непродовження у грудні 2018 року, (намагання фіктивно їх продовжити через клопотання від 03.07.2019 року), так і загальний шестимісячний строк досудового розслідування, який завершився 27 квітня 2019 року.

Отже, з урахуванням положення ч. 5 ст. 294 КПК України про те, що строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає, усі рішення як органу досудового слідства, так і прокурорів і слідчих суддів, які приймались в період з 26 грудня 2018 року по 26 квітня 2019 року, є такими, що приймались поза межами двомісячного строку на досудове розслідування та з 27 квітня 2019 року по 16.09.2019 року є такими, що приймались поза межами загального шестимісячного строку на досудове розслідування.

При цьому слід зазначити і наступне.

Згідно ст. 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

За приписами ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Частиною 3 ст. 219 КПК України встановлено, що строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

У відповідності до визначених частин ст. 290 КПК України:

прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.

Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Аналіз ч. 3 ст. 219, ст. 115 та ч. 4, ч. 9 ст. 290 КПК України свідчать про те, що саме той строк, в період якого сторона захисту має безпосередню можливість на ознайомлення фізичний доступ до матеріалів і не включається у строки, передбачені ст. 219 КПК України, що і повинно бути письмово підтверджено протилежній стороні.

Дотично це підтверджено і ч. 10 ст. 290 КПК України, якою передбачено, що суд у разі зволікання, зокрема, сторони захисту із ознайомленням, встановлює строк для ознайомлення з матеріалами. Це і є той строк ознайомлення, передбачений ч. 3 ст. 219 КПК України, який не включається у строки досудового розслідування.

Таким чином, законодавець встановив, що саме строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки досудового розслідування, а не строк з моменту направлення повідомлення про завершення досудового слідства, як це собі придумала сторона обвинувачення.

Натомість, сторона захисту отримала перше письмове повідомлення № 6256/9/5-2019 від 11.05.2019 року про відкриття матеріалів 13 травня 2019 року, в якому вказано, що фактичний доступ має відбутися, починаючи з 17 травня 2019 року о «15» год. «00» хв.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених, зокрема, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу, тобто закрити кримінальне провадження, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.

Отже, захист вважає, що місцевий суд при постановленні ухвали від 30 квітня 2020 р. не дотримався вимог КПК.

Як зазначено в ухвалі суду, органом досудового розслідування ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального Кодексу України. А саме, що 05 травня 2018 року близько 11 год. 30 хв. в ОСОБА_6 , який перебував у приміщенні загального коридору першого поверху будинку АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, 05 травня 2018 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_17 , перебуваючи в приміщенні загального коридору першого поверху будинку АДРЕСА_2 , діючи з метою помсти за неправомірні дії потерпілого ОСОБА_9 , які виразились у словесних образах та погрозах матері ОСОБА_18 , на грунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 , умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки у верхню повіку лівого ока потерпілого. Внаслідок отриманого удару ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на підлогу у коридорі квартири, після чого ОСОБА_6 , зайшовши у коридор квартири ОСОБА_9 , витягнув останнього за руки у під`їзд, та продовжуючи свою злочинну діяльність, об`єднану єдиним умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, при виході із під`їзду, а саме в загальному коридорі, умисно наніс ще один удар кулаком правої руки в лобну ділянку голови ОСОБА_9 та в подальшому, поклавши руки на плечі ОСОБА_9 , під дією своєї ваги змусив ОСОБА_9 встати на коліна.

Внаслідок вчинення умисних дій ОСОБА_19 , які виразились у нанесенні ударів, спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забій та синець верхньої повіки лівого ока, садно верхньої повіки лівого ока, які згідно висновку експерта №836 від 04 липня 2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просять задовольнити апеляційну скаргу захисту з наведених в ній мотивів, прокурора, який просить ухвалу місцевого суду залишити без змін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами кримінального провадження, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На витребуванні з Теребовлянської місцевої прокуратури матеріалів кримінального провадження № 0000148, які не були долучені до справи № 606/2446/19, та з Теребовлянського районного суду справи № 606/929/18 1-кс/606/906/19 та № 606/929/18 1-кс/606/907/19, у яких містяться оригінали оскаржуваних процесуальних документів і докази незаконних дій та бездіяльності слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, - сторони не наполягали.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2020 року до канцелярії місцевого суду надійшла заява потерпілого ОСОБА_9 про відмову від обвинувачення ОСОБА_6 , в якій просить кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_18 закрити на підставі ч.1 ст. 284 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні 30.04.2020 потерпілий ОСОБА_9 підтримав заяву про відмову від обвинувачення ОСОБА_18 .

30.01.2020 від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 -адвоката ОСОБА_7 надійшла скарга на незаконні дії та бездіяльність слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчою управління ГУНП в Тернопільській обл. (в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України), в якій просить: визнати незаконною та скасувати постанову про визначення слідчих для здійснення досудового розслідування слідчою групою від 28 серпня 2018 року, винесену заступником начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. ОСОБА_14 , - визнати незаконними усі слідчі дії, проведені т. в. о. слідчого управління ГУНП в Тернопільській обл. ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0000148 в період з 28 серпня 2018 року по 21 червня 2019 року; - визнати незаконною та скасувати постанову про винесену заступником начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_14 ;-визнати незаконним та скасувати повідомлення про підозру від 26 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000148 вручену ОСОБА_6 т. в. о. слідчого слідчого управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 ; -визнати незаконною та скасувати постанову прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 від 07 червня 2019 року про відновлення досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000148; - визнати незаконною та скасувати постанову про продовження строку досудового розслідування від 03 липня 2019 року, винесену в. о. керівника Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 та кримінальне провадження закрити у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_7 щодо відмови потерпілого ОСОБА_9 від обвинувачення не заперечували. Підтримали доводи скарги та просили кримінальне провадження закрити у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування та відмовою потерпілого від обвинувачення; прокурор ОСОБА_12 вважав, що у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення ОСОБА_6 , кримінальне провадження підлягає закриттю, скарга, подана стороною захисту, не підлягає розгляду в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник - адвокат ОСОБА_20 щодо скарги сторони захисту погодились з думкою прокурора.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема, ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

У відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10 частини 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні місцевого суду учасники судового розгляду не заперечили щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення враховуючи те, що дане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, розпочате на підставі заяви потерпілого ОСОБА_9 , потерпілий відмовився від приватного обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, тому дане кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення місцевим судом було закрите на законних підставах -у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Щодо скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 -адвоката ОСОБА_7 на незаконні дії та бездіяльність слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчого управління ГУНП в Тернопільській області, в якій він просить і про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, то суд вважає, що оскільки судом прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_9 від обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, то доводи скарги необгрунтовані та до задоволення не підлягають, оскільки кримінальний процесуальний закон не передбачає закриття кримінального провадження з двох різних підстав водночас.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 року, якою в задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на незаконні дії та бездіяльність слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчого управління ГУНП в Тернопільській області та клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування -відмовлено, а кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000148 від 06 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_6 , у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_9 від обвинувачення, закрито, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді