Справа № 175/4614/20
Провадження № 1-кп/175/258/20
Вирок
Іменем України

21 січня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0001201 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Клименки Вейделевського району Білгородської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 08.12.2015 Кіровським районним судом Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; 21.08.2018 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за вчинення злочин, передбаченого ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі. 28.09.2020 звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 26.11.2020 року приблизно о 13:45 год., знаходився біля буд.№50 по вул. Дніпровській в м. Підгородне Дніпровського район Дніпропетровської області, де побачив раніше незнайому йому неповнолітню дівчину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка дістала з кишені своєї куртки мобільний телефон «Nokia» 2.2 чорного кольору. У цей момент у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна,поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого,що належить неповнолітній ОСОБА_5 , а саме мобільного телефона «Nokia» 2.2 чорного кольору та іншого майна, яке в той час перебувало при потерпілій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 26.11.2020 приблизно о 13:50 год.,знаходячись у вказаному місці діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, розуміючи, що його злочинні дії є очевидними для потерпілого, підійшов до неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 та долонею лівої руки схопив її за горло, а долонею правої руки закрив рот та почав словесно вимагати віддати йому її особисті речі, а саме: мобільний телефон, сережки та грошові кошти. Після чого, ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 свій мобільний телефон «Nokia» 2.2 чорного кольору, вартістю 1754 гривні 33 копійки, срібні сережки вагою 4,04 г, вартістю 508 гривень 43 копійки та грошові кошти у розмірі 70 гривень, згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи №4008.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину з викраденим майном втік, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши неповнолітній потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2332 гривні 76 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав у повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. 28 вересня 2020 року він звільнився з колонії у Кіровограді , де відбував покарання за ст. 115 КК України приблизно п`ять років. Коли повернувся до м. Дніпра, почав неофіційно працювати на базарі та проживати на складі . Тривалий час не вживав алкогольні напої, працював за зароблені кошти, та йому був виданий сенсорний мобільний телефон. Згодом він знову почав випивати, тому мобільний телефон у нього викрали і він був засмучений через цю подію. 26.11.2020 року він був в м. Підгородне у свого знайомого, та на вул. Дніпровській побачив потерпілу разом, з дівчиною та запитав як пройти на вулицю Робітнича. Пройшовши далі за ними він побачив , як вони пішли кожна окремо. Він побачив як потерпіла дістала з карману мобільний телефон і почала комусь телефонувати. Він підійшов до дівчини як в подальшому він дізнався ОСОБА_5 та долонею лівої руки взяв її за горло, а долонею правої руки закрив рот. Він сказав віддати йому її особисті речі, але при цьому зазначав, щоб вона не боялась і він нічого їй не зробить. Він обіцяв згодом повернути їй мобільний телефон, запитавши адресу де вона мешкає. ОСОБА_5 віддала йому свій мобільний телефон, сережки, гроші з гаманці у розмірі 70 гривень. Просив суд суворо не карати і врахувати його щире каяття. Просив застосувати ст. 69 КК України, звільнивши його з під варти, оскільки він має намір виправити свою поведінку.

Потерпіла ОСОБА_5 у присутності її законного представника ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 26.11.2020 року приблизно о 14 годині вона разом зі своєю подругою ОСОБА_7 поверталась зі школи, до них підійшов невідомий чоловік та запитав про знаходження вулиці. Вони дали пояснення йому та він відійшов. Біля магазину в районі буд. АДРЕСА_2 вони з подругою розійшлись. По дорозі додому до неї знову підійшов обвинувачений, де почав задавати різні питання: як її звати, де навчається, скільки їй років. Обвинувачений сказав щоб вона його не боялась та він не завдасть їй шкоди, і відразу він взяв долонею руки її за шию та почав вимагати особисті речі. Вона віддала йому телефон, гроші та сережки. Вона не може точно сказати чи був він у нетверезому стані, чи то був запах цигарок. Цивільний позов не заявляла, щодо призначення покарання потерпіла, та її законний представник ОСОБА_6 поклались на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який виразився у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує також і те, що він раніше судимий за умисні злочини проти життя та власності, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), який відповідно до ст.12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням (злочином), суд враховує щирє каяття у судовому засіданні, задовільну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога і психіатра, з врахуванням обставин справи, думки органу обвинувачення та позиції потерпілої, особу обвинуваченого вважає, за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованої статті кримінального закону, вважаючи, що таке покарання буде справедливим і достатнім, відповідати особі ОСОБА_4 , і обставинам вчиненого ним злочину.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає, як про те просив обвинувачений.

На думку суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 , нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення судово- товарознавчої експертизи слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , і стягнути в дохід держави.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 364, 369, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання обчислювати по протоколу, складеному відповідно до ст.208 КПК України, тобто з 26 листопада 2020 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

У рахунок відшкодування витрат на проведення судово товарознавчої експертизи №4008 від 03 грудня 2020 року стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 (ІПН невідомий) 170,00 грн на користь держави.

Речові докази по кримінальному провадженню №0001201, а саме: мобільний телефон «Nokia» чорного кольору imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , навушники білого кольору марки «Хіаоmі», срібну сережку із золотою вставкою, купюру номіналом 50 гривень СЙ5174444, купюру номіналом 20 гривень ЮГ5752650 - які передані на відповідальне зберігання згідно розписки від 08 грудня 2020 року залишити у розпорядженні законного представника ОСОБА_6 .

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1