УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року у справі 761/40451/19 (провадження 1-кс/761/27716/2019) в рамках кримінального провадження № 0004573, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року у справі 761/40451/19 (провадження 1-кс/761/27716/2019) в рамках кримінального провадження № 0004573, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому заявник просив суд скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений вищезазначеною ухвалою.

В обгрунтування клопотання заявником зазначено, що слідчими Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004573, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2019 року було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно.
На думку заявника, вказаний арешт було накладено необґрунтовано. Так, заявник вказує, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем арештованого майна. Звертає увагу слідчого судді на те, що хоча з фабули кримінального провадження, внесеної в ЄРДР вбачається, що заволодіння арештованими квартирами відбувалось на підставі підроблених свідоцтва про право власності, однак досудове розслідування за фактом підроби документів не здійснюється, вказує, що потерпілий у кримінальному провадженні відсутній. Заявник, з поміж іншого, зазначає, що накладаючи арешт на згадані у клопотаннях квартири слідчий суддя дійшов хибного висновку про їх відповідність критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.
Крім того у своєму клопотанні заявник вказав, що строк досудового розслідування кримінального провадження №0004573 від 17.11.2019, встановлений ст. 219 КПК України, а отже наявні усі підстави для скасування арешту майна.
У судове засідання адвокат ОСОБА_3 тричі не з`явився, про час та дату розгляду клопотання повідомлений належним чином.
Прокурор та слідчий у кримінальному провадженні у судове засідання не з`явились.
Дослідивши матеріали клопотання та наведені у ньому доводи, заслухавши адвоката та прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Встановлено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004573, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
При цьому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2019 року в рамках кримінального провадження № 0004573, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 000).
При цьому, підставою для прийняття рішеннь про арешт зазначеного у клопотанні майна була наявність розумних підозр вважати, що вказані квартири є об`єктом протиправного посягання, є речовими доказами та відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України .
У свою чергу, слідчий суддя вважає обґрунтованими та такими, що повністю відповідають вимогам кримінального процесуального закону України, мотиви, які стали підставою для задоволення клопотань слідчого/прокурора та застосування таких обмежувальних заходів як арешт майна. Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи ухвал про накладення арешту на вищевказане майно, в судовому засіданні встановлено не було. Так, посилання заявника на те, що на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна строк досудового розслідування кримінального провадження сплив, слідчий суддя до уваги не бере, оскільки воно не підтверджене належними та допустимими доказами. Не було надано заявником і належних доказів, які б свідчили про те, що на даний час потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту відпала.
Слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, яке розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року у справі 761/40451/19 (провадження 1-кс/761/27716/2019) в рамках кримінального провадження № 0004573, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1