Справа № 461/6193/20
Провадження № 1-кп/461/610/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.08.2020 року м.Львів
Галицький районний суд м.Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участі: прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003688 від 15.08.2016 року, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, що вчинила кримінальне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 звернувся до Галицького районного суду м.Львова із клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, що вчинила злочин.
В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначає, що слідчим відділом Галицького ВП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003688 від 15.08.2016 року за заявою ОСОБА_4 щодо факту крадіжки її особистих речей.
Досудовим слідством встановлено, що 15 серпня 2016 року о 16.00год. по вулиці Куліша, 37 у м. Львові, невідомо особа шляхом вільного доступу викрала із багажного відділення автомобіля марки «Шкода Октавія А5» валізу з особистими речима ОСОБА_4 , чим спричинила потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 15000 гривень.
Прокурор вказує, що в межах вказаного кримінального провадження допитано потерпілу та неодноразово надано доручення оперативним підрозділам щодо встановлення камер відеоспостереження, розташованих неподалік місця вчинення злочину, свідків, очевидців вчинення вказаного кримінального правопорушення, та на встановлення особи, причетної до вчинення вказаного правопорушення.
Прокурор у клопотанні зазначає, що з моменту вчинення правопорушення минули строки притягнення до відповідальності, особа, що вчинила злочин не встановлена, а тому просить закрити відповідне кримінальне провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.
Заслухавши прокурора, яка клопотання підтримала, з підстав зазначених у ньому, дослідивши матеріали клопотання та ознайомившись із матеріали досудового розслідування, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
За приписами ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст.7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до положень ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Стаття 25 КПК України визначає, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Згідно ч.1 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно з ч.4 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Аналіз вищенаведених положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч.1 ст.284 КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.
У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.
Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
З матеріалів досудового розслідування встановлено, що відомості про правопорушення внесено до ЄРДР 16 серпня 2016 року.
В матеріалах кримінального провадження наявні лише протокол допиту потерпілої та тринадцять ідентичних рапортів ст.о/у СКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 згідно яких, встановити наявність камер відеоспостереження, свідків та очевидців, а також особу, причетну до вчинення вказаного правопорушення кримінального правопорушення не представилось можливим.
Будь-які інші слідчі дій у межах кримінального провадження проведеними не були, фактичний розшук причетних осіб до правопорушення не здійснювався, кому саме належить автомобіль не встановлено, вартість викраденого визначено зі слів потерпілої, свідків та очевидців події не встановлено та не допитано.
Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 17.03.2020р. у справі № 653/3/18 дійшов висновку, що наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи. Таким чином незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи - сховища.
Отже, кваліфікація вищезазначеного кримінального правопорушення, відображена в ЄРДР за ч.1 ст.185 КК України не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у даному випадку має місце таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше володіння особи.
Всупереч наведеному, орган досудового розслідування не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за цим фактом, та не досліджував цих обставин.
На думку суду, це свідчить або про недбалість відповідних службових осіб органу досудового розслідування, або ж про свідоме приховування злочину.
Вказане розслідування аж ніяк не може вважатись ефективним, ретельним, безстороннім, сумлінним та таким, що спрямоване на виконання завдань кримінального провадження.
Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд виходить також і з того, що закриттю провадження по нерозкритому кримінальному правопорушенню заважає і та обставина, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності зумовлюються тяжкістю кримінального правопорушення, і в ситуації з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, у разі встановлення особи (осіб), що його вчинила, не виключена зміна кваліфікації на більш тяжкий злочин (наприклад у разі вчинення цього злочину повторно, групою осіб, організованою групою, з проникненням тощо), що виключає закінчення строків, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України. Тим більше, що в цій ситуації викликає сумніви попередня кваліфікація діяння, оскільки згідно матеріалів досудового розслідування крадіжку було вчинено з іншого сховища особи.
Крім того, клопотання прокурора не містить відомостей про потерпілу особу, повідомлення якої є обов`язковим при вирішенні питання про закриття кримінального провадження. Така необхідність обумовлюється тим, що рішення суду по суті клопотання вплине на її права та інтереси, відсутність вказаної інформації позбавляє суд можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відтак, в даному випадку, закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України суперечитиме принципу верховенства права та матиме формальний характер.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 284, 369-372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання Львівської місцевої прокуратури №1 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003688 від 15.08.2016 року, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, що вчинила кримінальне правопорушення - відмовити.

Копію даної ухвали скерувати начальнику Галицького ВП ГУ НП у Львівській області для вирішення питання про можливість проведення відповідного службового розслідування за фактом неналежного та неефективного розслідування вказаного кримінального провадження.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13.08.2020р.

Суддя ОСОБА_1