Провадження №11-кп/801/879/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0001284 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2020, згідно якої відносно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави; продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.08.2020;

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави; продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.08.2020

встановив:

Прокурор у судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 продовження запобіжного заходу заперечував та заявив клопотання про його зміну обом обвинуваченим з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або заставу.

Суд визнав, що зібрано достатньо доказів, які свідчать про продовження існування ризиків, що дають достатні підстави до продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовивши адвокату у зміні запобіжного заходу на більш м`який.

Захисник обвинувачених в своїх апеляційних скаргах просив скасувати ухвалу суду як незаконну та постановити нову, якою відмовити прокурору в клопотанні про продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, обрати їм запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою, посилаючись на відсутність ризиків для застосування найсуворішого запобіжного заходу, неповноту судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону та неврахування осіб обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення і виступи в судових дебатах обвинувачених та їх адвоката, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг; доводи прокурора про необґрунтованість апеляційних скарг; дослідивши апеляційні скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і вищенаведених ризиків.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи обвинуваченого має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд враховує, що злочин, в якому обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_7 належить, відповідно до ст.12 КК України, до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.187 КК України строком покарання до 10 років позбавлення волі, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть уникати від покарання, незаконно впливати на свідків, які підлягають виклику до суду та ще не допитані в судовому засіданні, уникати явки до суду.

Посилання адвоката на перебування на утриманні обвинувачених дружин та 4 дітей не беруться судом до уваги, оскільки дана обставина не утримала обвинувачених від вчинення тяжкого злочину, в якому вони обґрунтовано обвинувачуються, та не зможе в достатній мірі забезпечити виконання процесуальних обов`язків і зменшити відповідні ризики.

Також судом враховується, що обвинувачені можуть продовжувати вчиняти інші злочини, оскільки в них відсутнє постійне джерело доходу, в зв`язку з чим даний злочин вчинений щодо потерпілого з корисливих міркувань, тому продовжує існувати ризик вчинення інших корисливих злочинів.

Крім того, не може бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою наявність постійного місця проживання та перше притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки їх наявність не знижує суттєво ризики відносно обвинувачених, що передбачені ст.177 КПК України.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а існувала необхідність продовжити запобіжний захід за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою. Суду не надано переконливих доказів, які б могли свідчити, що обвинувачені у разі перебування під домашнім арештом будуть виконувати свої процесуальні обов`язки.

Місцевий суд вірно зазначив, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе в повній мірі запобігти ризикам, що існують в даному кримінальному провадженні щодо процесуальної поведінки обвинуваченого при тому, що обидва не мають коштів оплачувати орендоване майно.

Також суд першої інстанції правомірно не застосував заставу, враховуючи всі обставини кримінального провадження, існування суттєвих ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, зокрема, судом встановлено, що згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Тобто запобіжних захід у виді застави не може бути застосований до обвинувачених.

Посилання захисника на порушення прокурором вимог щодо звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не можна визнати достатніми для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки порядок внесення клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачений нормами ст.199 КПК України, належить до категорії проваджень, що підлягають розгляду слідчим суддею.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачає можливість застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для продовження тримання заявника під вартою.

Зважаючи на вищенаведене, що немає обставин, передбачених ст.178 КПК України, які би перешкоджали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебувати під вартою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг адвоката без задоволення.

Прийняття одного рішення щодо продовження обом обвинуваченим запобіжного заходу ніяким чином не порушує їхні права на захист та не суперечить нормам закону.

Суд при розгляді апеляцій не виявив таких істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які би давали підстави до скасування судового рішення.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2020 щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до 23.08.2020 залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3