Справа № 404/6258/20
Номер провадження 1-кс/404/2004/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , представника володільця майна, - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання прокурора Кропивницької місцевої прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0005245 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2017 року, прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, в якому заявив вимогу про накладення арешту на мотоцикл «Suzuki GSX600f», він-код НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Передумовою застосування такого заходу забезпечення стали наступні обставини: 09.10.2020 року, приблизно о 22 годині по вулиці Героїв України в місті Кропивницькому з участю автомобіля «Рено-Меган» під керуванням водія ОСОБА_6 та участю мотоцикла «Сузукі» під керуванням водія ОСОБА_3 відбулась дорожньо-транспортна пригода. Під час огляду місця події обидва транспортні засоби вилучили, а згодом визнали речовими доказами в порядку ст. 98 КПК України, оскільки вони були учасниками ДТП, залишаються рухомим майном, - джерелом підвищеної небезпеки, тому заявлений до арешту транспортний засіб відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України. Мета звернення - забезпечення належних умов зберігання речового доказу.

Заявлений володілець майна та його представник категорично заперечили проти вимог прокурора через: недоведеність обґрунтованої підозри кримінального правопорушення. Огляд місця події проводив не уповноважений слідчий. Прокурор пропустив строк звернення з арештом. Відсутні ризики відчуження майна. Прокурор не має повноважень звертатись з клопотанням про накладення арешту.

Дослідивши письмові матеріали клопотання, заслухавши учасників процесу, приходжу до наступного.

За результатами огляду місця події від 09 жовтня 2020 року, обидва транспортні засоби вилучили і помістили на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів Кіровоградської філії державного підприємства «Інформ-ресурси», де він і знаходиться. Мотоцикл і автомобіль визнали речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості відчуження, майна.

Відповідно до п. 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. (п.п.12.1 та 12.3 ПДР)

Предметом доказування цього провадженні є дії як водія авто так і водія мотоцикла, зокрема: чи переконався водій автомобіля у безпечному розвороті ще перед початком його виконання; чи вибрав водій мотоциклу безпечну швидкість руху; визначити момент виявлення небезпеки та можливість уникнути ДТП кожним з водіїв.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. (ст. 2 КПК України).

Правила дорожнього руху Україні гарантують кожному учаснику дорожнього руху право на безпеку життя та здоров`я. Дотримання безпеки дорожнього руху повинні пе6ревірити представники сторони обвинувачення (ст.36-40 КПК України) шляхом організації проведення ефективного досудового розслідування. Слідчий суддя контролює дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України).

У випадку незастосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо засобів пересування з участю яких відбулось ДТП, вони можуть бути передані, відчужені. Як наслідок, учасники та сторони кримінального не зможуть виконати положення ст. 290 КПК України та по завершенню проведення досудового розслідування відкрити речові докази на ознайомлення. Крім того, під час судового розгляду неможливо буде досягнути загальної засади щодо безпосередності дослідження доказів судом. Відсутність заходу забезпечення на речовий доказ ставить під загрозу досягнення мети легітимної мети цього провадження, що є неприйнятним.

Кожен має право відстоювати власну правову позицію, тому існують обґрунтовані підстави вважати, що власники рухомого майна джерела підвищеної небезпеки та речового доказу зможуть його передати/відчужити, що порушить розумні строки, ускладнить розгляд справи. Таким чином, арешт на це майно, з підстав передбачених ч. 2 та 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Заперечення власника/володільця щодо цих обставин є хибними. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. Прокурор довів свої повноваження, долучивши витяг з ЄРДР. Оцінка доказів за критерієм поза розумного сумніву є обов`язком суду. Якщо протокол огляду місця події оформив слідчий без відповідних повноважень, суд зробить висновок керуючись правилами ст. 89 та 216 КПК України. Порушення прокурором строку звернення з клопотанням про накладення арешту на майно є підставою для повернення тимчасово вилученого майна, а не умовою для відмови в застосуванні такого заходу забезпечення.(ч. 5 ст. 171 КПК України)

Практика застосування статті першої Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, передбачає, що будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту. На виконання національного закону та міжнародної практики прокурор обґрунтував, що результати зафіксовані в протоколі огляду місця події; протокол огляду транспортних засобів, схема зіткнення автомобілів, попередній діагноз потерпілої доводить обґрунтовану підозру щодо самої події вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна. (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

На початковій стадії досудового розслідування слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик передачі речового доказу є достатньою умовою для застосування щодо цього рухомого майна спів розмірного виду забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно та заборона його розпорядження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч.11 ст.170 КПК України)

Заявлений до арешту транспортний засіб механічно не контактував з іншим джерелом підвищеної небезпеки, тому на них відсутні унікальні трассологічні сліди взаємодії. Крім того, існує відеозапис моменту ДТП, тому надмірним обтяженням є вимога прокурора про застосування заборони користування арештованим майном.

Тимчасове втручання в права та інтереси власників та володільців арештованого майна шляхом накладення арешту, заборони розпорядження транспортним засобом співмірно і відповідає ступеню порушених суспільних інтересів захищених законом. Негативних наслідків від такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах власника і третіх осіб.

Керуючись ст. 170 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт та заборонити розпоряджатись мотоциклом «Suzuki GSX600f», він-код JS1AJ54 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Відмовити у вимозі прокурора про встановлення заборони на користування мотоциклом.

Мотоцикл «Suzuki GSX600f», він-код JS1AJ54 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , негайно повернути ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором Кропивницької місцевої прокуратури ОСОБА_7 в частині реєстрації арешту майна та забезпеченню умов його зберігання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1