Ухвала

Іменем України
26 серпня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-3914 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 5 листопада 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 5 листопада 2019 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ, Одеської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 5 жовтня 2000 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 82, ч. 2 ст. 141, ст. 17 та ч. 3 ст. 81, ст. 17 та ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 89 КК України (у редакції 1963 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 13 липня 2007 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 18 грудня 2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 395 до 4 років позбавлення волі;

- 20 серпня 2019 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України призначено покарання у виді 4 років 1 місяці позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України до строку покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він 16 серпня 2019 року, в період часу з 9 години 30 хвилин до 10 години, біля відділення банку «Райффайзен банк Аваль» по вул. 1 -го Травня, 11-к в м. Чорноморськ Одеської області умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрав велосипед марки «Сrosser», вартістю 10949 гривень, що належав ОСОБА_5 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 19 вересня 2019 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, біля будинків, розташованих по вул. 1-го Травня, ЗОШ №2 та пр. Миру 17-а в м. Чорноморськ Одеської області, умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, викрав у малолітньої ОСОБА_6 її мобільний телефон марки «Huawei Y6 Prime», вартістю 5000 гривень, з сім-картою оператора «Лайф», вартістю 25 гривень, всього на загальну суму 5025 гривень, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що він не погоджується із кваліфікацією його протиправних дій, які мали місце 19 вересня 2019 року та наполягає, що їх слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 він знайшов.

Просить змінити судові рішення, постановлені відносно нього та застосувати закон про амністію.

Крім цього, засуджений ОСОБА_4 ставить питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження, оскільки судові рішення він отримав лише в липні 2020 року.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Із додатків до касаційної скарги, а саме супровідних листів, вбачається, що судові рішення засудженому було надіслано лише 29 травня 2020 року, а установа відбування покарання, в якій він перебуває, отримала їх 13 липня 2020 року.

Тому, з огляду на положення ст. 426 КПК України, строк на касаційне оскарження вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 5 листопада 2019 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_4 не пропустив.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не погоджуючись із постановленими щодо нього судовими рішеннями, наводить доводи, які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та висловлює свою версію події.

Вказані доводи, з огляду на положення ст. 433 та 438 КПК України не можуть бути предметом розгляду Верховним Судом.

Слід зазначити, що суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Тому, згідно зі ст. 438 КПК України при здійсненні касаційного провадження Суд не уповноважений скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту розгляду, не встановлює фактичні обставини справи, а виходить з обставин, встановлених судами нижчих інстанцій.

У касаційній скарзі засуджений не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію дій по епізоду крадіжки велосипеда 16 серпня 2019 року.

Натомість, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та зазначає, що його протиправні дії, які мали місце 19 вересня 2019 року слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 він знайшов, а не вирвав із рук.

Із вказаними доводами касаційної скарги колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Так, ст. 186 КК України передбачено відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Судами було встановлено, що 19 вересня 2019 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, біля будинків, розташованих по вул. 1-го Травня, ЗОШ №2 та пр. Миру 17-а в м. Чорноморськ Одеської області, ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном марки «Huawei Y6 Prime» шляхом ривка у малолітньої ОСОБА_6 .

Крім цього, зі змісту судових рішень вбачається, що місцевий суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , дійшов висновку про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину та вказані дії кваліфікував саме, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно з огляду на досліджені в ході судового провадження докази, зокрема: покази самого обвинуваченого, де ОСОБА_4 виклав обставини вчиненого ним злочину, протоколи пред`явлення особи для впізнання та покази потерпілої.

Із вказаними висновками погоджується колегія суддів Верховного Суду.

Що стосується вимоги засудженого застосувати до нього закон про амністію, слід вказати наступне.

Зі змісту судових рішень вбачається, що засуджений не заявляв клопотань про застосування щодо нього Закону України «Про амністію» під час розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанції і суди, відповідно, це питання не вирішували.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не вправі досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Вирішення питання про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі акту амністії потребує дослідження доказів під час змагальної процедури та встановлення обставин, важливих для застосування амністії.

Зазначена позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року (справа № 330/2455/16-к, провадження № 51-8257ск18).

Слід зазначити, що вказане питання може бути вирішенню на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України в порядку виконання вироку за місцем відбування покарання засудженим.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 5 листопада 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3