Номер провадження: 11-кп/813/1946/20
Номер справи місцевого суду: 496/1093/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

малолітнього ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 , психолога ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської областівід 23.07.2020 р. у кримінальному провадженні №0000692 від 29.09.2019 рокувідносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Августівка Біляївського району Одеської обл., учня 10 класу Нерубайської загальноосвітньої школи №2 І-ІІІ ступенів, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- який обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції, застосовано до малолітнього ОСОБА_7 , примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на 2 (два) роки.

Після набрання ухвалою суду законної сили вирішено утримувати малолітнього ОСОБА_7 у приймальнику-розподільнику для дітей ГУНП у м. Києві.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 8448 грн. 39 коп.

Вирішено долю речових доказів, а також щодо арешту майна.

Вказаною ухвалою суду 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 29.09.2019 року, близько 13 год. 30 хв. малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , разом із неповнолітнім ОСОБА_12 та малолітнім ОСОБА_13 , маючи вільний доступ до рушниці ІЖ-58 12 калібру № НОМЕР_1 та набоїв до неї, що належить його дідусю ОСОБА_14 , який залишив її в приміщенні кімнати без нагляду, взяв вказану рушницю та 1 мисливський набій, переніс рушницю з набоєм до приміщення кухні вказаного будинку, де у присутності неповнолітнього ОСОБА_12 та малолітнього ОСОБА_13 з метою демонстрації принципу приведення у бойову готовність вказаної зброї, зарядив мисливський набій. Тримаючи заряджену рушницю у руках, малолітній ОСОБА_7 , випадково, не маючи навику поводження зі зброєю, здійснив постріл в грудну клітину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого останній помер.

Зазначені дії малолітнього ОСОБА_7 підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а саме вбивство, вчинене через необережність.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_7 вважає, що при розгляді провадження допущені істотні порушення вимог КПК України та застосовані до малолітнього ОСОБА_7 , примусові заходи виховного характеру, надто суворими, з таких підстав:

- під час судового розгляду клопотання слідчого про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечного діяння, судом не доведено наявність у осіб, які приймали участь в його розгляді, повноважень на здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та на час ухвалення рішення матеріали справи не містили копії або витягу із протоколу зборів суддів, де визначено кількісний та персональний склад суддів Біляївського райсуду Одеської області, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх;

- судом 1-ої інстанції під час розгляду даного клопотання, не з`ясовувалося наявність повноважень (копій наказів, розпоряджень тощо), які б підтверджували у даному випадку факт здійснення досудового розслідування щодо малолітнього ОСОБА_7 спеціально уповноваженим на це слідчим;

- в судовому засіданні від 13.05.2020 року, судом не заслухано думку представника служби у справах неповнолітніх, про те, який саме захід виховного характеру буде в конкретному випадку найбільш ефективним;

- судом 1-ої інстанції не надано оцінки тому, що долучені органом досудового розслідування до клопотання матеріали, які розглянуті судом, не містять тих дійсних та об`єктивних даних, які б свідчили, що малолітній ОСОБА_7 вийшов з-під контролю батьків, не піддається виховному впливу та не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру;

- суд не прийняв до уваги відомості про особу малолітнього ОСОБА_7 , а саме характеристики Нерубайської ЗОШ № 2 та Августівської ЗОШ Біляївського району, згідно яких він характеризується позитивно, факти вчинення протиправних дій відсутні, мати приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Згідно висновку психолога-викладача ОСОБА_15 за наслідками проведеної психокорекційної роботи з ОСОБА_7 , відношення останнього до скоєного є щире каяття, переживає почуття безсилля і провини через неможливість що-небудь виправити;

- судом 1-ої інстанції не розглянуто звернення педагогічного ради Нерубайської ЗОШ № 2, депутата Біляївської районної ради ОСОБА_16 та священика Свято-Архангельського Михайлівського жіночого монастиря ОСОБА_17 про взяття малолітнього ОСОБА_7 під нагляд;

- суд не в повної мірі надав належної оцінки щодо можливості, доцільності та правильності передачі малолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері, педагогічному колективу або інших осіб на їхнє прохання;

- суд 1-ої інстанції не заслуховував думку потерпілої ОСОБА_18 , яка прибула до приміщення суду, однак суд визнав її присутність необов`язковою, до зали судових засідань не запросив та думку відносно вирішенні питання застосування до малолітнього ОСОБА_19 примусового заходу виховного характеру не з`ясував, розгляд клопотання закінчив з постановленням рішення. При цьому, потерпіла ОСОБА_18 претензій до родини ОСОБА_20 не має, просить не застосовувати до неповнолітнього ОСОБА_7 виховний захід у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

На підставі викладеного, захисник ОСОБА_11 просить змінити ухвалу суду 1-ої інстанції, застосувавши до малолітнього ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері чи педагогічного колективу відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 вважає, що застосовані до малолітнього ОСОБА_7 , примусові заходи виховного характеру, надто суворими, з таких підстав:

- суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги висновок за результатами психологічного дослідження, згідно якого ОСОБА_7 має ознаки функціонального розладу, елементи гострої реакції на стрес, адаптивні механізми на низькому рівні. За результатами психологічного обстеження йому було рекомендовано сімейна психотерапія, психологічне консультування, спостереження за поведінкою у динаміці, психологічне обстеження наприкінці лікування;

- судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 характеризується виключно з позитивної сторони, це страшне небезпечне діяння було скоєно ним випадково, він одразу визнав свою провину і запам`ятав цей страшний випадок на все життя, саме ті душевні страждання, які він пережив у зв`язку з втратою друга по його провині достатні для нього;

- мати потерпілого ОСОБА_18 в своїй нотаріально завіреній заяві вказала, що жодних претензій до родини ОСОБА_21 не має. В своїй заяві також зазначила, що ОСОБА_7 не є дитиною, яка схильна до вчинення будь-яких злочинів. Подія що відбулася, не є наслідком злочинних дій останнього, а тому зазначила що цілком можливо передати ОСОБА_22 під нагляд матері та педагогічного колективу школу в які навчається хлопець, і це буде цілком достатньо. Саме така була позиція потерпілої сторони і в суді, однак суд не звернув на це ніякої уваги.

На підставі викладеного, захисник ОСОБА_9 просить змінити ухвалу суду 1-ої інстанції, застосувавши до малолітнього ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, просив залишити ухвалу суду 1-ої інстанції без змін, натомість захисник ОСОБА_9 , малолітній ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 , вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 підтримали в повному обсязі, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 підтримали частково, та просили змінити ухвалу суду та застосувати до ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його матері.

Потерпіла ОСОБА_18 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, натомість надіслала нотаріально посвідчену заяву в якій просила не застосовувати до ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, оскільки він не схильний до вчинення будь-яких злочинів. Жодних претензій до ОСОБА_8 та його матері ОСОБА_7 вона не має.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно ч.1 ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Суд 1-ої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 119 КК України, які в апеляційних скаргах не заперечуються.
Апеляційний суд вважає за необхідним дати оцінку доводам захисника ОСОБА_11 , не підтриманих захисником ОСОБА_9 , малолітнім ОСОБА_7 та його законним представником ОСОБА_8 , щодо істотних порушень судом 1-ої інстанції вимог кримінального процесуального закону, оскільки це має істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі.
Так, згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про те, що судом 1-ої інстанції не перевірено наявності у судді повноважень на розгляд справ стосовно неповнолітніх.
Згідно з ч. 14 ст. 31 КПК України кримінальне провадження щодо розгляду стосовно неповнолітньої особи обвинувального акта, клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності, застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, їх продовження, зміну чи припинення, а також кримінальне провадження в апеляційному чи касаційному порядку щодо перегляду прийнятих із зазначених питань судових рішень здійснюються суддею, уповноваженим згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» на здійснення кримінального провадження стосовно неповнолітніх.

Положеннями ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що у місцевих загальних судах та апеляційних судах діє спеціалізація суддів із здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх.
Судді (суддя), уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами суддів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь-якого судді цього суду, якщо пропозиція голови суду не була підтримана, на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно. При цьому суддею, уповноваженим здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, може бути обрано суддю зі стажем роботи суддею не менше десяти років, досвідом здійснення кримінального провадження в суді і високими морально-діловими та професійними якостями. У разі відсутності в суді суддів з необхідним стажем роботи суддя, уповноважений здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обирається з числа суддів, які мають найбільший стаж роботи на посаді судді.
Відповідно до рішення зборів Біляївського районного суду Одеської області від 11.04.2019 року (протокол №4) додатково суддею, уповноваженим здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обрано суддю ОСОБА_1 , який відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, був визначений головуючим для розгляду кримінального провадження щодо малолітнього ОСОБА_7 .
Також непереконливими є доводи захисника ОСОБА_11 про те, що судом 1-ої інстанції не забезпечено участь в судовому засіданні представника служби у справах неповнолітніх та не заслухано його думку з приводу найбільш доцільних заходів щодо ОСОБА_7 з метою його перевиховання.

Так, відповідно до приписів ст. 496 КПК України підготовче судове засідання та судовий розгляд 13.05.2020 року відбулись за участі представника служби у справах дітей Біляївської РДА ОСОБА_23 (а.с.27-29, 120-122), після чого було оголошено перерву до 22.07.2020 року. Неявка представника служби у справах дітей в судове засідання 22.07.2020 року не перешкоджала проведенню судового розгляду за його відсутності.
Водночас, в апеляційній скарзі захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 вказують, що застосований судом примусовий захід виховного характеру є явно несправедливим внаслідок суворості.
Відповідно до вимог ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» за № 2 від 15.05.2006 року зазначено, що до спеціальних навчально-виховних установ відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Докладний перелік останніх наведено у п. 11 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України від 05 травня 1997 р. № 137/131 (далі - Інструкція). Необхідно також ураховувати застереження щодо протипоказань для направлення неповнолітніх до зазначених установ, які містяться у пунктах 12, 14 Інструкції.
Окрім того, відповідно до п.2 Інструкції до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляються неповнолітні віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації віком від 14 років, з нормальним інтелектом і здоров`ям. Медичний огляд неповнолітніх для визначення можливості його утримання у загальноосвітніх школах та професійних училищах соціальної реабілітації проводиться до розгляду справ у судових органах на підставі запитів однієї з таких інстанцій: суду, слідчого, прокурора або інших уповноважених осіб органів внутрішніх справ.
Проте, ні орган досудового розслідування, ні суд 1-ої інстанції, застосувавши до ОСОБА_7 запропонований слідчим вид примусового заходу виховного характеру, не з`ясували питання про можливість його перебування в такій установі за станом здоров`я.
При цьому, з наявного в матеріалах кримінального провадження заключення за результатами психологічного дослідження психолога ОСОБА_24 у ОСОБА_7 встановлено ознаки функціонального розладу, елементи гострої реакції на стрес, адаптивні механізми за низькому рівні (а.с.106).

Неприйняття судом 1-ої інстанції до уваги зазначених результатів психологічного дослідження з мотивів ненадання суду повноважень вказаного психолога щодо дачі відповідних висновків є передчасним, оскільки як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції, не перевірена відсутність у ОСОБА_7 захворювань, що призвели до стійкої соціальної дезадаптації, які можуть буди протипоказаннями для направлення неповнолітнього до школи соціальної реабілітації.
Відсутність результатів медичного огляду не дозволяють суду прийти до висновку, що неповнолітній ОСОБА_7 за станом свого здоров`я може бути направлений до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.
Таким чином, направляючи малолітнього ОСОБА_7 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, суд в достатній мірі не переконався, чи дійсно останній не піддається виховному впливу та не може бути виправленим шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.
З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що за місцем проживання сім`я ОСОБА_20 характеризується з позитивної сторони, мати працює прибиральницею, приділяє увагу вихованню сина, дитина завжди доглянута, охайна, спокійна, відносини з сусідами та оточуючими доброзичливі, заяв та скарг на ОСОБА_8 та її сина до Августівської сільської ради не надходило (а.с.99).
Вказане підтверджується і наявними в матеріалах провадження позитивними характеристиками з Августівської та Нерубайської ЗОШ І-ІІІ ступені, відповідно до яких ОСОБА_7 дисциплінований, стриманий, товариський, має авторитет серед товаришів, сумлінно виконує правила поведінки в школі та поза школи (а.с. 98, 100, 101).
Також колегія суддів приймає до уваги і позитивну характеристику ОСОБА_8 за місцем роботи (а.с.102), клопотання щодо передачі неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд педагогічному колективу Нерубайської ЗОШ №2 І-ІІІ ступеню, депутату Біляївської районної ради ОСОБА_16 та ієрею Свято-Архангело-Михайлівского жіночого монастиря ОСОБА_25 (а.с.103-105), заяву потерпілої ОСОБА_18 до апеляційного суду про відсутність претензій до родини ОСОБА_20 та можливості передачі дитини ОСОБА_7 під нагляд матері та педагогічного колективу школи, що буде достатнім для попередження вчинення протиправних дій в майбутньому (а.с.152).
Окрім того, в суді апеляційної інстанції психолог ОСОБА_10 , яка надавала психологічну допомогу малолітньому ОСОБА_7 пояснила, що він є дитиною, яка не схильна до вчинення протиправних дій, щиро кається у вчиненому, та його перевиховання можливо без направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

Крім того, відповідно до Закону України від 24 січня 1995 р. № 20/95-ВР «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні установи для неповнолітніх» (з наступними змінами) до спеціальних навчально-виховних установ належать загальноосвітні школи соціальної реабілітації та професійні училища соціальної реабілітації. Мережа цих установ затверджена постановою КМ України від 13 жовтня 1993 р. № 859 (з наступними змінами) «Про організацію діяльності спеціальних закладів освіти для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання». Зокрема, згідно вказаної мережі на даний час працюють тільки Комишуваська школа соціальної реабілітації у смт. Комишуваха Оріхівського р-ну Запорізької області та Макіївське професійне училище соціальної реабілітації у м. Макіївка Донецької області.
Колегія суддів, вважає, що направлення ОСОБА_7 до однієї із вказаних навчально-виховних установ, що знаходяться на значній віддаленості від місця проживання неповнолітнього та його матері ОСОБА_8 , буде мати негативний вплив на його соціальні зв`язки та відносини у сім`ї, не відповідає інтересам неповнолітнього і не забезпечить належні умови для його виправлення та виховання.
Тому висновки суду про неможливість виправлення неповнолітнього ОСОБА_7 без поміщення до спеціальної навчально-виховної установи є передчасними та не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.
Колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції в частині застосування щодо ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення слід змінити, а саме застосувати щодо ОСОБА_7 інший більш м`який примусовий захід виховного характеру, передбачений ч. 2 ст.105 КК України.
Під час апеляційного розгляду при з`ясуванні питання щодо можливості передачі ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_8 встановлено, що вона здатна контролювати його поведінку стосовно його навчання в школі, дома, встановити належний контроль за ним, має реальну можливість позитивно впливати на сина, посилити виховний вплив на нього.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 визнав вину у скоєному, щиро розкаявся та усвідомив факт вчинення цього діяння та на момент його вчинення не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, приймаючи до уваги, що неповнолітній позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, колегія суддів вважає за необхідне застосувати стосовно нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього до досягнення повноліття під нагляд матері ОСОБА_8 ..
Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 411 КПК України вирок чи ухвала підлягають зміні чи скасуванню лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на винуватість чи невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скаргу захисників задовольнити частково, а ухвалу суду змінити, в частині призначення неповнолітньому ОСОБА_7 виду примусових заходів виховного характеру.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 498, 532 КПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 23.07.2020 року, якою відносно малолітнього ОСОБА_7 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,були застосовані примусові заходи виховного характеру, у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на два роки змінити, в частині виду примусового заходу виховного характеру.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_8 на строк до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3