Провадження №1-кс/760/132/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 ,, який діє в інтересах ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна,-
в с т а н о в и в:
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання ОСОБА_6 який діє в інтересах ОСОБА_4 , в якому просив скасувати арешт накладений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.12.2016 по справі №760/21925/16-к у кримінальному провадженні №0014574 на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_4 зазначив, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.12.2016 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час накладення арешту належала ОСОБА_7 .
В межах вищезазначеного кримінального провадження було заявлено про необхідність накладення арешту на нерухоме майно, в зв`язку з наступним:
- 05.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав;
- 30.09.2016 ОСОБА_7 квартиру було передано в іпотеку на підставі договору іпотеки №9191, де іпотекодавець ОСОБА_7 , іпотеко держатель ОСОБА_9 ; розмір основного зобов`язання 2040480 грн, що еквівалентно 78480 доларів США, зі строком виконання основного зобов`язання 30.09.2017. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31663468 від 30.09.2016.
В ст.12 договору купівлі-продажу майнових прав з ОСОБА_7 зазначено, що особа ОСОБА_7 , визначена на підставі паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській обл. ОСОБА_7 звернувся до Станично-Луганського відділу поліції ГУ НП в Луганській обл., з заявою про викрадення паспорта громадянина України на його ім`я.
07.02.2019 Шевченківським районним судом м. Києва було розглянуто позовну заяву ОСОБА_4 та ухвалено рішення, яким було частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 17.12.2010 укладений між ТОВ «Литий камінь» та ОСОБА_7 про купівлю-продаж майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір іпотеки №9191; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі вищевикладеного власником нерухомого майна на яке ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.12.2016 накладено арешт, є особа якій фактично належить квартира і на користь якої винесено рішення суду, а тому на думку представника, який діє в інтересах ОСОБА_4 в подальшому арешті квартири відпала потреба.
Адвокат, який діює в інтересах ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в ньому.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не надала доказів, що являється власником квартири АДРЕСА_1 .
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження №0014574 від 07.12.2016.
В ході розслідування кримінального провадження № 0014574 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.12.2016 було накладено арешт серед іншого на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 та перебуває у іпотеці у ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч.3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до п.7 ч.2 ст.131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Вказаною нормою також передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Також, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо: відпали підстави його застосування; арешт було накладено необґрунтовано.
Таким чином, представник, який діє в інтересах ОСОБА_4 , що подав клопотання про скасування арешту, повинен довести, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Разом з тим, згідно ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26.12.2016 встановлено, що арешт на майно накладено з метою збереження доказу. Оскільки прокурором було доведено можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні №0014574 від 07.12.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.
Визнання його в порядку ст.98 КПК України доказом і арешт, згідно ухвали слідчого судді надає слідчому право зберігати таке майно на підставі ч.2 ст.100 КПК України.
Разом з тим, представник який діє в інтересах ОСОБА_4 не довів, що в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Крім того, останній також не звертався з апеляційною скаргою щодо оскарження вищевказаної ухвали та не звернув до виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2019.
Між тим, слід зазначити, що з клопотання про скасування арешту майна може звернутися зокрема його власник. При цьому, з урахуванням обставин справи представником, який діє в інтересах ОСОБА_4 не надано слідчому судді беззаперечних доказів щодо права власності останньої на квартиру.
З огляду на викладене вище та враховуючи відсутність підстав, визначених ст.174 КПК України для скасування арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є безпідставним, а тому слід відмовити в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.132, 173, 174, 376 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1