Справа № 708/966/20
Номер провадження № 1-кс/708/132/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року

Слідчий суддя Чигиринського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , т.в.о. начальника сектору дізнання Чигиринського відділення поліції Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чигирині клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах розслідування кримінального провадження № 0000090 від 23.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до суду з вказаним клопотанням, посилаючись на те, що у провадженні Чигиринського відділення поліції Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0000090 від 23.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

25 березня 2020 року ухвалою слідчого судді Чигиринського районного суду Черкаської області було накладено арешт на належне йому майно у виді металобрухту вагою 4000 кг, що знаходилося у кузові автомобіля марки «ЗИЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та було вилучено 23 березня 2020 року за адресою: перехрестя вул. Б.Хмельницького - Пушкіна, м. Чигирин Черкаської області.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала усна заява про кримінальне правопорушення.

При цьому заявник наголошує, що в порушення п. 2 ч. 5 ст. 214 КПК України, згідно з витягом з ЄРДР в заяві не вказані прізвище, ім`я та по батькові заявника.

Крім того, зазначає, що в матеріалах справи містяться протоколи допитів свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вказують, що він скуповував металобрухт, чого у дійсності ніколи не було.

Неодноразово заявник звертався до органів поліції з метою з`ясування свого процесуального статусу. Підкреслює, що до теперішнього часу його жодного разу не допитували, про підозру йому також повідомлено не було.

На його думку, він безпідставно позбавлений права власності та розпорядження стосовно свого майна. Тому просить скасувати арешт, накладений 25 березня 2020 року ухвалою слідчого судді Чигиринського районного суду Черкаської області на зазначене майно.

В судовому засіданні заявник вимоги клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, та просив його задовольнити.

Т.в.о. начальника сектору дізнання Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_4 пояснив, що 23 березня 2020 року до Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення про те, що власник домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , здійснює операції з металобрухтом з порушенням встановленого законом порядку. По даному факту слідчим відділенням Чигиринського ВП було розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000090 від 23 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

23 березня 2020 року слідчим Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області було проведено огляд місця події, а саме перехрестя вулиць Б.Хмельницького та Пушкіна в м. Чигирині. Під час даного огляду було виявлено та вилучено автомобіль марки «ЗИЛ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, та металобрухт, яким був навантажений вказаний автомобіль.

Тому, з метою подальшого запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вилученого майна (речових доказів) до суду було направлено клопотання про арешт зазначеного майна. Ухвалою слідчого судді Чигиринського районного суду Черкаської області було накладено арешт на вказаний автомобіль та металобрухт, яку ухвалою Черкаського апеляційного суду залишено без змін.

Також зазначив, що ОСОБА_3 вже декілька разів ініціював скасування арешту, проте слідчі судді йому відмовляли. По даному провадженню є потреба провести ще ряд слідчих дій для можливості його завершення.

Заслухавши пояснення заявника, дізнавача, дослідивши письмові матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 25 березня 2020 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно: металобрухт, який знаходиться в кузові автомобіля марки «ЗИЛ», державний реєстраційний номер д/н НОМЕР_1 , 1990 року випуску, тимчасово вилучений 23 березня 2020 року, шляхом позбавлення права будь-яким особам розпоряджатися, відчужувати та користуватися ним.

Відповідно до ухвали Черкаського апеляційного суду від 20 травня 2020 року ухвалу слідчого судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 25 березня 2020 року залишено без змін.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 даної норми Закону визначено, що з метою забезпечення збереження речового доказу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з постановою слідчого Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 23 березня 2020 року речовими доказами було визнано автомобіль марки «ЗИЛ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, яким керував ОСОБА_9 , власник - ОСОБА_10 , та металобрухт вагою 4000 кг. Речові докази здані на збереження до Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Законність ухвали слідчого судді від 25 березня 2020 року була предметом перевірки Черкаського апеляційного суду і, як вже зазначалося, ухвалою від 20 травня 2020 року ухвала слідчого судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 25 березня 2020 року залишена без змін.

Ухвалою слідчої судді Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_11 від 06.07.2020 за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно було відмовлено, оскільки під час розгляду клопотання не було встановлено підстав вважати, що потреба у застосуванні такого заходу забезпечення відсутня.

Ухвалою слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області ОСОБА_12 від 10.08.2020 за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту було відмовлено. Під час розгляду даного клопотання слідчий суддя зазначив, що досудове розслідування, а з 01.07.2020 дізнання по даному кримінальному провадженню, проводиться не належним чином і доводи скаржника про порушення статті 28 КПК України заслуговують уваги прокурора. Зокрема було вказано, що у відповідності до статті 9 КПК України сторона обвинувачення має надати повну оцінку обставинам справи і в розумні строки прийняти передбачені КПК України процесуальні рішення про завершення кримінального провадження, в тому числі в ході якого вирішити долю речових доказів у ньому.

Обмеження прав, викладених у статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, не можуть бути обґрунтовані за відсутності змагального судового розгляду, який відповідає принципу рівності сторін.

Такого висновку дійшов Європейський суд з прав людини у справі «Узан та інші проти Туреччини» (заяви № 19620/05, 41487/05, 17613/08 та 19316/08).

Посилаючись, зокрема, на статтю 1 Протоколу № 1 (захист власності) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод родичі поскаржилися до ЄСПЛ на збереження заходів щодо накладення арешту на їх власність та відмову органів влади скасувати ці заходи протягом декількох років незважаючи на те, що вони не були визнані винними або обвинуваченими у кримінальному або цивільному провадженні. Вони також стверджували, що ці заходи були незаконними, порушували їх право на презумпцію невинуватості, а також те, що вони зазнали дискримінаційного ставлення. Суд зауважив, що з огляду на обмежувальний характер такі заходи повинні бути припинені, коли вони вже не є необхідними. За таких підстав ЄСПЛ дійшов висновку, що органи влади Туреччини не встановили «справедливий баланс» між обов`язками інтересу суспільства та вимогами захисту права заявників на повагу до їх власності. Отже, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Слідчим суддею встановлено, що фактично відразу після внесення відомостей про дане кримінальне правопорушення до ЄРДР органом досудового розслідування були встановлені та допитані свідки по даному провадженню: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Проте проведені в подальшому слідчі дії стороною обвинувачення не були зазначені як обставини, які можуть слугувати в якості додаткових доводів в обґрунтування необхідності збереження такого заходу забезпечення, як арешт майна.

Також слідчий суддя звертає увагу, що встановлена неналежна організація досудового розслідування та дізнання (відповідно до ухвали від 10.08.2020) знайшла своє об`єктивне підтвердження і станом на день розгляду цього клопотання. Оскільки вказівки процесуального керівника по даному кримінального провадження від 26.05.2020 були виконані частково, у свою чергу вказівки процесуального керівника від 16.07.2020 (строк виконання до 07.08.2020) не виконані взагалі і на момент розгляду клопотання.

Щодо встановлених по даному провадженню відразу після внесення відомостей до ЄРДР свідків, слідчим суддею шляхом огляду загальнодоступної інформацїі, розміщеної на сайті Чигиринського районного суду Черкаської області, встановлено, що свідок ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК України. З 04.02.2020 на розгляді в суді перебуває чергове кримінальне провадження за ст. 185 КК України щодо вказаного свідка. Свідок ОСОБА_6 також наразі є обвинуваченим по кримінальному провадженню за ст. 185 КК України, яке перебуває на розгляді в Чигиринському районному суді Черкаської області. У свою чергу свідок ОСОБА_7 неодноразово був потерпілим по кримінальним провадженням за ст. 185 КК України. Таким чином, враховуючи наведені вище факти та обставини, наявні підстави ставити під сумнів щирість показів та добровільність їх надання такими свідками. Інших свідків за доволі тривалий час проведення досудового розслідування та дізнання встановлено не було.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчому судді не надано даних, що станом на час розгляду даного клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні ОСОБА_3 повідомлено про підозру, при цьому слід наголосити на тому, що ОСОБА_3 не є жодним, з перелічених у ч. 5 ст. 170 КПК України, суб`єктом кримінального провадження.

Враховуючи, що під час судового розгляду не були встановлені достатні докази вчинення кримінального правопорушення за участю ОСОБА_3 наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна взагалі спростовується. Тобто спростовується той факт, що арештована майно належне ОСОБА_3 , здобутте незаконним шляхом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. При цьому даний захід забезпечення кримінального провадження може застосовуватися згідно з п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України лише у разі, якщо слідчий, прокурор доведе потреби досудового розслідування у такому ступені втручання у права особи розпоряджатися своєю власністю. Разом з тим, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження N 0000090 від 23.03.2020 року, яке триває вже майже півроку, не встановлено, що арештоване майно - металобрухт вагою 4000 кг. є процесуальним доказом наявності події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та винуватості певних осіб у його вчиненні.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна ОСОБА_3 , відсутні, що було встановлено в ході розгляду клопотання, тоді як дізнавачем не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втрачання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Слідчий суддя також приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган дізнання не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин. У зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню за № 0000090 від 23.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України - задовольнити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.03.2020 на тимчасово вилучене майно - металобрухт вагою 4000 кг, який знаходиться в кузові автомобіля марки "ЗИЛ", державний реєстраційний номер д/н НОМЕР_1 , 1990 року випуску, - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду портягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1