КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваної ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначено, що ухвала діє 60 днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвалено строк тримання під вартою ОСОБА_6 обчислювати з моменту її фактичного затримання, а саме з 19 год. 30 хв. 03.09.2020.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваній ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді застави.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що клопотання слідчого не містить викладу обставин з посиланням на докази, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, є необґрунтованою, та в діях підозрюваної відсутній склад вказаного кримінального правопорушення.
Захисник вказував на те, що ОСОБА_6 частково визнає себе винною у вчиненні крадіжки, зокрема грошових коштів у розмірі 348 грн. 50 коп. та картки ПриватБанку, яка ніякої цінності для потерпілого не становить.
Під час особистого обшуку в ОСОБА_6 вилучено грошові кошти у розмірі 348 грн. 50 коп., картку ПриватБанку, запальничку червоного кольору та дисконтну картку «Епіцентру». Жодних лікарських засобів та заборонених речей вилучено не було.
В повідомленні про підозру неправильно вказана дата народження ОСОБА_6 , а саме 25.01.1995, замість вірної - 25.05.1995, а тому, на думку захисника, відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 278 КПК України, остання підлягає негайному звільненню, оскільки їй на день подання апеляційної скарги не повідомлено про підозру.
ОСОБА_6 раніше не судима, офіційно не працює, має постійне місце проживання, двох малолітніх дітей, одна з яких має інвалідність та потребує медичного лікування.
Захисник вважав, що до підозрюваної можливо застосувати запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Дніпровського УП ГУНП у місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0004935, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Згідно даних протоколу затримання, 03.09.2020 о 19 год. 30 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
04.09.2020 о 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 187 КК України.
04.09.2020 слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2020 задоволено клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначено, що ухвала діє 60 днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвалено строк тримання під вартою ОСОБА_6 обчислювати з моменту її фактичного затримання, а саме з 19 год. 30 хв. 03.09.2020.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, слідчим доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваної, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, застосувавши до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив їй розмір застави.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання підозрюваній ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що клопотання слідчого не містить викладу обставин з посиланням на докази, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є надуманим, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу, при цьому врахував дані про особу підозрюваної, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості підозрюваної незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, вірогідність настання яких, поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є досить високою.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 раніше не судима, офіційно не працює, має постійне місце проживання, двох малолітніх дітей, одна з яких має інвалідність та потребує медичного лікування, були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, проте не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Твердження апелянта про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КПК України, є безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваної до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Разом з цим, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої їй підозри.
Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеності її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а тому посилання захисника на те, що в діях підозрюваної відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, часткове визнання вини підозрюваною, а також те, що під час особистого обшуку в ОСОБА_6 не було вилучено жодних лікарських засобів та заборонених речей, є передчасними.
Доводи апеляційної скарги про те, що в повідомленні про підозру неправильно вказана дата народження ОСОБА_6 , а саме 25.01.1995, замість вірної - 25.05.1995, може свідчити про допущену слідчим технічну описку під час складення повідомлення про підозру, яка не впливає на законність оскаржуваного судового рішення, в якому анкетні дані підозрюваної є правильними.
Інші доводи апеляційної скарги захисника висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3