Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№ 115) матеріали провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Прилуки Чернігівської областасті, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

який засуджений вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року за ч.3 ст.286 КК України на 7 років позбавлення волі,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 27.08.2020 року у задоволенні подання начальника ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115), погодженого із спостережною комісією при Кагарлицькій районній державній адміністрації Київської області, про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини основного покарання більш м`яким відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити вказане подання. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що викладені в ухвалі висновки суду про те, що він не став на шлях виправлення, не відповідають фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що під час відбування покарання виконував вимоги закону, має зразкову поведінку, з перших днів був працевлаштований на виробництві і добросовісно працював, за що 7 разів заохочувався і 3 рази отримував дозвіл на короткочасний виїзд за межі колонії. З огляду на викладені обставини і відбуття ним третини строку призначеного судом покарання вважає, що до нього можливе застосування положень ст.82 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого та представника колонії, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.11.2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 16.02.2018 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

12.08.2020 року начальник ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) звернувся до суду з поданням, погодженим із спостережною комісією при Кагарлицькій районній державній адміністрації Київської області, про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини основного покарання більш м`яким. До подання було долучено клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покаранням у виді виправних робіт.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновок про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, є передчасним.

З такими висновком колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Відповідно до положень ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше третини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована на наявності таких обов`язкових умов, як фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей, і якщо зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання. При цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, до праці, додержання ним вимог режиму, а також його наміри стосовно подальшої ресоціалізації тощо.

Під зразковою поведінкою засудженого слід розуміти дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених.

Розглядаючи подання, суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в колонії та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_7 не досяг того рівня виправлення, який дає підстави для застосування положень ст.82 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 відбуває покарання з 13.03.2018 року, а в ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) з 12.04.2018 року, тобто на час звернення з поданням відбув третину строку покарання.

За час відбування покарання зарекомендував себе позитивно. До засудженого сім разів застосовувалися заходи заохочення у виді подяки за добросовісне ставлення до праці на МТФ 04.10.2018, 10.01.2019, 01.07.2019, 03.10.2019, 09.01.2020, 02.04.2020, 01.07.2020 та одне дисциплінарне стягнення у виді догани у зв`язку із виявленням заборонених предметів, а саме, мобільного телефону та sim-карти, яке погашене. З адміністрацією колонії коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує. ОСОБА_7 по прибуттю в колонію працевлаштований робітником на підприємстві УВП ДП Сільськогосподарське підприємство ДКВС України (№ 115), до праці відноситься добре, завдану роботу виконує добросовісно, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Вину у скоєному злочині визнав і розкаюється.

Між тим, як правильно звернув увагу суд в ухвалі, внаслідок вчиненого ОСОБА_7 злочину загинуло дві особи, і він не відбув значну частину призначеного йому покарання. А тому навіть наявність у засудженого заохочень та дані про особу, на переконання колегії суддів, не доводять, що позитивна динаміка змін його особистості досягла того рівня, який би свідчив, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення. До того ж, позитивна характеристика свідчить лише про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст.ст.9, 107 КВК України.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№ 115), погодженого із спостережною комісією при Кагарлицькій районній державній адміністрації Київської області, про заміну ОСОБА_7 , засудженому вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року, невідбутої частини покарання м`яким залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3