ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3403/20 Справа № 214/5650/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0004402 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 грудня 2020 року включно.
Суд першої інстанції врахував наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, встановив, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити свою злочину діяльність, оскільки злочини, у вчиненні яких він обвинувачується є особливо тяжкими.
В апеляції
- захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та необґрунтовану, та обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування вказав, що на протязі 2015-2020 років суд першої інстанції формально ухвалював рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також вказує, що суд не наводить жодних доказів того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_6 хворіє на такі захворювання, як гіпертонічна хвороба ІІ стадії, серцева недостатність, що потребує постійного комплексного лікування, що неможливо в умовах Криворізької УВП № 3.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, зауважили на порушенні ч. 3 ст. 5 Конвенції, щодо тривалого перебування ОСОБА_6 під вартою, думку прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, які судом не допитані, а також вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження своєї злочинної діяльності.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, незворотність наслідків смерть людини, обставини вчинення кримінальних правопорушень, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності дає підстави продовження існування вказаних вище ризиків.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, які до теперішнього часу судом не допитані, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянням, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ствердження захисника про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 проблем зі здоров`ям, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
Щодо посилання захисника на те, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоч і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина, у даному випадку, не свідчить, що вона перешкоджала чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину проти життя людини, незворотність наслідків і об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку обвинуваченого, який зловживає своїми правами, створюючи перешкоди для розгляду справи.
Разом з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Однак, згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, до 01 грудня 2020 року, тобто вийшов за межі встановленого вказаною вище статтею шестидесятиденного строку тримання обвинуваченого під вартою, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, є підставою для зміни судового рішення в цій частині, оскільки не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду зміні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, - змінити.
Вважати продовженим запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 29 листопада 2020 року включно.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4