Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/4378/13
Провадження № 1-кп/490/134/2020
У Х В А Л А

15 червня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є громадянином України, наразі утримується в місцях попереднього ув`язнення,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 121, частиною 2 статті 121, частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

1. Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, спираючись про те, що ризики, які зумовили обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії наразі не усунуті та не зменшились.

2. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження просив обрати відносно нього запобіжний захід альтернативний триманню під вартою.

При цьому він наполягав на тому, що наразі майже безперервно перебуває у місцях позбавлення волі з 2013 року, та такий строк ув`язнення є цілком домірним характеру злочинів, у вчиненні яких його звинувачують.

Обвинувачений також по суті зазначав, що наразі справи відносно нього сфальсифіковані, а правоохоронні органи та судді, які самі, зокрема, фальсифікуючи справи, поводяться негідно, не мають морального права тримати його під вартою.

Зрештою обвинувачений підкреслив, що усвідомлює свої помилки та дає обіцянку не порушувати умови запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням його під вартою, зокрема - не брати участь у бійках та наголосив на тому, що свої обіцянки він завжди виконує.

Захисники під час судового розгляду кримінального провадження позицію свого підзахисного підтримали.

При цьому вони розтлумачили, що захист не заперечує проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, але просить визначити суму застави, за умови внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

Встановлені судом обставини

3. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що

07 січня 2013 року під час бійки він заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких сталась смерть ОСОБА_8 .
Ці дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 121 Кримінального Кодексу України - як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що потягло за собою смерть потерпілого.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується ще й у тому, що
10 жовтня 2017 року близько 23 год. 00 хв. під час конфлікту з ОСОБА_9 заподіяв тому тяжкі тілесні ушкодження.
Ці дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України - як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

До того ж, ОСОБА_4 обвинувачується ще й у тому, що
15 листопада 2018 року близько 08 год. 50 хв. перебуваючи під вартою у камерному приміщенні ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", з метою перешкодити проведенню обшуку заподіяв старшому інспектору ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Ці дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України - як заподіяння побоїв працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків.

4. В межах цього об`єднаного кримінального провадження ОСОБА_4 перебував під вартою в зв`язку з обранням відносно нього відповідного запобіжного заходу протягом періодів:

-з 14 січня 2013 року до 28 березня 2017 року;

-з 09 лютого 2018 року до 25 травня 2018 року

-з 04 червня 2018 року до 22 жовтня 2019 року

-з 23 жовтня 2019 року до теперішнього часу

а загалом - 06 років 04 місяця 27 днів.

6. При цьому ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 березня 2017 року обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід був змінений на не пов`язаний з триманням під вартою, але 10 жовтня 2017 року він знов взяв участь у бійці.

7. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 травня 2020 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений до 21 червня 2020 року включно.

Під час винесення цієї ухвали суд виходив з наявністю ризику того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити новий злочин.

8. Наразі у межах цього кримінального провадження досліджені усі надані сторонами документи у справі та допитана частина свідків.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

9. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права
Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.
Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб.
Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.
/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

10. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно ж до частини 2 цієї статті підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

11. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

12. Відповідно до частини 3 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України суд має право визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також - щодо злочину, який спричинив загибель людини.

При цьому відповідно до пункту 3 частини 5 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

13. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України суд, застосовуючи відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1)прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5)не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6)пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7)докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9)носити електронний засіб контролю.

14. Відповідно до статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців…
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу /частина 3/.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу /частина 2/.

15. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних підстав для застосування запобіжного заходу та додаткового доведення того, що завершити розгляд справи до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

16. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям, під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

17. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку попереднього ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали.

18. Повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає, що обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави та продовжуючи строк дії такого запобіжного заходу, суд виходив з такого:
-обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні трьох насильницьких злочинів;
-характер висунутої йому підозри доводить високий ступінь ризиків того, що він може продовжити вчиняти злочини, запобігти чому інакше, ніж шляхом тримання його під вартою, з огляду на його поведінку в місцях попереднього ув`язнення, не видається за можливе.

19. Проте, досліджені судом на цей час матеріали свідчать що підозра не є обґрунтованою тою мірою, яка є необхідною для продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Так, матеріали справи доводять, та сторони не заперечують того, що припущення про участь ОСОБА_4 у двох бійках - з ОСОБА_8 та з ОСОБА_11 - є обґрунтованим; своєї участі у цих бійках обвинувачений не заперечує.
Проте, стан наданих суду доказів щодо обставин участі обвинуваченого у цих бійках, а також - щодо стверджуваної його участі у бійці зі ОСОБА_10 вказує про відсутність належної сумлінності та ретельності під час розслідування цього кримінального провадження, при чому - такою мірою, що це ставить під сумнів його правдивість та відсутність упередженості під час його проведення.
Так, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину відносно ОСОБА_8 значною мірою ґрунтується на результатах негласних слідчих (розшукових) дій, які, як встановлено ухвалою суду, були призначені та проведені з порушенням встановленого законом порядку та обґрунтованість проведення яких не може бути перевіреною судом.
Далі, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину відносно ОСОБА_11 є таким, що суперечать визнаним як обвинуваченим, так й потерпілим обставинам, що мали місце у дійсності. При цьому показовим є те, що припущення про поведінку обвинуваченого у конфлікті з ОСОБА_11 не відповідає показам обвинуваченого та потерпілого у тій частині, у якій ці покази узгоджуються поміж собою.
Що ж стосується обставин бійки із ОСОБА_10 , то вони викладені на підставі матеріалів розслідування, яке проведене з відвертим приховуванням обставин, що є суттєвими.

20. Допущена ж в межах цього кримінального провадження відсутність належної ретельності та сумлінності:

-з одного боку

-викликають сумніви у правильності оцінки дій ОСОБА_4 у ситуаціях, що розглядаються в межах цього кримінального провадження, а саме - кваліфікації його дій, як тяжких злочинів;

-викликають сумніви у тому, що зміст подій за участі ОСОБА_4 , що мали місце 10 жовтня 2017 року та 15 листопада 2018 року, висвітлені органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням добросовісно, тобто - без спотворення дійсних передумов та обставин відповідних конфліктів

-з іншого боку - вимагають від суду вжиття додаткових заходів щодо встановлення учасників та очевидців відповідних подій (що не було належним чином вчинене під час досудового розслідування), перевірки, зокрема - шляхом проведення додаткових експертних досліджень - версій як обвинувачення так й захисту тощо.

21. З огляду на наведені обставини суд відзначає, що громадський інтерес, який в цьому випадку полягає ні в чому іншому, як в унеможливленні повторення бійок, наразі має своїм змістом більшою мірою - з`ясування дійсних обставин бійок, які є предметом розгляду цього кримінального провадження, ніж - утримання певної особи протягом тривалого часу під вартою в очікуванні результатів відповідних розслідувань.
Більше того, наявність ознак упередженості під час викладення обвинувачення ОСОБА_4 створює загрозу спроби підмінити попереднім ув`язненням покарання, яке буде домірним дійсним обставинам кримінального провадження, що не є припустимим.
В цьому аспекті посилання захисту про те, що ОСОБА_4 тримається під вартою в очікуванні вироку суду протягом строку, який є домірним строку, що законом у певних випадках визнається достатнім для виправлення осіб, які вчиняють бійки, суд вважає слушним.

22. З огляду на таке, суд вважає за необхідне, продовживши строк тримання обвинуваченого під вартою, керуючись прямими вказівками статті 183 Кримінального Кодексу України, яка регламентує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави, за умови внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

Отже, клопотання прокурора та захисту підлягають частковому задоволенню.

Далі враховуючи, що усі можливі на теперішній час дії судом вчинені, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора та захисту - задовольнити частково.
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою - до 13 серпня 2020 року включно.
Визначити розмір застави у сумі 100.000 /сто тисяч / грн., за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

У разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти покласти на нього, окрім загального обов`язку з`являтись у судові засідання, також такі обов`язки:

-одразу після звільнення повідомити суд про місце свого перебування та номер засобів зв`язку;

-повідомляти суд про місце свого проживання, його зміну, номери засобів зв`язку та їх зміну;

-не відлучатися з міста Миколаєва без дозволу суду;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб із потерпілими у справі та особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-не порушувати порядок у судовому засіданні та громадський порядок;

-не відвідувати розважальні заклади, ресторани, бари, кафе, нічні клуби та не перебувати у громадських місцях в стані алкогольного сп`яніння.

-носити електронний засіб контролю.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =