Провадження №1-кп/127/417/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357, частиною першою статті 185, частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2019 р. за № 0000259,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357, частиною першою статті 185, частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК), який на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду судді ОСОБА_1 .

Прокурор вважає за доцільне призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту. Також, підтримала подане через відділ прийому клопотання про обрання до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що останній неодноразово не з`являвся на виклики суду, що свідчить про наявність ризику ухилення від суду.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах кримінального провадження наявна письмова заява останнього, згідно з якою він просить розглядати справу за його відсутності.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 не заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду. При цьому заперечив проти обрання до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені кримінально-процесуальним законом, не доведені стороною обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тобто для затвердження угоди, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту.
Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги наступне.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зокрема, частиною другою статті 184 КПК регламентовано, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Зазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства стороною обвинувачення було дотримано.

При вирішенні питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статі 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.05.2020 р. до суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357, частиною першою статті 185, частиною другою статті 185 КК. Згідно із супровідним листом запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався. В судові засідання ОСОБА_5 неодноразово не з`являвся, у зв`язку з чим ухвалами суду від 07.08.2019 р., 19.09.2019 р. та 23.10.2019 р. до останнього було застосовано привід через органи внутрішніх справ, проте зазначені ухвали залишились без виконання. Натомість, на адресу суду надійшов рапорт ДОП Київського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , зі змісту якого вбачається, що здійснити привід ОСОБА_5 не представилось за можливе, оскільки встановити місце знаходження та проживання останнього на території міста Вінниці не вдалося.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2019 р. за клопотанням прокурора було оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_5 та надано дозвіл на його затримання і доставку під вартою до суду для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 був оголошений в розшук в зв`язку з тим, що місце його знаходження на час розгляду відповідного клопотання прокурора було не відоме. Однак, суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами під час досудового розслідування до обвинуваченого будь-який запобіжний захід застосовано не було. З наявних у матеріалах кримінального провадження поштових повідомлень вбачається, що судові повістки обвинуваченому не були вручені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, а також з інших причин. Тобто, надані суду матеріали не свідчать, що обвинувачений про час та місце судового розгляду кримінального провадження був повідомлений належним чином. Зазначені обставини, на переконання суду, не можуть свідчити, що обвинувачений умисно і свідомо ухилявся від явок до суду. Крім того, як вже судом зазначено вище, під час досудового розслідування будь-якого запобіжного заходу до обвинуваченого застосовано не було і відповідні обов`язки на нього покладено не було. Саме тому суд не вбачає правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а тому в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами фактично не розпочаті, а тому суд вважає за доцільне з метою забезпечення кримінального провадження застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Слід зауважити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці, зокрема, пункті 139 рішення у справі «Корбан проти України» зауважив, що хоча домашній арешт мав на увазі менше обмежень та меншу ступінь страждання та незручності заявника, ніж звичайне ув`язнення в пенітенціарній установі, він усе ще дорівнював позбавленню волі в розумінні статті 5 Конвенції.

Тому, зважаючи на вищенаведені обставини, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, визначені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 314-316, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357, частиною першою статті 185, частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2019 р. за № 0000259, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 27 липня 2020 року о 17:00 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тартак Чечельницького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК, а саме: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Ухвала в частині строку дії покладених обов`язків діє протягом 60 днів, тобто до 23.59 год. 25.09.2020 р.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: