Справа № 138/2066/17
Провадження №11-п/801/908/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні подання голови Могилів-Подільського міськрайонного суду про визначення підсудності по кримінальному провадженню №0000143 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та направлення до іншого суду.

Як убачається з подання, неможливо провести автоматизований розподіл справи, оскільки в Могилів-Подільському міськрайонному суді відправляє правосуддя 5 суддей, однак 3 із них перебуватимуть у відпустці по 21.08.2020 та 31.08.2020, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК, якщо неможливо утворити склад суду для судового розгляду кримінальне провадження слід передати до іншого суду. Крім того у обвинувачених закінчуються запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою 31.07.2020.

Дослідивши матеріали подання, колегія суддів приходить до висновку, що вказане подання не підлягає до задоволенню з наступних підстав.
Статтею 34 КПК України визначено виключний перелік підстав для направлення кримінального провадження на розгляд до іншого суду.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що перебування судді у відпустці, в розумінні ст.34 КПК України, не є підставою для направлення кримінального провадження до іншого суду.
До аналогічних висновків дійшла Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 16 серпня 2019 року по справі №284/851/17 провадження № 51-4038впс19 в якій зазначила, що у розумінні положень п.2 ч.1 ст.34 КПК перебування судді у відпустці не є достатньою підставою для висновку про неможливість утворення складу суду для судового розгляду у кримінальному провадженні та його направлення з одного суду апеляційної інстанції до іншого.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 368 КПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23.11.2017 встановлено, що час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Також, у вищезазначеному рішенні Конституційний Суд України вважає, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 Кодексу, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Неможливість проведення автоматизованого розподілу справи між суддями є недоліком в організації роботи суду коли з 5 суддів троє перебувають у відпустці, що унеможливлює створення колегії, а не підставою для передачі справи до іншого суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення подання голови Могилів-Подільського міськрайонного суду.

Керуючись ст. 34 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
у задоволенні подання голови Могилів-Подільського міськрайонного суду про визначення підсудності у кримінальному провадженні №0000143 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України відмовити, а кримінальне провадження повернути до Могилів-Подільського міськрайонного суду.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3