Справа № 301/1265/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,захисника адвоката ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/833/20 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 02. 07. 2020.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби та задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою без визначення застави до 31. 08. 2020, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, громадянина України, із середньою освітою, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Із матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05. 06. 2020 за № 0000400 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України знаходиться у провадженні Іршавського районного суду Закарпатської області.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та відмовляючи в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, суд першої інстанції вказав, що судове провадження щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_8 триває, підстав для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 08. 05. 2020 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, не зменшилися та не змінилися. Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, а тому може покинути своє місце проживання, переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків, які

-2-

судом ще не допитані. Крім того суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 і те, що судовий розгляд кримінального провадження за його обвинуваченням триває, а тому враховуючи, що наявність вищевказаних ризиків свідчить про неможливість запобіганню ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оцінивши всі обставини кримінального провадження в сукупності, за клопотанням прокурора продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 31. 08. 2020. Окрім того, суд першої інстанції з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначав розмір застави.
В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду від 02. 07. 2020 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. В обґрунтування вимог зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини, оскільки не містить жодних доказів про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, чи з`явлення нових даних, які підтверджують існування вказаних ризиків. На його думку, немає жодних підстав, які б вказували на існування ризиків, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою і такі не були встановлені в судовому засіданні. При цьому судом першої інстанції проігноровано доводи сторони захисту про необхідність врахування при розгляді клопотання прокурора того, що обвинувачений після вчинення ДТП не покинув місця пригоди, намагався надати потерпілому допомогу, вживав заходів для виклику поліції та швидкої медичної допомоги та всіляко сприяв у розслідуванні кримінального провадження. Також суд не взяв до уваги молодий вік обвинуваченого, а також те, що він не притягався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, як і за місцем навчання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та щодо обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, доводи прокурора, який вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст. ст. 176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що при обранні запобіжного заходу - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

-3-

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримано не в повній мірі.

Як встановлено апеляційним судом , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000400 від 05. 06. 2020 щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 06. 07. 2020.

На даний час, на розгляді Іршавського районного суду Закарпатської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000400 від 05. 06. 2020 за обвинувальним актом щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Подане прокурором до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 мотивовано тяжкістю обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та ризиками, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на досудовому розслідуванні і які, на думку прокурора, не зменшились, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти таким ризикам.

При цьому, ухвала Іршавського районного суду Закарпатської області від 02. 07. 2020 про продовження строку тримання під вартою теж мотивована тяжкістю кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на момент розгляду клопотання не зменшилися, відсутністю доказів про добровільне відшкодування заподіяних збитків потерпілому, а також потребами судового розгляду даного кримінального провадження, зокрема, необхідністю допиту потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

-4-

На переконання колегії суддів такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки не узгоджується із вимогами кримінального процесуального законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Отже, коли єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є побоювання того, що підозрюваний зникне, до підозрюваного має бути застосовано інший запобіжний захід, якщо він зможе забезпечити достатні гарантії явки в суд (орган досудового розслідування), наприклад, через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Стаття 199 КПК України прямо вказує, що при розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою саме прокурор і слідчий мають довести, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. У разі, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені вище обставини, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою. Крім того обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Така правова позиція, викладена і у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема у п. 80 рішення від 10. 02. 2011 у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у п.60 рішення у справі "Єлоєв протии України".

-5-

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, оскільки ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі суду не вмотивовано, на підставі яких саме наявних у провадженні фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Як вбачається із ухвали, суд, поклавши в основу рішення про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою положення, викладені в КПК України, зокрема про тяжкість кримінального правопорушення, можливість переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, без вагомості доказів таким ризикам, у той же час не врахував характеризуючі дані про особу обвинуваченого, зокрема, його молодий вік, міцні соціальні та родинні зв`язки, наявність постійного місця проживання, позитивну характеристику за місцем проживання та навчання.

На переконання колегії суддів, наведені у клопотанні прокурором доводи про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, з якими погодився суд першої інстанції розглядаючи клопотання прокурора, не підтверджені жодним доказом і такі висновки не узгоджуються з фактичною поведінкою обвинуваченого як впродовж досудового розслідування так і судового розгляду.

Разом з тим, з клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів вбачається, що необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу прокурор обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані слідчим суддею при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу.
Будь які інші обґрунтування, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, в матеріалах клопотання прокурора відсутні.
Апеляційний суд враховує, що відомостей про те, що ОСОБА_8 у будь-який спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню чи перешкоджає судовому розгляду, у матеріалах контрольного провадження немає і апеляційному суду не надано.

При прийнятті рішення та оцінці доводів апеляційної скарги, колегія суддів також враховує пояснення представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , який просив обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, надані апеляційному суду письмові докази, зокрема розписку потерпілого ОСОБА_10 від 04. 06. 2020 про відсутність майнових та моральних претензій до ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; довідку про склад сім`ї ОСОБА_8 та його виключно позитивні характеристики з місць проживання та навчання.
На думку колегії суддів вказані обставини судом першої інстанції враховані не були. Вказане призводить до висновку про те, що встановлений при обранні щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків не знайшов свого підтвердження, що дає підстави для судження
-6-

про зменшення передбачених ст. 177 КПК України ризиків і свідчать про безпідставність висновку суду про недоведеність зменшення ризиків, які існували під час взяття підозрюваного під варту, а відтак і необхідність продовження застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, оскільки таке втручання у права та свободи особи, які гарантуються не лише Національним законодавством, а й закріплені в Конвенції з прав людини і основоположних свобод, при таких обставинах, не може вважатися виправданим.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в ухвалі не мотивовано та прокурором під час апеляційного розгляду не доведено, що ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та ступінь вираженості доведених у кримінальному провадженні ризиків свідчать про беззаперечну неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Колегія суддів також не вбачає достатньо ймовірною загрозу незаконного впливу на потерпілого у кримінальному провадженні з боку обвинуваченого за умови його перебування на свободі, оскільки він буде перебувати під домашнім арештом у іншому населеному пункті с. Довге, Іршавського району, Закарпатської області.
У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26. 06. 2014 вказується, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (inabstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі "Доронін проти України", Осипенко проти України", Харченко проти України").
Враховуючи вищенаведені обставини встановлені колегією суддів, та недоведеність стороною обвинувачення під час апеляційного розгляду того, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також те, що обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що не відповідає положенням ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та покарання, яке загрожує останньому у разі доведення його вини, конкретні обставини події, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який не покинув місця події та намагався надати потерпілому першу медичну допомогу, що свідчить про бажання запобігти більш тяжким наслідкам, що вже були спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, молодий за віком, є учнем 3 курсу Вищого професійного училища №34 в м. Виноградів, відомості, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а також ствердну позицію потерпілого про відсутність будь-яких претензій до

-7-

обвинуваченого, колегія суддів вважає, що запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 можливо, застосувавши відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 22 год. по 06 год. наступної доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки прокурор не довів суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Відповідно ст. 181КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

На переконання колегії суддів, враховуючи дані про особу до обвинуваченого ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування, встановлені під час апеляційного розгляду факти вжиття обвинуваченим ОСОБА_8 заходів для усунення негативних наслідків вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про цілковите усвідомлення ним суспільно-небезпечного характеру власних дій та їх негативних наслідків, апеляційний суд вважає, що пропорційним ступеню небезпеки ризикам, які є у кримінальному провадженні, а також завданням кримінального провадження, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певну пору доби.
Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення і зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

За вказаних підстав, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, а апеляційна скарга захисника - задоволенню.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів контрольного провадження доказів (документів), які б підтверджували доводи клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412,418 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 02. 07. 2020, якою задоволено клопотання прокурора про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо ОСОБА_8 скасувати.

-8-

Клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Обрати відноснообвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, громадянина України, із середньою освітою, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22 год. по 06 год. наступного дня до 31. 08. 2020 включно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_11 залишати житло за адресою АДРЕСА_1 з 22 год. по 06 год. наступної доби без дозволу суду та покласти обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.
Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на начальника Іршавського ВП Хустьського ВП ГУ НП в Закарпатській області.
Копію ухвали направити начальнику СІЗО № 9 ДДВП України в Закарпатській області та начальнику Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській для відома та виконання.
Обвинуваченого ОСОБА_8 негайно звільнити з під варти та зобов`язати його прибути до місця проживання, а саме АДРЕСА_1 .
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: