Справа № 372/166/18
Провадження № 1-кп-34/20
В И Р О К
іменем України

23 грудня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001708 від 26.11.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Барда Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, неофіційно працюючого охоронцем готельно-ресторанного комплексу «Шахерезада», розлученого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
26 листопада 2017 року приблизно о 05 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , працюючи неофіційно охоронцем в готельно-ресторанному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований в селі Підгірці Обухівського району Київській області по вулиці Васильківській, 52, перебуваючи у приміщенні для охорони, що знаходиться на території вказаного комплексу, сидів на ліжку напроти входу до вказаного приміщення. В цей час, до приміщення охорони забіг ОСОБА_8 , та одразу штовхнувши руками в область грудей ОСОБА_7 , який впав на спину на ліжко, де сидів, безпричинно почав наносити йому удари руками в область голови, хапав руками за вуха, а потім обома руками взявши за шию останнього, почав душити його, при цьому перебуваючи в положенні напівсидячи і нахилившись над останнім, після чого ОСОБА_7 , захищаючись від протиправних дій ОСОБА_8 , який застосував до нього фізичне насильство, що мало характер посягання та було небезпечним для здоров`я і виразилось у заподіянні йому ударів руками в область голови та стисканні руками шиї, належним чином не врахувавши засоби захисту і нападу, правою рукою взяв металевий ніж, який знаходився на тумбочці поруч ліжка у приміщенні, де вони перебували, застосувавши ніж до ОСОБА_8 , який не мав при собі предметів, якими можна було б нанести тілесні ушкодження, маючи можливість припинити посягання шляхом спричинення ОСОБА_8 менш тяжкої шкоди, умисно завдав останньому один удар ножем у стегно лівої ноги в область паху зліва, від чого останній отримав тяжке тілесне ушкодження та переставши душити за шию ОСОБА_7 сів на ліжко, чим ОСОБА_7 перевищив межі необхідної оборони.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 380 від 15.12.2017 року на тілі трупа ОСОБА_8 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден у зовнішнього кута правого ока, на лобі справа та в області правого плечо-лопатково-ключичного суглобу; крововиливів на передній поверхні правого плеча у верхній третині, на тильній поверхні правої кисті в області 3-5-го пястно-фалангових суглобів з поширенням на основну фалангу 3-го пальця, на задній та зовнішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на тильній поверхні пястно-фалангового суглобу 1-го пальця лівої кисті та міжфалангового суглобу 2-го пальця цієї кисті, на переднє-зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині. Всі вони мають овальну та невизначену форму і розміри від 1х1,5см до 12х6см; сліпого колюче-різаного поранення лівого стегна: колюче-різана рана верхньої третини лівого стегна, в глибину якої в напрямку спереду назад та знизу догори відходить раньовий канал довжиною по зонду 4,5 см, за ходом якого ушкоджуються м`які тканини стегна, стегнова артерія (повне її пересічення) та стегнова вена. Враховуючи характер і зовнішній вид ушкоджень, дані медико-криміналістичного дослідження, інтенсивність та забарвлення крововиливів в області ушкоджень, дані судово-гістологічного дослідження, дані обставин справи, можна вважати, що колюче-різане поранення утворилось приблизно за 40 хвилин до настання смерті від дії гострого предмету, який має колюче-ріжучі властивості (за типом клинка ножа) і в своєму складі мав обушок та лезо; садна - внаслідок тертя або дії під кутом тупим твердим предметом ; крововиливи внаслідок тиснення, ударів тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею. Тілесні ушкодження у вигляді колюче-різаного поранення лівого стегна мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), інші окремо взяті тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_8 , настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок сліпого колюче-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та вени та шоком, на що вказує вищеописане, а також переважно знижене кровонаповнення внутрішніх органів, ознаки шунтування кровотоку в нирках, плямисті крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця, слабко виражений набряк легень, набряк-набухання головного мозку. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент первинного огляду трупа (08.20), причину смерті, умови знаходження трупа, відомості, що встановлені в ході досудового розслідування, можливо допустити, що ймовірна давність настання смерті може складати близько 1,5 - 2-х години до моменту огляду трупа. В крові ОСОБА_8 , виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові 2,40%о, в сечі 3,00%о, що за життя відповідало середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні вказаного злочину визнав частково, цивільний позов також визнав частково. Обвинувачений суду пояснив, що 26.11.2017 року приблизно о 4 год. 30 хв., він сидів на ліжку напроти входу до приміщення охорони та дивився телевізор, двері були прикриті, але не зачинені, оскільки працював охоронцем в готельно-ресторанному комплексі «Шахерезада» де в цей день святкувалось весілля у потерпілого. Рапотово до приміщення охорони забіг раніше незнайомий йому чоловік, що був нареченим на весіллі що святкувалось в ресторані, та одразу нічого йому не говорючи схватив його за голову і вдарив головою об стіну. Потім почав наносити йому удари руками в область голови, хапав руками за вухо і відірвав його, при цьому перебуваючи в положенні сидячи на ньому та придавлюючи своїм тілом, а потім обома руками взявши за шию почав душити його. Коли він вже відчув що його душать йому вдалось витягнуть праву руку з під потерпілого та схватить ніж, що знаходився на тумбочці коло ліжка, яким напередодні він ремонтував світильник.

Він наніс один удар ножем в сторону тіла потерпілого, з метою щоб він перестав його душити, куди саме попав не знав, наміру попасти саме у якусь певну частину тіла він не мав, тому вдарив куди вийшло, щоб захиститись від удушення. Не заперечує що рану у лівому стегні потерпілого міг спричинити саме він. Інших ударів руками чи ножем він потерпілому не наносив. Наміру спричинити тілесні ушкодження саме тяжкі чи іншої тяжкості він не мав, а вдарив ножем щоб потерпілий перестав душити за шию, та припинить насильство щодо нього. Після спричинення поранення хлопець перестав душити його за шию, деякий час лежав на ньому, а потім вони сіли на ліжко. Він після цього декілька днів не міг розмовляти боліло горло, у нього був шок. Допомагав нареченому втриматись сидячи на ліжку, а потім допомагав погрузити в машину. Він не тікав з місця події, але після того, як відвезли у лікарню хлопця сховав ніж, тому що злякався. У вчиненому він щиро кається, жалкує про скоєне, так як не мав наміру наносити умисно тілесне ушкодження, просто хотів захиститись. Конфліктів з нареченим, не було, причину нападу хлопець не пояснив, тому йому не відомо чому той прийшов до нього у приміщення охорони та почав бити. Шкоду не відшкодував в зв`язку з відсутністю коштів. Просить суд суворо його не карати.

Суд, допитавши потерпілу, свідків, дослідивши письмові і речові доказами у кримінальному провадженні, вважає, що вина обвинуваченого доведена повністю, виходячи з наступного.

Потерпіла ОСОБА_4 цивільний позов підтримала в повному обсязі, та суду показала, що у ресторані «Шахерезада» святкували їх весілля із ОСОБА_9 . Коли гості роз`їхались, вони з друзями перейшли у баню, де і продовжували святкування. ОСОБА_10 вживав лише шампанське. Потім вона пішла спати наверх і заснула у кімнаті на другому поверсі, ОСОБА_10 залишався внизу. Через деякий час вона проснулась від криків, спустилась і побачила, як ОСОБА_10 сидить зверху на ОСОБА_11 , та його заспокоює. Потім підійшов ОСОБА_12 і вони з ОСОБА_11 пішли, а ОСОБА_13 пішов шукати ОСОБА_14 , щоб відвезти їх до дому. Потім вона пішла шукати чоловіка на вулицю, підійшла до будинку охорони, та побачила світло. Біля будки лежав ніж та були плями крові. Всередині будинку сидів на ліжку нагнутий ОСОБА_10 , а збоку сидів охоронець. Вона спитала у ОСОБА_15 що сталось, він відповідповів що все добре. Обвинувачений нічого не відповів. Вона побачила кров на животі у ОСОБА_15 , в приміщенні і на дверях також було багато крові. Вона стала кричать про допомогу, просила щоб викликали швидку. Іра викликала швидку і разом з Аньою намагалась перев`язати рану. Тоді вони з ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і Аньою погрузили ОСОБА_15 назад у будку автомобіля і поїхали до лікарні. Весь цей час ОСОБА_10 нічого не говорив, у нього були на обличчі садна. На весіллі конфлікту у потерпілого з обвинуваченим не було, він майже не виходив. Також вона бачила кров на доріжці яка вела від озера до будинку охоронника. Просить призначити максимальне покарання за даний злочин.

Представник потерпілої ОСОБА_5 просила задовольнити цивільний позов потерпілої та призначити максимальне покарання за ст. 121 ч.2 КК України.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що є родичкою та була присутня на весіллі у ресторані «Шахерезада», поїхала близько 2 год. ночі, конфліктів ніяких не бачила, наречений вживав шампанське, вів себе адекватно, до конфліктів не схильний служив в АТО, обвинуваченого вона не бачила.

Свідок ОСОБА_18 показала, що є тіткою потерпілої, була присутня на святкуванні її весілля у ресторані «Шахерезада», поїхала близько 2 год. ночі, конфліктів ніяких не бачила, наречений вживав шампанське, вів себе адекватно. Коли вона приїхала після того що трапилось, то бачила білизну в крові, кров на ліжку та краплі крові на стежці.

Свідок ОСОБА_19 показала, що була присутня на святкуванні весілля як подруга у ресторані. Після від`їзду гостей вони із молоддю перейшли до приміщення бані де був накритий стіл, і продовжували святкувати. Ніяких сварок не було, окрім ОСОБА_11 який бився головою об стіну. Бачила як ОСОБА_10 вийшов без рубашки шукати ОСОБА_14 . Бачила як ішов якись чоловік схожий на обвинуваченого з ліхтарем та виразився нецензурною лайкою в сторону хлопців.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що 25.11.2017 року відмічали весілля дочки, до 2 год. ночі він був на святкуванні весілля у ресторані «Шахерезада», після чого поїхав додому, а молодь залишилась у бані, конфліктів він не бачив. Їм зателефонували о 5 год. ранку і сказали що підрізали ОСОБА_15 . Вони поїхали до Обухівської ЦРЛ. ОСОБА_10 був в нормальному, адекватному стані. На другий день бачив коло будинку плями крові, та бачив що там валявся ніж.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що був присутній на святкуванні весілля свого товариша ОСОБА_15 . Після святкування молодь перейшла продовжувати святкувати у баню на території ресторану. Залишились гуляти ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , та наречені. Там був накритий стіл, вони відпочивали, вживали алкогольні напої горілку та шампанське. Лягли спати. Потім він прокинувся від того, що ОСОБА_10 наніс йому два удари, один з яких в ліве око. Після цього він та ОСОБА_12 вирішили поїхали додому на таксі.

Свідок ОСОБА_26 показала, що є подружкою потерпілої, була присутня на святкуванні її весілля. Коли гості розійшлись молодь перейшла святкувати у баню. Залишились на ніч офіціантка ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , молодята. У бані вони відпочивали, вживали алкогольні напої. Іван розбив пляшку горілки, вдарив шафу, від чого зламалися і впали дверцята. Вона прокинулась від голосної розмови, побачила, як ОСОБА_10 тримав лежачого ОСОБА_11 , у них виник конфлікт, тоді ОСОБА_10 всих вигнав. Після цього ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поїхали додому. Потім ОСОБА_10 пішов на вулицю а вони з ОСОБА_27 залишились у кімнаті. Потім ОСОБА_27 пішла на вулицю пошукати ОСОБА_15 , та швидко повернулась і сказала, щоб викликали швидку допомогу, бо ОСОБА_15 підрізали. У будинку охорони вона побачила ОСОБА_15 , який був у крові, і в нього було поранення на нозі біля паху. Обвинувачений весь час сидів у приміщенні охорони біля ОСОБА_15 , не розмовляв і не реагував. Вона з Аньою намагалась надати допомогу, спробувавши перетягнути ногу жгутом, натискали тряпкою на рану. Вона телефонувала у швидку. Потім вони погрузили ОСОБА_15 у автомобіль і повезли у лікарню. Біля будинку охорони вона бачила кров.

Свідок ОСОБА_28 показав, що був присутнім на святкуванні весілля свого кума ОСОБА_15 . Після від`їзду гостей, вони молодята, свідки, ОСОБА_11 , ОСОБА_22 та ще двоє і він залишились святкувати в приміщенні бані. Всі вживали алкоголь, потім лягли спати. Згодом між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 виник конфлікт, що переріс у бійку. ОСОБА_29 це бачила. ОСОБА_10 перебував у збудженому стані, танцював на капоті автомобіля, та перебував в стані сп`яніння. Виходили з ОСОБА_15 курити бачили обвинуваченого, ОСОБА_10 підходив до обвинуваченого щось запитував, той мовчав, конфліктів між ними не виникало.

Свідок ОСОБА_30 показав, що був свідком на весіллі. Коли більшість розійшлись гостей решта молоді залишилась гуляти в бані, а він пішов спати. Вранці його розбудили, і сказали, що вбили ОСОБА_15 . Він бачив вранці кров та ніж з чорним лезом сантиметрів 15 із слідами крові біля будки охорони. Охоронник поводив себе спокійно. Міліція вилучила вказаний ніж. Йому говорив ОСОБА_10 що в нього виникло непорозуміння з обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_31 , суду показала, що вона працювала шеф-поваром у ресторані «Шахерезада», та відпочивала після роботи в номері ресторану. О 5 год. почула крики і побачила в будинку охорони, що сидить зігнутий потерпілий, який тримався за ногу, поруч сидів обвинувачений. Наречена плакала. Вона почала кричати щоб викликали швидку. Обвинувачений допомагав грузити в автомобіль нареченого. Ножа не бачила. В бані де відпочивала молодь все було розкидано, зламано шафу. У обвинуваченого був синяк на обличчі і він їй сказав що його убивали. Кров бачила лише в будинку охоронця на підлозі.

Допитаний в якості свідка лікар - нарколог ОСОБА_32 , суду показав, що освідування обвинуваченого проводилось на другий день після події через 5 годин. Наявність проміле свідчить, що обвинувачений перебував в стані середнього ступеню алкогольного сп`яніння. Особисто він освідування не проводив, обвинуваченого не бачив. Заповнював висновок на підставі документів, що надали лікарі.

Допитаний в якості свідка лікар ОСОБА_33 , суду показав, що він був черговим лікарем коли в наручниках привезли обвинуваченого то він бачив одну ссадину, синців, подряпин він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_34 свій висновок підтримав, та вказав що одне ушкодження могло утворитись внаслідок двох прикладань сили. Ніж на дослідження не надавався. Ніж це предмет з колото різаними властивостями і під кутом його ріжуча поверхня збільшується. Коли людині нанесений удар знизу вверх при артеріальній кровотечі, кров виливається під кутом. Також був обстежений марлевий тампон.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема:

- рапортом Обухівського ВП ГУ НП в Київській області від 26.11.2017 року, про прийняття повідомлення зі служби 102 про те що 26.11.2017 року о 07 год. 00 хв., до Обухівської ЦРЛ невідомими п`яними особами доставлено тіло молодого чоловіка з ножевим пораненням в область лівого паху (т.1 а.с. 144);

- довідкою Обухівської ЦРЛ №5493 від 26.11.2017 року, в якій зазначається, що ОСОБА_8 , о 07 год. 00 хв. 26.11.2017 доставлено до приймального відділення Обухівської ЦРЛ у стані клінічної смерті. ОСОБА_8 проводилась серцево-легенева реанімація. О 07 год. 30 хв. констатовано смерть ОСОБА_8 (т.1 а.с.146);

- довідкою Обухівської ЦРЛ №1516 від 28.11.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 , о 06 год. 55 хв. 26.11.2017 доставлено приватним транспортом до Обухівської ЦРЛ у стані клінічної смерті: відсутність пульсу на сонній артерії, дихання відсутнє, фото реакція зіниць відсутня, артеріальний тиск 0. У постраждалого виявлена різано-колота рана у верхній третині лівого стегна. Візразу ж розпочато проведення серцево-легеневої реанімації, яка позитивного ефекту не дала. О 07 год. 30 хв. констатовано біологічну смерть ОСОБА_8 (т.1 а.с.147);

- протоколом огляду місця події від 26.11.2017 року з фото таблицею, де зафіксовано зовнішній вигляд трупу потерпілого ОСОБА_8 , з тілесним ушкодженням на стегні лівої ноги, який було проведено в Обухівській ЦРЛ (т.1 а.с.148-157);

- висновком експерта № 380 від 15.12.2017 року, в якому вказується, що на тілі трупа ОСОБА_8 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден у зовнішнього кута правого ока, на лобі справа та в області правого плечо-лопатково-ключичного суглобу; крововиливів на передній поверхні правого плеча у верхній третині, на тильній поверхні правої кисті в області 3-5-го пястно-фалангових суглобів з поширенням на основну фалангу 3-го пальця, на задній та зовнішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на тильній поверхні пястно-фалангового суглобу 1-го пальця лівої кисті та міжфалангового суглобу 2-го пальця цієї кисті, на переднє-зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині. Всі вони мають овальну та невизначену форму і розміри від 1х1,5см до 12х6см; сліпого колюче-різаного поранення лівого стегна: колюче-різана рана верхньої третини лівого стегна, в глибину якої в напрямку спереду назад та знизу догори відходить раньовий канал довжиною по зонду 4,5 см, за ходом якого ушкоджуються м`які тканини стегна, стегнова артерія (повне її пересічення) та стегнова вена. Враховуючи характер і зовнішній вид ушкоджень, дані медико-криміналістичного дослідження, інтенсивність та забарвлення крововиливів в області ушкоджень, дані судово-гістологічного дослідження, дані обставин справи, можна вважати, що колюче-різане поранення утворилось приблизно за 40 хвилин до настання смерті від дії гострого предмету, який має колюче-ріжучі властивості (за типом клинка ножа) і в своєму складі мав обушок та лезо; садна - внаслідок тертя або дії під кутом тупим твердим предметом; крововиливи внаслідок тиснення, ударів тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею. Тілесні ушкодження у вигляді колюче-різаного поранення лівого стегна мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), інші окремо взяті тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_8 , настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок сліпого колюче-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії, вени та шоком, на що вказує вищеописане, а також переважно знижене кровонаповнення внутрішніх органів, ознаки шунтування кровотоку в нирках, плямисті крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця, слабко виражений набряк легень, набряк-набухання головного мозку. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент первинного огляду трупа (08.20), причину смерті, умови знаходження трупа, відомості, що встановлені в ході досудового розслідування, можливо допустити, що ймовірна давність настання смерті може складати близько 1,5 - 2-х години до моменту огляду трупа. В крові ОСОБА_8 , виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові 2,40%о, в сечі 3,00%о, що за життя відповідало середньому ступеню алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.160-166);

- висновком експерта №3 від 12.01.2018 року, яким підтверджується те, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок дій, відображених під час проведення слідчого експерименту, проведеного 27.11.2017 року за участю ОСОБА_7 (т.1 а.с.167-169);

- протоколом огляду місця події з фото таблицею від 26.11.2017 року, де зафіксовано місце події на території готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зокрема місцерозташування плям крові на землі на вулиці, та коло будинку і у приміщенні будинку охорони (т.1 а.с.170-199);

- протоколом огляду місця події з фототаблицею від 26.11.2017 року, де зафіксовано вигляд внутрішніх приміщень бані на території готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зокрема місцерозташування розбитої пляшки, поламаних дверей шафи у кімнаті на першому поверсі (т.1 а.с.212-231);

- протоколом огляду місця події з фото таблицею від 26.11.2017 року, де зафіксовано вигляд автомобіля «Рено Кенго» на території готельно-ресторанного комплексу «Шахерезада», зокрема велика пляма крові у вантажному відділенні задньої частини автомобіля (т.1 а.с.232-236);

- протоколом огляду місця події з фото таблицею від 26.11.2017 року, де зафіксовано зовнішній вигляд одягу та взуття обвинуваченого із плямами крові (т.1 а.с.237-243);

- свідоцтвом про шлюб, яким підтверджується факт одруження потерпілої ОСОБА_4 із ОСОБА_8 25 листопада 2017 року (т.1 а.с.249);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.11.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_4 , під час якого вона розповіла про обставини святкування весілля, осіб, які продовжували святкування вночі у приміщенні бані, місце та орієнтовний час вчинення злочину. Також потерпіла розповіла про те, що її наречений після весілля був агресивний, бив ОСОБА_11 , повиганяв всіх на вулицю, побив все у бані, під ранок вона залишилась у бані із ОСОБА_35 , а ОСОБА_10 вибіг на вулицю, через деякий час вона вибігла за ним, у каптерці охорони горіло світло, ОСОБА_10 сидів всередині приміщення охорони у крові, охоронник тримав його, щоб той не впав, вона спитала ОСОБА_15 що сталося, на що він відповів, що нічого, це були його останні слова, вона кричала і питала у охоронника що сталося, але він нічого не міг сказати, руки охоронника були у крові, вона бачила біля будки ніж із плямами крові, але вдень його вже там не було (т.1 а.с.250-252);

- висновком експерта з фото таблицею № 8-1/6158 від 08.12.2017 року, згідно якого виявлені на місці події сліди пальців рук належать саме обвинуваченому (т.2 а.с.2-15);

- висновками експерта з фото таблицею № 10-1/1809 від 21.12.2017 року, № 10-1/1807 від 15.12.2017 року, № 10-1/1806 від 15.12.2017 року, № 10-1/1808 від 21.12.2017 року, де вказано що сліди крові, виявлені на одязі та взутті обвинуваченого, а також на ножі, вилученому на місці події, належать саме ОСОБА_8 (т.2 а.с.16-25, 28-34, 36-42, 44-54);

- довідкою Обухівської центральної районної лікарні №7072 від 26.11.2017 року щодо освідування обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння (т.2 а.с.63);

- заявою обвинуваченого до поліції від 28.11.2017 року щодо отримання ним тілесних ушкоджень в ході конфлікту із ОСОБА_8 26.11.2017 року (т.2 а.с.70);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.11.2017 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , яким підтверджується обставини конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, механізм заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок застосування ножа саме обвинуваченим, а також механізм заподіяння самому обвинуваченому тілесних ушкоджень внаслідок застосування фізичної сили ОСОБА_8 (т.2 а.с.71-73);

- висновком експерта № 85 від 12.01.2018 року, в якому зазначається, що станом на 27.11.2017 року у обвинуваченого ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів та саден на шиї і в області голови, рани на лівому вусі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.78-80);

- висновком судово-психіатрічного експерта № 20 від 10.01.2018 року, згідно якого за результатами поведеної у справі комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи встановлено те, що ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічні захворювання не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, клінічних ознак наркоманії та алкоголізму не виявлено, в сфері особистості йому притаманна товариськість, доброзичливість, відсутність злопам`ятності, емоційна стійкість у звичаних станах (т.2 а.с.82-84);

Відтвореними в судовому засіданні дисками з записами вищевказаних слідчих експерементів, та огляду місяця події, які оглянуті та прослухані судом, та повністю відповідають письмовим доказам.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності з врахуванням ч.1 ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що досудовим слідством невірно кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, так як обвинувачений перебуваючи у створеній потерпілим ОСОБА_8 обстановці, змушений був вдатися до необхідної оборони, в ході якої перевищив її межі.

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому у разі перевищення меж необхідної оборони.

Так відповідно до сформульованого органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 26 листопада 2017 року приблизно о 05 год. 15 хв., ОСОБА_7 , працюючи охоронцем в готельно-ресторанному комплексі «Шахерезада», який розташований в Київській області, Обухівському районі, с. Підгірці по вул. Васильківській 52, перебуваючи у приміщенні для охорони, що знаходиться на території вказаного комплексу, сидів на ліжку напроти входу до вказаного приміщення. В цей час, до приміщення охорони забіг ОСОБА_8 , та одразу штовхнувши руками в область грудей ОСОБА_7 , який впав на спину на ліжко, де сидів, почав наносити йому удари руками в область голови, хапав руками за вуха, а потім обома руками взявши за шию останнього, почав душити його, при цьому перебуваючи в положенні стоячи над останнім, під час чого, ОСОБА_7 , правою рукою взяв металевий ніж, який знаходився на тумбочці поруч ліжка у приміщенні, де вони перебували, та умисно наніс один удар в область паху зліва ОСОБА_8 , від чого останній отримав тілесне ушкодження, у вигляді сліпого колюче-різаного поранення лівого стегна, від якого через деякий час настала смерть потерпілого.

Тобто, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме вчиненні умисних дій, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

В ч.3 ст.36 КК України закріплено, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Згідно статті 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту). Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України такою підставою є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання.

Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Згідно п.5 цієї ж постанови, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

В ході судового розгляду обвинувачений заперечив наявність у нього мотиву і умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які б заподіяли смерть потерпілого, при цьому визнавав, що саме він ножем заподіяв поранення ОСОБА_8 , однак посилався на те, що це діяння було скоєне при здійсненні необхідної оборони від раптового і безпричинного нападу останнього. Очевидців заподіяння тілесних ушкоджень загиблому досудовим розслідуванням не встановлено. Будь-якими доказами це не спростовано. Також в судовому засіданні було встановлено, що потерпілий та обвинувачений до виникнення конфлікту 26.11.2017 року взагалі не були знайомі, у них не виникало жодних конфліктів чи особистих неприязнених стосунків, а тому викладені у обвинуваченні висновки про наявність в його діях мотиву і умислу заподіяти умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило б смерть потерпілого є сумнівними і фактично є припущенням, оскільки не надано будь-яких доказів на підтвердження існування у обвинуваченого мотиву на вчинення діянь, які б підпадали під дію ч.2 ст.121 КК України, та яке не узгоджується із дослідженими судом доказами, а таке припущення не може покладатись в основу вироку в силу ч.3 ст.62 Конституції України. Крім того, суд вважає, що за змістом пред`явленого обвинувачення залишились неконкретизованими, а в судовому засіданні недоведеними обставини, які б чітко і переконливо вказували на мотиви і спрямованість умислу обвинуваченого, дійсний характер відносин між обвинуваченим та потерпілим, внаслідок чого суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишилась недоведеною, оскільки під час судового розгляду жодного доказу на її підтвердження суду не надано.

Щодо показів обвинуваченого в частині опису обставин, які спонукали його нанести ножове поранення ОСОБА_8 жодним доказом під час судового розгляду не спростовані, однак узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів, а тому усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого в частині суб`єктивної сторони злочину суд тлумачить на його користь.

Всі інші обставини на підтвердження інших складових злочину суд вважає загалом доведеними під час судового розгляду з врахуванням показів обвинуваченого, свідків та потерпілої.

Покази обвинуваченого в частині підтвердження факту і механізму спричинення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень саме ним, а також в частині підтвердження факту і механізму спричинення виявлених у нього тілесних ушкоджень саме ОСОБА_8 є правдивими, послідовними і переконливими, та загалом узгоджуються із дослідженими в судовому засіданні даказами. Відомостей про те, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли бути ним отримані у будь-якому іншому місці, у будь-яких інший час, за будь-яких інших обставин, які б мали суттєве значення, внаслідок діянь будь-якої іншої особи, ніж це передбачено обвинуваченням, жодним доказом не підтверджено.

Покази надані в судовому засіданні потерпілою, та свідками які є її родичами та друзями покійного ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_36 , що ОСОБА_8 в цей день був адекватним, нікому ударів з присутніх гостей не наносив, ні з ким не конфліктував, агресивних дій не проявляв, фізичного насильства зокрема до ОСОБА_21 , не застосовував, пошкодження майна та посуду у приміщенні бані не здійснював, з алкоголя вживав лише шампанське, та які протирічать наданим ними під час слідчих експерементів на досудовому розслідуванні, суд вважає неправдивими, оскільки вони суперечать показам інших допитаних в судовому засіданні показам свідків, також покази вказаних осіб не узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Зазначені вище докази підтверджують ту обставину, що ОСОБА_8 перебуваючи на робочому місці обвинуваченого міг самостійно спровокувати бійку із обвинуваченим та свідчать про відсутність у діях ОСОБА_7 умислу на спричинення останньому умисних тілесних ушкоджень, однак вказують на виникнення у нього умислу на спричинення останньому умисних тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, який виник вже після того, як ОСОБА_8 безпричинно напав на нього у приміщенні будиночку охорони і наніс йому легкі тілесні ушкодження на голові та шиї.

Оскільки умисел обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень без конкретизації ступеню їх тяжкості, відповідальність він повинен нести за фактично спричинені тілесні ушкодження, а саме за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. При цьому слід прийняти до уваги, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, слід кваліфікувати саме за ст.124 КК України.

Аналіз досліджених судом доказів у сукупності із показаннями обвинуваченого, дають підстави суду вважати, що обвинувачений, безпричинно і несподівано отримавши декілька ударів руками по голові від значно молодшого і фізично підготовленого та сильнішого ОСОБА_8 , будучи поваленим на ліжко на своєму робочому місці, отримавши тілесні ушкодження, перебуваючи у положенні лежачи, будучи притиснутим міцнішим за статурою нападником, маючи обмежену можливість захисту, внаслідок удушення побоюючись за своє здоров`я та життя, вчинив дії з метою свого захисту від протиправних дій ОСОБА_8 , а саме за допомогою ножа заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для його життя в момент заподіяння, а саме наніс ножове поранення у ногу, однак при цьому переоцінив обстановку захисту та небезпечність посягання, внаслідок чого перевищив межі необхідної оборони.

Локалізація та характер тілесного ушкодження ножове поранення у верхній частині ноги, не може свідчити, що шляхом заподіяння такого ушкодження обвинувачений реально міг досягнути злочинного умислу щодо заподіяння смерті. Пошкодження саме стегнової артерії потягло значну крововтрату, однак об`єктивно розрахувати її пересічення одним ударом у фактичних обставинах обвинувачений, на думку суду, об`єктивно не міг, оскільки будь-яких даних про його медичну або спеціальну підготовку суду не представлено.

Також про відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які б могли заподіяти смерть вказує і та обставина, що обвинувачений наніс лише один удар ножем, з метою звільнитись від придушування шиї, але надалі, маючи достатньо часу, відсутність перешкод та можливості продовжити реалізацію дій, які б охоплювались диспозицією ч.2 ст.121 КК України, обвинувачений не вчинив жодної спроби повторно застосувати насильство, хоча ОСОБА_8 об`єктивно вже не зміг чинити належного спротиву. Більш того, на противагу висновкам сторони обвинуваченння, покази свідків та потерпілої вказують на те, що обвинувачений залишився на місці події, притримував потерпілого від можливого падіння, перебував в стані шоку від події яка трапилась та допомагав грузити в автомобіль потерпілого. Слід також врахувати, що смерть ОСОБА_8 настала не одразу на місці події, а її настанню могло сприяти неотримання ним належної першої медичної допомоги своєчасно, що також підтверджується показами деяких свідків. Також судом встановлено, що при транспортуванні до лікарні жодна особа будь-якої допомоги ОСОБА_8 не надавала, він лежав на підлозі кузова один, хоч троє осіб в цей час перебували у двомісному салоні автомобіля, тому у цей час витік крові із рани не припинявся, що також підтверджується і протоколом огляду автомобіля. Суттєвим є те, що до лікарні ОСОБА_8 був доставлений майже через дві години після отримання поранення та у стані клінічної смерті. За таких обставин, об`єктивних даних на підтвердження того, що виключно саме внаслідок дій обвинуваченого могла настати смерть ОСОБА_8 і спрямованість умислу обвинуваченого була направлена саме на досягнення такої мети, суд не вбачає.

Під час судового розгляду встановлено, що тілесні ушкодження наносили обвинувачений та загиблий один одному, участь у відповідних діях інші особи не приймали, бійку розпочав саме потерпілий, який першим наніс безпричинно удари по голові, повалив обвинуваченого на ліжко, душив його шию, обвинувачений в силу великої різниці у віці та фізичному розвитку був значно слабшим від потерпілого, вже перебував у положенні лежачи, лише після цього обвинувачений взяв із розташованої поруч тумбочки ніж, який заздалегідь не готував для вчинення злочину, та використав його для захисту, нанісши один удар в ногу нападникові без конкретизації намірів яке саме заподіяти тілесне ушкодження, у бійці отримали тілесні ушкодження як потерпілий, так і обвинувачений. Слід звернути увагу на те, що ОСОБА_8 перебував у цей час у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню. Суд погоджується із доводами обвинуваченого про наявність об`єктивних підстав сприймати дії потерпілого як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю при настанні описаних вище обставин. Сукупність досліджених судом доказів дає достатні підстави вважати, що по відношенню до обвинуваченого потерпілим було здійснено суспільно небезпечне посягання на життя та здоров`я, він захищав своє життя і здоров`я від протиправних посягань потерпілого, тому у ОСОБА_7 виник стан необхідної оборони, який був ним перевищений шляхом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Доводи обвинувачення про наявність у діях обвинуваченого ознак складу іншого, більш тяжкого злочину, направленість умислу обвинуваченого є припущеннями, сумнівними, тому не можуть покладатись в основу вироку з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України, передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

Надаючи оцінку наданим в судовому засіданні доказам представником потерпілої ОСОБА_5 висновкам експертного дослідження №034-2-2019 від 17.05.2019 року, №072-16-2019 від 10.03.2019 року, суд приходить до висновку про визнання даних доказів недопустимими оскільки експертам їх права та обов`язки не роз`яснювались, і експерти не попереджувались про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 370 КПК України вимагає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд вважає, що оцінка доказів у даному кримінальному провадженні та відповідні висновки мають ґрунтуватись на стандарті доказування «поза розумним сумнівом».

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».

Разом з тим суд зауважує, що конкретних правил формулювання таких умовиводів та неспростовних презумпцій факту ані в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, ані в чинному законодавстві України не встановлено, однак критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, яке сформульоване у статті 94 КПК України.

З суб`єктивної сторони вчинене ОСОБА_7 діяння характеризується умисним завданням удару ножем у ногу ОСОБА_8 , про що свідчить локалізація ушкоджень, мета, з якою ці удари наносились припинення нападу з боку ОСОБА_8 , та мотив самозахист. Умисел на завдання ОСОБА_8 ножового поранення, з огляду на обстановку, виник у ОСОБА_7 раптово, під впливом неправомірних дій ОСОБА_8 щодо нього. Однак доказів, які б безпосередньо свідчили про наявність у ОСОБА_7 умислу на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень, сторона обвинувачення не надала. Завдаючи ударів потерпілому, ОСОБА_7 , не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій і не передбачати, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар ножем по тілу потерпілого обвинувачений не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому. Тобто, в даному випадку ОСОБА_7 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча він і не бажав цього настання і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого. Такий правовий висновок сформульований Верховним Судом України в ухвалі від 28.05.2015 року (справа № 5-25кс15).

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 15 травня 2014 року у справі № 5-12кс14 та від 01 жовтня 2015 року у справі № 5-134кс15, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не перевищували б меж необхідності, та шкода особі, яка здійснює посягання, що не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивацію дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлено захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі № № 5-1935км15).

Заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, не може кваліфікуватися як умисне тяжке тілесне ушкодження при обтяжуючих обставинах, якщо навіть такі обставини, зазначені в законі, містилися в діях винного. Тому умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, слід кваліфікувати за ст. 124 КК України.

За таких обставин, суд вважає кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 діяння за ч. 2 ст. 121 КК України неправильною, оскільки вона не враховує всю сукупність фактичних обставин, що мають значення для кваліфікації.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає, що дії ОСОБА_7 слід вірно кваліфікувати саме за ст. 124 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому у разі перевищення меж необхідної оборони.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання у іншій області, офіційного місця роботи та достатнього джерела доходів не має, працює неофіційно, сім`ї та міцних соціальних зв`язків не має, є пенсіонером, особою похилого віку, посередньо характеризується по місцю проживання, у період з 1993 по 2001 рік перебував на обліку у нарколога, на обліку у психіатра не перебуває, враховуючи думку потерпілої та її представника які просили призначити максимальне покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання в межах передбачених санкцією ст. 124 КК України покарання у виді обмеження волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду і строку покарання суд також враховує особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, та обставини що характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема спробу приховати знаряддя злочину, його вік.

При цьому суд вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення неможливе без відбування покарання.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_7 в якому вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь у відшкодування матеріальної шкоди - 144 981 грн. 55 коп., у відшкодування моральної шкоди - 100 000 гривень, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачеві було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо її чоловіка ОСОБА_8 , що призвело до його загибелі, порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя, народження дитини яка росте без батька. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілої, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 100 тис. грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілою фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами. Так, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілої в частині, яка підтверджена накладною, довідками та іншими письмовими доказами, з яких вбачається, що на поховання та ритуальні потреби було понесено витрати в загальному розмірі 59 330 гривень, на придбання ліків на суму 411 гривень 50 копійок, тобто на загальну суму 59 741 гривня 50 копійок, тому саме на таку суму слід задовольнити позовні вимоги. В іншій частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди належними і допустимими доказами не доведені, та не можуть слугувати підставою для задоволення позову потерпілої, оскільки містять відомості про оплату цих послуг іншою особою ОСОБА_37 , яка із цивільним позовом у цій справі не зверталась.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати слід стягнути із обвинуваченого в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого статтею 124 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.

Час відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 27 листопада 2017 року, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.11.2017 року по 22.10.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі у відповідності до частин 1,5 статті 72 Кримінального кодексу України.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного цим вироком покарання, по відбуттю строку покарання.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 59 741 гривня 50 копійок, відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, а всього 159 741 гривня 50 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 23 394 гривні 88 копійок.

Речові докази диски із відеозаписами залишити в матеріалах кримінального провадження, мобільний телефон «Ерго» з двома сім картами повернути ОСОБА_7 , мобільний телефон «Samsung» з сім-картою «Київстар», карту «ПриватБанку» повернути ОСОБА_4 , інші речові докази знищити.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя