Номер провадження: 11-кп/813/1020/20
Номер справи місцевого суду: 946/7842/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.01.2020 року у кримінальному провадженні №0001663 від 01.08.2019 року, -

встановив:

оскаржуваним рішенням районного суду від 10.01.2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001663 від 01.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на те, що, що в обвинувальному акті всупереч п.3 ч.2 ст.291 КПК України зазначено невірну адресу потерпілого, що унеможливлює його належне сповіщення та забезпечення участі в судовому засіданні.
Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Прокурор посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а зазначені в ухвалі мотиви районного суду, з яких суд повернув обвинувальний акт, не є підставами для повернення обвинувального акта прокурору. Прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не вжив вичерпних заходів щодо виклику потерпілого ОСОБА_10 , у тому числі і шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації.

У відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю потерпілого, захисника та обвинувачених, оскільки останні, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від захисника ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

За таких обставин, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд за відсутністю учасників кримінального провадження .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як зазначено у п.3 ч.1 ст.409 КПК, однією з підстав скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного перегляду ухвали районного суду були встановлені істотні порушення вимог КПК, які тягнуть за собою скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що, у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

Щодо висновків районного суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Вимоги до змісту обвинувального акта та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Окрім іншого, відповідно до п.3 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: анкетні відомості кожного потерпілого, у тому числі і місце проживання.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Мотивуючи прийняте рішення про повернення обвинувального акта прокурору, районний суд послався на його невідповідність вимогам ст.291 КПК України, зазначивши при цьому на те, що в ньому нібито невірно відображені відомості про адресу проживання потерпілого ОСОБА_10 , оскільки жодна з направлених судових повісток, не була вручена останньому.

Разом з цим, як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, він фактично відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону. Відповідно до змісту обвинувального акту в ньому зазначені час, місце, мотиви та спосіб вчинення злочину обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відомості про потерпілого ОСОБА_12 в тому числі і відомості щодо адреси його реєстрації та проживання.

В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що відомості про місце реєстрації та проживання потерпілого ОСОБА_10 були отримані від останнього під час допиту на стадії досудового слідства та саме ці відомості зазначені в обвинувальному акті.

За таких обставин твердження районного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, із посиланням на зазначення невірної адреси проживання потерпілого, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, районний суд тричі направляв судові повістки про виклик потерпілого ОСОБА_10 в підготовче судове засідання. При цьому, повістки направлялися на адресу проживання потерпілого, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 53-56, 59,60). Отримавши зворотні повідомлення про невручення повісток, 10.01.2020 року суд провів підготовче судове засідання без участі потерпілого, а в оскаржуваній ухвалі в обґрунтування свого висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору зазначив, що зазначена в обвинувальному акті адреса проживання потерпілого невірна.

Між тим, як свідчать матеріали справи, суд першої інстанції не вжив вичерпних заходів щодо сповіщення потерпілого про день та час проведення підготовчого судового засідання по справі, оскільки судом не було направлено жодної повістки за адресою реєстрації потерпілого ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_2 .

За таких підстав, оскільки районний суд не вжив всіх можливих заходів щодо належного сповіщення потерпілого ОСОБА_12 про день та час розгляду кримінального провадження, апеляційний приходить визнає доводи апеляційної скарги прокурора слушними.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу районного суду на те, що у разі наявності у районного суду підтвердження про належне сповіщення потерпілого, в тому числі і у разі неотримання потерпілим викликів суду за адресами, які були повідомлені самим потерпілим слідчому та прокурору, однак він не з`являється в судові засідання, таку поведінку потерпілого слід сприймати як небажання останнього брати участь в розгляді справи, а тому неявка потерпілого до суду, в такому разі, не перешкоджає проведенню судового засідання. Відкладення в такому випадку розгляду справи, та очікування на явку потерпілого, не буде відповідати вимогам ст.28 КПК України та не сприятиме виконанню положень ст.2 КПК України.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору підлягає скасуванню, а обвинувальний акт підлягає поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ст.314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити. Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.01.2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001663 від 01.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4