пр. № 1-кс/759/6091/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора про накладення арешту в рамках кримінального провадження №954 від 05.03.2017за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 , які згідно запису по право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належать ТОВ «Компанія «Фактор Плюс» () у кримінальному провадженні №954 від 05.03.2017за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 20.01.2017 невстановлена особа підробила документи, які стали підставою для перереєстрації нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання прокурор не з`явився. Про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.03.2017, ОСОБА_3 подано до органу досудового розслідування заяву щодо підроблення 20.02.2017 невстановленою особою документів, які стали підставою для перереєстрації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

За даним фактом 05.03.2017 внесено відомості до ЄРДР.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 20.01.2017 право власності на нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 , зареєстроване за ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» () згідно іпотечного договору № 03.77/08-ДІ, серії та № 2196, виданий 25.04.2008; договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 03.77/08-ДІ; кредитний договір № 03.77/08-КЛ; повідомлення про усунення порушень умов Кредитного та Іпотечного договору, серії та № 2840.

Вказані нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 25.04.2008 року придбано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 .

Відповідно до іпотечного договору № 03.77/08-ДІ, серії та № 2196 від 25.04.2008, де іпотекодавцем виступає ОСОБА_4 , предметом іпотеки є нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 . Вказаним договором встановлено ряд зобов`язань для сторін.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ч. 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У судовому засіданні встановлено, що Святошинським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №954 від 05.03.2017за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Як вбачається із самого клопотання прокурора, а також долучених до нього письмових додатків, в межах даного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру.
Більше того, вказані нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 , речовими доказами у даному кримінальному провадженні не визнано, відповідної постанови уповноваженої особи у матеріалах справи не міститься.

Крім того, матеріали не містять жодного експертного дослідження, який би встановлював факт підробки документів, які стали підставою для перереєстрації нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, суд враховує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості. При цьому слідчим суддею враховується наявність цивільно-правових відносин, в тому числі щодо встановлення законного власника спірних нежитлових приміщень.
У зв`язку з чим, у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вказані нежитлові приміщення необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 , які згідно запису по право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належать ТОВ «Компанія «Фактор Плюс» () у кримінальному провадженні №954 від 05.03.2017за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1