Справа № 352/1760/20
Провадження № 1-кс/352/345/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідча суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківської області,-

в с т а н о в и л а:

03.09.2020 до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківської області щодо неповернення тимчасово вилученого під час обшуку майна.

В обґрунтування скарги заявниця посилається на те, що 11 жовтня 2019 року на підставі ухвали Тисменицького районного суду від 10.10.2019 було проведено обшук за її місцем проживання в ході якого вилучено зброю та боєприпаси до неї. В подальшому вищевказані речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за № 0000383 від 24.09.2019 року. Крім того зазначила, що у зв`язку із закриттям постановою прокурора Тисменицької місцевої прокуратури від 11.12.2019 року вказаного кримінального провадження, останній звернувся до слідчого суді із клопотанням про вирішення долі даних речових доказів. Ухвалою від 29.04.2020 надано дозвіл працівникам Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області, що відповідають за збереження речових доказів, на знищення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000383 від 24.09.2019 року, однак відповідно до відповідей Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківської області та ГУНП в Івано-Франківської області зброя та боєприпаси до неї, які вважає тимчасово вилученим майном, не знищені, а відтак заявниця просила їй його повернути. Проте в задоволенні заяв було відмовлено з приводу чого і звернулась до слідчого судді.

У судовому засіданні особа, що подала скаргу, підтримала останню та просила її задовольнити із вказаних в ній підстав.

Особа, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явилася, хоча матеріали провадження за скаргою містять дані про виклик уповноваженої особи у судове засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України її неявка не перешкоджає розгляду даної скарги.

Вивчивши доводи скарги, заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши надані до скарги докази, слідча суддя встановила наступне.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Слідчою суддею встановлено, що 11 жовтня 2019 року з 09.58 год. по 14.35 год. на підставі ухвали Тисменицького районного суду від 10.10.2019 було проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено зброю та боєприпаси до неї.

11 жовтня 2019 року вилучені зброя та боєприпаси були визнані речовими доказами та в подальшому зберігалися у камері зберігання речових доказів Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Постановою прокурора Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 11.12.2019 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваного ОСОБА_5 .

17.04.2020 року прокурор Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про вирішення долі речових доказів.

Ухвалою від 29.04.2020 року надано дозвіл працівникам Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області, що відповідають за збереження речових доказів, на знищення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000383 від 24.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Таким чином, є судове рішення, яким визначено долю речових доказів та надано дозвіл на їх знищення.

Одночасно, обгрунтовуючи свою скаргу ОСОБА_3 надала відповіді Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області за №5182/108/47/02-2020 від 12.06.2020, ГУНП в Івано-Франківській області за №11845/108/24/02-2020 від 07.07.2020 та Тисменицької місцевої прокуратури за №01-63-20 від 25.05.2020 відповідно до яких ухвалою слідчого судді надано дозвіл на знищення зброї та боєприпасів до неї і відповідь ГУНП в Івано-Франківській області за №481/108/31/01-2020 від 10.07.2020 згідно якої речові докази ще не знищені.

З даного приводу слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, передаються для їх технологічної переробки або знищення за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів

Згідно з п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Слідчою суддею було зазначено вище, що питання речових доказів вирішено ухвалою Тисменицького районного суду від 29.04.2020 року та надано дозвіл працівникам Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області, що відповідають за збереження речових доказів, на знищення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000383 від 24.09.2019 року.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Як зазначено в ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, №48553/99, п. 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, №22603/02, п. 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine) №24465/04 одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відтак з урахуванням положень ч. 2 ст. 21 КПК України та принципу res judicata слідча суддя позбавлена можливості повторного розгляду питань, які вже були предметом розгляду слідчими суддями та по яких постановлено судові рішення, що набрали законної сили.

В той же час частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому слідча суддя зазначає, що відповідно до ч.8 ст.100 КПК України реалізація, технологічна переробка або знищення речових доказів у випадках, передбачених цією статтею, здійснюється в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Інструкцією про порядок приймання, зберігання, обліку, знищення чи реалізації вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї, затвердженою наказом МВС України від 31.05.1993 за №314, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.08.1993 за №106, передбачено чітку та тривалу процедуру знищення зброї та боєприпасів до неї.

З огляду на вищевикладене, слідча суддя дійшла висновку, що оскільки доля речових доказів вирішена ухвалою слідчого судді від 29.04.2020 року, яка набрала законної сили 29.04.2020 року, при цьому не знищення на момент розгляду даної скарги речей не є підставою для невиконання в подальшому остаточного судового рішення, як і для повернення їх скаржнику,а відтак скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 3, 22, 40, 117, 220, 221, 223, 303-307, 309 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківської області - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6