печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням старшого слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001071 від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
17.11.2020 старший слідчий СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, про застосування до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001071 від 11.10.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 27, ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 367, ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Так, відповідно до тексту клопотання, Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 у період з весни 2017 року по 20.09.2017 знаходячись у м. Києві та діючи за попередньою змовою зі своїм батьком ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленими слідством особами, організовуючи при цьому протиправні дії на території Латвійської Республіки, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення організував підроблення офіційних документів, використання завідомо підроблених офіційних документів та здійснив закінчений замах на заволодіння шляхом обману правом власності на майно ОСОБА_10 в особливо великих розмірах.

Слідчий у клопотанні зазначає, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на протиправне заволодіння шахрайським шляхом майном ОСОБА_10 в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22.02.2020 залучили до протиправної діяльності ОСОБА_3 .

У клопотанні зазначається, що ОСОБА_3 , діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22.02.2020, на виконання злочинного умислу, направленого на протиправне заволодіння шахрайським шляхом майном ОСОБА_10 , забезпечив виготовлення наступних підроблених документів: довіреності на управління майном виданої від імені ОСОБА_10 на ім`я громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_11 , посвідченої 22.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , зареєстрованої в реєстрі за №№ 106, 107, афідевіту, виданого від імені ОСОБА_10 , посвідченого 22.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , зареєстрованого в реєстрі за № 810, згідно з яким підроблена довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрована в реєстрі за № 660, 661, підписана від імені ОСОБА_10 , дійсно підписана останнім, а також афідевіту виданого від імені ОСОБА_10 , посвідченого 28.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , зареєстрованого в реєстрі за № 814, згідно з яким довіреність на представництво, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 28.07.2017 та зареєстрована в реєстрі за № 5022, нібито скасована.

Обгрунтовуючи клопотання, орган досудового розслідування вказує, що у подальшому, на підставі вказаної довіреності на управління майном, виданої від імені ОСОБА_10 на ім`я громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_11 , посвідченої 22.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , зареєстрованої в реєстрі за №№ 106, 107, Гуламі Рональдс, ОСОБА_8 шляхом підробки офіційних документів та уповноваження підконтрольної їм особи, заволоділи компанією «Stralis Investment S.A.», яка належить ОСОБА_10 .

У клопотанні вказується, що крім того, з метою доведення злочинного умислу ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб на заволодіння майном ОСОБА_10 виникла необхідність у скасуванні довіреності, виданої 10.10.2017 ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_16 , оскільки останній є законним представником ОСОБА_10 .

З тексту клопотання слідує, що ОСОБА_3 , діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22.07.2020, на виконання злочинного умислу ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, направленого на протиправне заволодіння шахрайським шляхом майном ОСОБА_10 , забезпечив виготовлення наступних підроблених документів, а саме: афідевіту, виданого від імені ОСОБА_10 , посвідченого 22.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 , зареєстрованого в реєстрі за № 4858, згідно з яким довіреність на представництво, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 10.10.2017 та зареєстрована в реєстрі за № 7086 нібито скасована.

З огляду на вказане, слідчим зазначається, що ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленими досудовим слідством особами, внаслідок складання та використання підроблених офіційних документів, які видаються та посвідчується нотаріусом, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення та надає певні права, стосовно реалізації намірів ОСОБА_10 , здійснили закінчений замах на заволодіння правом власності на належне останньому майно, а саме частки капіталу (порядкові номери 1 - 356226) в ТОВ «966 FREECOM», реєстраційний номер 8, юридична адреса: вул. Ієрикю, 15 к-3, м. Рига, Латвійська Республіка вартістю 4987164 євро, що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

У клопотанні слідчий зазначає, що 10.11.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру, відповідно до якої останній підозрюється у співучасті, в формі підбурення шляхом схиляння, до підробки документа, який видається та посвідчується нотаріусом, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи з метою його подальшого використання та використанні завідомо підробленого документа тобто у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України та у вчиненні закінченого замаху на заволодіння правом власності на чуже майно шляхом обману та зловживання довірою, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Слідчий зазначає, що підозра ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами:

Протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 ,

Протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 ,

Протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 ,

Протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 ,

Протокол допиту свідка ОСОБА_18 ,

Протокол допиту свідка ОСОБА_9 .

Протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_9 ..

Протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_19 .

Протокол допиту свідка ОСОБА_20 .

Протокол допиту свідка ОСОБА_21 ,

Протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_21 ,

Протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_21 ,

Протокол допиту свідка ОСОБА_17 ,

Протокол допиту свідка ОСОБА_22 ,

Протокол допиту ОСОБА_23 ,

Постанова про призначення почеркознавчої та технічної експертизи,

Висновок експерта (почеркознавча) № 17-3/728 від 14.05.2020 (висновки)

Висновок експертів комісійної судово економічної експертизи № 10914/11348 (висновки),

Висновок науково-правової експертизи № 126/95-е (висновки)

Висновок комп`ютерно технічної експертизи № 4593/20-35/21805-21839/20-35

Повідомлення про підозру ОСОБА_24 ,

Ухвала Печерського районного суду міста Києва про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_24 (тримання під вартою),

Повідомлення про підозру ОСОБА_7

Повідомлення про підозру ОСОБА_9 ,

Ухвала Печерського районного суду міста Києва про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 (цілодобовий домашній арешт),

Протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК України ( ОСОБА_3 ),

Протокол огляду речей від 01.09.2020 вилучених у ОСОБА_3 ,

Протокол допиту підозрюваного ОСОБА_24 .

Повідомлення про підозру ОСОБА_3 ,

Рапорт оперативного співробіника ОСОБА_25 ,

Постанова про розшук ОСОБА_3 ,

Лист про перетин кордону ОСОБА_3 ,

Протокол огляду компютеру ОСОБА_18 , з додатками

Довідка приватного нотаріуса ОСОБА_26 ,

Довідка про перетин кордону ОСОБА_27 .

Протоколи обшуку ОСОБА_28 ,

Протокол допиту потерпілого ОСОБА_29 від 14.05.2020

Матеріали НСРД (не таємно).

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а також з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень., та наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема що він може переховуватись від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та підозрюваних у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, як вказано в клопотанні, орган досудового розслідування приходить до висновку що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не можуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_3 обов`язків, та свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи застосовані до підозрюваного не призведуть до забезпечення нормальної поведінки підозрюваного та виконанню процесуальних рішень у провадженні.

На думку органу досудового розслідування та прокурора застава навіть у максимальному розмірі трьохста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин групою осіб за попередньою змовою проти власності та проти волі, честі та гідності особи, а отже можна вважати, що сума застави в розмірі 608 100 гривень не зможе забезпечити та відшкодувати завданий збиток, в разі постановлення обвинувального вироку суду, що на думку органу досудового розслідування вказує на те, що випадок із ОСОБА_3 є виключним, а тому відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, необхідно визначити заставу у розмірі не менше 4 933 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять три) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що еквівалентно 10 000 000 гривень.

Крім того, слідчим вказано, що у випадку внесення застави, на виконання вимог ст. ст. 183, 194 КПК України, існує обґрунтована необхідність у зобов`язанні виконувати наступні обов`язки:

- не відлучатися з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілою стороною, підозрюваними.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити.

Захисник щодо задоволення клопотання заперечував, посилаючись на порушення процедури повідомлення про підозру, оскільки в.о. керівника Київської міської прокуратури не наділений повноваженнями складати повідомлення про підозру адвокату, з огляду на що, вважає підозру необґрунтованою, а ОСОБА_3 таким, що не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Також зазначив що ризики, заявлені у клопотанні є необґрунтованими. Крім того, захисником в судовому засіданні подано скаргу в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання ОСОБА_3 01.09.2020.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

09.11.2020 виконувачем обов`язків керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_30 складено повідомлення про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, яке того ж дня, відповідно до вимог ст. 287, 135 КПК України направлено засобами поштового зв`язку, та особисто вручено 16.11.2020.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною другою ст. 29 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень частини третьої ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

У відповідності до положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно з статтею 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до частини першої ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до частини п`ятої ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 42 рішення "Котій проти України" наголошує, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

Вирішуючи дане питання, слідчий суддя виходить з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені Кримінального процесуального кодексу України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, оскільки відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» від 12.12.1991 р. (§ 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

В той же час, слідчий суддя не у повній мірі може погодитися з існуванням ризиків, про які вказує прокурор, виходячи за наступного.

Як вказує сторона обвинувачення, враховуючи те, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, та будучи обізнаним у законодавстві України, усвідомлює, що йому загрожує реальне покарання, з огляду на що, знаючи про суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності за вчинені ним злочини може переховуватись від органу досудового розслідування та в подальшому, від суду, що, на думку сторони обвинувачення, повністю підтверджує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте вказане стороною обвинувачення в обґрунтування ризику переховування підозрюваного, слідчий суддя оцінює критично, оскільки відомостей, які б підтверджували вказане, слідчому судді надано не було.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, є джерелом законодавства, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (справи «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р., «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005 р.(§106), «Бекчєв проти Молдови» від 04.10.2005 р. (§§56 і 59), Летельєр проти Франції» від 26.06.1991 р. (§43), «Строган проти України» від 06.10.2016 р. (§95), «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 р., «Тодоров проти України» від 12.01.2012 р.

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Аналогічна позиція викладена і у листі ВССУ, від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13, згідно з яким, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обгрунтуванням застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст.177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови» від 04.10.2005 р. (§58), «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003 р.). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 р.). При цьому відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця проживання не є доказом того, що особа зникне (рішення «Пшевечерський проти Російської Федерації» від 24.05.2003 р., «Сулаоя проти Естонії» від 15.02.2005 р. (§64). Не може бути доказом можливої втечі особи і наявність кількох місць проживання (рішення у справі «Олександр Макаров проти Російської Федерації» від 12.03.2009 р., §128), а також поведінка співучасників (рішення у справі «Мамедова проти Російської Федерації» від 01.06.2006 р., §76).

Матеріали судового провадження свідчать, що кримінальне провадження здійснюється протягом тривалого часу, у вересні ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, однак офіційної підозри оголошено не було. В подальшому ОСОБА_3 04.11.2020 виїхав за межі України, однак 14.11.2020 повернувся до країни, що не може свідчити про намір підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування. Крім того, не можуть свідчити і про спроби ОСОБА_3 переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду його обізнаність у законодавстві України.

Окрім цього, сторона обвинувачення посилається на те, що без застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_3 буде здійснювати тиск на свідків, потерпілу сторону та підозрюваних ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , оскільки може спілкуватись зі спільниками яким повідомлено про підозру в аналогічному злочині ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 та іншими, адже, згідно твердження органу досудового розслідування, вони мають дружні зв`язки і можуть змінити свої показання на досудовому розслідувані під впливом останнього для уникнення подальшого викриття винних осіб.

Разом з тим, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що ризик тиску на свідків може бути визнано лише на початкових стадіях процесу (рішення у справі «Яжинський проти Польщі» від 04.10.2005 р., § 43), а наявність обставини, що ці свідки досі не допитані, не можна визнати підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки це суперечитиме презумпції невинуватості, яка закріплена у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, Конституції України та Кримінального процесуального кодексу України.

ЄСПЛ, у своєму рішенні «Москаленко проти України» від 20.05.2010 р (§37) зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних.

Доказами на обгрунтування такого ризику можуть бути:

- підтверджуючі документи, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку;

- незаконний вплив на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, що також підтверджується документально.

Не достатньо покладатися лише на якусь абстрактну можливість, не підкріплену якими-небудь доказами. У § 88 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2012 р. у справі «Сокуренко проти Російської Федерації» зазначено, що внутрішньодержавні суди повинні проаналізувати доречні факти, зокрема прогрес у розслідуванні або судовому провадженні, особу обвинуваченого, його поведінку до та після затримання, а також будь-які інші конкретні чинники в обгрунтування ризиків, пов`язаних із тим, що він може зловживати повернутою свободою за допомогою дій, направлених на спричинення тиску на потерпілих (також рішення у справах «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. (§36), «Юдаев проти Російської Федерації» від 15.01.2009 р. (§70).

Разом з тим, уникнути незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні можливо шляхом покладення на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України, а саме п.4 ч.5 ст.194 КПК України (утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом), що унеможливить його спілкування з вказаними особами.

Що стосується ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то як зазначає у своїх рішеннях ЄСПЛ, ризик того, що підозрюваний буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005 р. (§59), «Подвезько проти України» від 12.02.15 р. (§21).

Посилання сторони обвинувачення в обґрунтування вказаного ризику на ту обставину, що ОСОБА_3 вчиняв злочини протягом тривалого часу при цьому до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, то існують підстави вважати, що серед його родичів, знайомих та друзів є представники правоохоронних органів та судової системи - не підкріплено у клопотанні жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, що вказує на його припущення, а тому не може бути прийнятий слідчим суддею.

Припущення, що внаслідок невизнання своєї вини особа буде перешкоджати провадженню у справі, в тому числі шляхом фальсифікації доказів, на думку ЄСПЛ, є очевидною зневагою до принципу презумпції невинуватості й за жодних обставин не може слугувати за правомірну підставу для позбавлення заявника волі (рішення у справі «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 р., §46).

Разом з тим, слідчий суддя вважає наявним ризик можливого знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час органом досудового розслідування здійснюються дії, направлені на повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, виявлення обставин, які викривають, чи виправдовують підозрюваного, а також встановлення інших обставин, які є предметом доказування у кримінальному провадженні.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.

Долучені до клопотання докази, містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, проте в своїй сукупності це не може переконливо свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

У відповідності до вимог частини четвертої ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

У п. 10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. № 511-550/0/4-13 суд конкретизував положення п. 3-8 ч. 1 ст. 178 КПК України. Так, встановлення віку передбачає з`ясування, чи є особа неповнолітньою або похилого віку, стану здоров`я наявності тяжких хвороб, інвалідності, нездатності самостійно пересуватися. Міцність соціальних зв`язків підозрюваного (обвинуваченого), у тому числі наявність у нього родини й утриманців потребує з`ясування сімейного стану цієї особи, стану здоров`я членів його сім`ї, кількості й віку дітей, строку фактичного проживання в цій місцевості тощо. Ураховуючи репутацію підозрюваного (обвинуваченого), слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики на цю особу з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного (обвинуваченого) на обліку в наркологічному, психоневрологічному диспансері тощо. Встановлення майнових статків передбачає з`ясування наявності належного цій особі нерухомого майна за місцем проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розміру. При з`ясуванні сімейного стану має значення наявність як батьківської, так і власної родини, оскільки у підозрюваного (обвинуваченого) можуть бути члени сім`ї, які потребують його догляду. Водночас слід встановлювати, чи підтримує ця особа із родиною позитивний емоційний зв`язок.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_3 , встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адвокат (відповідно свідоцтва № НОМЕР_1 виданого 12.09.2019 Радою адвокатів Запорізької області), має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, має на утримання малолітню дитину.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст.177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0001071, а саме до 24 січня 2021 року включно, з покладенням на нього процесуальних обов`язків, визначених частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Що стосується поданої заявником скарги в порядку ст.206 КПК України, то слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України 30 червня 2009 року у справі №1-17/2009 зазначено, що до повноважень судів загальної юрисдикції відноситься судовий контроль за дотриманням законності в діяльності правоохоронних органів в період проведення дізнання та досудового слідства. Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав та свобод людини і громадянина. Зазначені доводи безперечно доводять можливість та необхідність оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора в період досудового провадження до суду без будь-якого винятку.

Відповідно до протоколу затримання від 01.09.2020, 01.09.2020 о 15:45 (час фактичного затримання) за адресою м.Київ, вул.Володимирська, 47, органом досудового розслідування було затримано за підозрою у вчиненні вказаного злочину на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Поряд з цим, згідно ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Однак, на час затримання підозрюваного, обставини передбачені, як пунктом 1 так і пунктом 2 частини першої статі 208 КПК України були відсутні, оскільки цю особу не застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, а сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин також не були наявні.

Згідно ст.ст. 5 і 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів клопотання, відповідно до протоколу затримання, підставою для затримання ОСОБА_3 була підозра у тому, що ОСОБА_3 , 01.09.2020, перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Володимирська, 47, отримав речі та документи, зберігав у себе та намагався використати (з ознаками підробленості) щодо об`єктів нерухомості. В той же час, станом на 02.09.2020 повідомлення про підозру останньому вручено не було, факт використання вказаних документів у підозрі від 09.11.2020, тобто, яка складена після двох місяців з моменту затримання, не відображений, що свідчить про те, що ОСОБА_3 не був затриманий безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга захисника підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 29, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 197, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 206, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001071, а саме до 24 січня 2021 року включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_3 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні із встановленою періодичністю;

- повідомляти слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, або процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні, та суд про зміну свого місця проживання, реєстрації;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні.

Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання підзахисного, подану у порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 29 Конституції України, задовольнити.

Визнати незаконним затримання 01 вересня 2020 року під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001071 від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 190 Кримінального кодексу України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1