Справа № 307/3561/16-к
Провадження № 1-кп/309/2/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

Колегія суддів Хустського районного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4

з участю прокурора: ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хуст обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0000523 від 06.02.2015 року, № 0000349 від 15.05.2015 року, № 0001845 від 22.12.2016 року відносно обвинувачених:

ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 5 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 296 КК України, ч. 4 ст. 296 КК України;

ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

До Хустського районного суду Закарпатської області 02.08.2017 року надійшли затверджені обвинувальні акти № 0000523 від 06.02.2015 року, № 0000349 від 15.05.2015 року, № 0001845 від 22.12.2016 року у кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 5 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 296 КК України, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_11 ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 122 КК України.

За результатами підготовчого судового засідання колегія суддів, врахувавши думку учасників судового провадження стосовно можливості призначення судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також ґ забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та

інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч. 2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення та дія дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, яке відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його

представника та законного представника, інших учасників судового провадження, якщо вони є, і в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальні акти не відповідають: формулювання обвинувачень у них текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілих і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.

За таких обставин, дані обвинувальні акти слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 369-372, 384 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Обвинувальні акти з додатками у кримінальних провадженнях № 0000523 від 06.02.2015 року, № 0000349 від 15.05.2015 року, № 0001845 від 22.12.2016 року відносно ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 5 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 296 КК України, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_11 , за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 122 КК України - повернути прокурору, який склав обвинувальний акт.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Хустський районний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3