Дата документу 24.11.2020 Справа № 311/2230/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/596/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/2230/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Василівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000355, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, одруженого, працюючого прохідником на ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи №10-814 від 24 травня 2018 року в розмірі 286 грн. 00 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 10 травня 2018 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин в місті Василівка Запорізької області ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгового залу супермаркету «33 м2», розташованого за адресою: вул. 40 років Перемоги, 5а, з корисливих мотивів, з раптово виниклим прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з полиці вітрини «Товари для будинку» таємно викрав, мобільний телефон «Prestigio Wize ОКЗ PSP3468 DUO» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , в корпусі якого знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_9 , після чого, сховав мобільний телефон до барсетки, яку тримав у руках, пройшов з викраденим майном повз розрахункову касу та вийшов з приміщення супермаркету, тим самим незаконно заволодів чужим майном, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 683 гривні 33 копійки.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку добутим доказам та поклав в основу вироку припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи. Так, свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_7 не викрав з полиці магазину телефон, а прийняв його за знахідку і мав намір повернути його володільцю. Вказані покази свідка також підтверджуються і показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 . Вказані обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, так як відсутня суб`єктивна сторона, умисел на заволодіння чужим майном. Жодного доказу, який би спростовував покази обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 , стороною обвинувачення суду надано не було. Допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали суду суперечливі один одному покази, крім того, покази вказаних свідків є показаннями з чужих слів, у зв`язку із чим вони не можуть бути визнані допустимими та належними доказами. Крім того, під час проведення огляду місця події 10.05.2018 року фактично було проведено обшук, який повинен проводитись лише на підставі ухвали слідчого судді. Також зазначає, що затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України не проводилося. Таким чином, фактично провівши особистий обшук ОСОБА_7 у ході огляду місця події, слідчий порушив вимоги кримінального закону, якими не передбачено можливості проведення такої слідчої дії до внесення даних до ЄРДР, а отже обшук останнього був проведений із грубим порушенням норм КПК України. Тому, вважає протокол огляду місця події від 10.05.2018 року також недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні. Крім того, дану слідчу дію проводив слідчий ОСОБА_13 , який відповідно до постанови про призначення групи слідчих від 11.05.2018 року не входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні. Таким чином, враховуючи доктрину «плоду отруєного дерева», речовий доказ мобільний телефон, який долучений до матеріалів кримінального провадження на підставі постанови про долучення до матеріалів кримінального провадження від 11.05.2019 року, є недопустимим доказом у даній справі. Також вказує, що з часу знахідки мобільного телефону ОСОБА_7 до моменту повернення мобільного телефону працівникам поліції пройшло небагато часу (приблизно 50 хвилин).

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, так як не встановлені достатні докази для доведення його винуватості.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначеного закону дотримався.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що 10 травня 2018 року він разом зі своєю дружиною, ОСОБА_14 , приїхали до міста Василівка у власних справах. Зранку вони пішли до Василівського відділу ДВС, після чого, в зв`язку з необхідністю трохи почекати, вони пішли в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Приблизно через 15 хвилин, вони знаходилися у відділі посуди вказаного магазину, де на одній з полиць він помітив мобільний телефон моделі «Prestigio» чорного кольору, який взяв собі, поклавши до власної барсетки. Телефон він хотів віддати на касі. В магазині вони перебували ще приблизно 40 хвилин, після чого вийшли з магазину. Телефон віддати на касі він забувся. Коли вони йшли містом, він намагався включити телефон, однак не зміг цього зробити. Потім він вийняв зі знайденого телефону сім-карту для того, щоб поставити її до власного телефону та в подальшому спробувати зателефонувати власнику або комусь зі списку контактів та повідомити про знахідку. Однак, вставити сім-карту до свого телефону він не зміг, після чого поклав її в карман своїх шортів. Вони разом з ОСОБА_14 зайшли до магазину АТБ, після чого пішли до відділу державної виконавчої служби. Коли він чекав ОСОБА_14 біля відділу виконавчої служби на службовому авто під`їхали поліцейські, один з яких запропонував поїхати до відділення поліції та повідомив, що він ( ОСОБА_7 ) підозрюється в крадіжці телефону. Він погодився та разом зі співробітниками поліції проїхав до Василівського відділу поліції, де за його участі було складено протокол видачі ним мобільного телефону. Сім-карта з телефону, який він знайшов, зникла. Вважав, що в його діях відсутній склад злочину, оскільки він не мав умислу на крадіжку телефону, а хотів лише повернути його.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка показала суду, що в один із днів весни 2018 року, в обідній час, вона, працюючи продавцем-консультантом магазину «33 м2» в місті Василівка Запорізької області та перебуваючи у відділі посуди, поклала свій мобільний телефон моделі «Prestigio» чорного кольору на одну із полиць, після чого відійшла. Повернувшись до вказаного місця через декілька хвилин, вона виявила, що телефон зник. Начальник служби безпеки магазину передивився відео з камер спостереження та повідомив, що невідомий чоловік взяв її телефон з полиці та поклав в барсетку та через деякий час вийшов з жінкою з магазину. Потім була викликана поліція. У відділі посуди вона була разом з ОСОБА_15 . Телефон їй повернув слідчий приблизно через 5 днів, однак в ньому не було сім-карти та вилучені усі дані. Відразу ж після зникнення свого телефону вона з іншого телефону намагалася зателефонувати, однак він знаходився в зоні недосяжності;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що працює поліцейським Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області та в травні 2018 року, в денну пору доби, він отримав повідомлення від керівництва про те, що в магазині «33 м2» в місті Василівка Запорізької області зник телефон. На місці події керівник служби безпеки магазину показав відео з камер спостереження, де було видно, як невідомі чоловік з жінкою ходили по рядах магазину, а потім чоловік взяв телефон та вони продовжували ходити по магазину протягом приблизно однієї години. Вони разом з ОСОБА_16 на службовому автомобілі направилися шукати вказаних осіб. Через деякий час поблизу відділення виконавчої служби вони виявили чоловіка, якого розшукували. Ним виявився обвинувачений ОСОБА_7 , який на запитання, чи брав він мобільний телефон з магазину « НОМЕР_4 », відповів, що телефон знаходиться у нього. В подальшому, ОСОБА_7 видав добровільно мобільний телефон у Василівському ВП ГУНП в Запорізькій області;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який показав суду, що працює поліцейським Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області та в травні 2018 року, в денну пору доби, було отримано повідомлення від керівництва про те, що в магазині «33 м2» в місті Василівка Запорізької області зник телефон. Вони разом з ОСОБА_17 на службовому авто поїхали на місце події, де керівник служби безпеки магазину показав відео з камер спостереження, де було видно, як чоловік взяв телефон. Вони разом з ОСОБА_17 направилися шукати вказаного чоловіка. Через деякий час поблизу магазину «Сказка» вони виявили чоловіка, якого розшукували. Ним виявився обвинувачений ОСОБА_7 , який на запитання, чи брав він мобільний телефон з магазину « НОМЕР_4 », відповів, що телефон знаходиться у нього. В подальшому, ОСОБА_7 видав добровільно мобільний телефон у Василівському ВП ГУНП в Запорізькій області;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка показала суду, що навесні 2018 року вона працювала інвентаризатором в магазині «33 м2» в місті Василівка Запорізької області. Проводячи інвентаризацію у відділенні посуди вона помітила, як співробітниця магазину на ім`я « ОСОБА_19 » поклала свій мобільний сенсорний телефон чорного кольору на одну з полиць стелажу з посудом. Вони разом вийшли з цього ряду і вона не бачила, щоб ОСОБА_19 забирала свій телефон. Приблизно через 15 хвилин ОСОБА_19 зателефонувала їй та запитала, чи не бачила вона її мобільний телефон, на що свідок повідомила, що бачила, як вона ( ОСОБА_19 ) клала телефон на одну з полиць;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який показав суду, що він раніше працював в магазині «33 м2» в місті Василівка Запорізької області. Свідку відомо, що весною 2018 року у співробітниці магазину ОСОБА_21 пропав телефон. Переглянувши відео з камер спостережень, він помітив, що телефон лежав на стелажі відділу посуди та невідомий чоловік взяв цей телефон;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , яка показала суду, що обвинувачений ОСОБА_7 її чоловік. 10 травня 2018 року вони разом з ОСОБА_7 були в місті Василівка. Знаходячись в магазині «33 м2» між посудом, ними був знайдений мобільний телефон чорного кольору, який ОСОБА_7 забрав та сказав, що віддасть його на касі. В магазині про те, що знайшли телефон ОСОБА_7 нікого не повідомляв. Приблизно через годину вони вийшли з магазину та пішли до магазину АТБ, а потім до виконавчої служби;

- рапортом про подію від 10.05.2018 року, згідно якого, ОСОБА_23 звернулася з викликом на службу «102» про скоєння крадіжки цього ж дня об 11 годині 42 хвилини її телефону в магазині « НОМЕР_4 » в місті Василівка (т.1, а.п.107);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 травня 2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що 10 травня 2018 року в період часу з 11.00 до 11.30 год. невідома особа в будівлі магазину «33 м2» в місті Василівка скоїла крадіжку її мобільного телефону моделі «Prestigio» (т.1, а.п.108);

- протоколом огляду місця події від 10 травня 2018 року, фототаблицею до нього, яким оглянуто торгівельний зал супермаркету «33м?», який розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Василівка, мкр-н 40 років Перемоги, будинок 5а, де потерпіла ОСОБА_9 показала, на якій полиці вона залишила свій мобільний телефон (т.1, а.п.109,110);

- заявою ОСОБА_7 від 10 травня 2018 року про добровільну передачу співробітникам поліції мобільного телефону моделі «Prestigio Wize» чорного кольору, без сім-карти та карти пам`яті, який він знайшов на полиці магазину «33м?» в місті Василівка (т.1, а.п.111);

- протоколом огляду місця події від 10 травня 2018 року, фототаблицею до нього, відповідно до якого в кімнаті прийому громадян Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Василівка, вул. Шевченко, буд. 38, ОСОБА_24 , який добровільно видав співробітникам поліції мобільний телефон «Prestigio Wize ОКЗ PSP3468 DUO» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .Під час огляду мобільний телефон було вилучено та згідно розписки від 18 травня 2018 року передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_9 (т.1, а.п.112-113,114);

- протоколом огляду речей та документів від 13 травня 2018 року, відповідно до якого в приміщенні кабінету №7 СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області було оглянуто та переглянуто DVD-R диск із написом «Axent», який 13 травня 2018 року був наданий начальником служби безпеки супермаркету «33м?», під час перегляду встановлено, що в торгівельному залі супермаркету «33м?» ОСОБА_7 лівою рукою підіймає предмет чорного кольору, розглядає його та кладе його до своєї барсетки, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_22 залишають супермаркет «33м?», барсетка знаходиться в руках у ОСОБА_7 (т.1, а.п.118-125);

- висновком судової товарознавчої експертизи від 24 травня 2018 року №10-814, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону «Prestigio Wize ОКЗ PSP3468 DUO» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який потерпіла придбала в травні 2017 року, з цього ж часу був в експлуатації та перебував в робочому стані на момент скоєння, а саме 10 травня 2018 року, може складати 683 грн. 33 коп. (т.1, а.п.132-134).

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам захисту щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Спростував суд і наведені обвинуваченим під час судового розгляду доводи щодо його непричетності до злочину, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_7 не викрав з полиці магазину телефон, а прийняв його за знахідку і мав намір повернути його володільцю, що також підтвердив і сам обвинувачений, а тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, так як відсутня суб`єктивна сторона, умисел на заволодіння чужим майном, колегія суддів вважає неспроможними з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 під час судового розгляду підтвердив факт заволодіння 10 травня 2018 року належним потерпілій ОСОБА_9 мобільним телефоном «Prestigio» в приміщенні магазину « НОМЕР_4 », розташованого за адресою: місто Василівка, вул. 40 років Перемоги, 5а, який він виявив на одній з полиць, заперечуючи при цьому лише корисливий мотив та мету своїх дій.

Між тим, умисел ОСОБА_7 на таємне викрадення чужого майна підтверджується сукупністю інших доказів, досліджених судом першої інстанції.

Так, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_22 пояснила, що після того, як вони разом з ОСОБА_7 знайшли телефон, то вона сказала ОСОБА_7 не брати телефон, однак останній поклав мобільний телефон, який йому не належав до власної барсетки.

Також про наявність умислу на заволодіння мобільним телефоном свідчить те, що протягом тривалого часу перебування в магазині (майже однієї години) ОСОБА_7 заходів для повернення мобільного телефону належному власнику шляхом повідомлення співробітників магазину чи інших осіб не вживав, після чого залишив магазин та пішов у власних справах, маючи реальну змогу розпоряджатися викраденим майном.

З показань допитаної судом першої інстанції потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що вона майже відразу після того, як помітила зникнення телефону з місця, де вона його залишила, намагалася зателефонувати на власний телефон, однак він був поза зоною досягнення, що свідчить про те, що ОСОБА_7 вжив заходів до вимкнення мобільного телефону.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції факт вилучення з мобільного телефону ОСОБА_9 сім-карти. Згідно заяви про добровільну видачу ОСОБА_7 мобільного телефону від 10 травня 2018 року, він видав співробітникам поліції належний ОСОБА_9 телефон вже без сім-карти. Зазначене, на думку суду, свідчить про додаткове створення ОСОБА_7 перешкод для ідентифікації та пошуку мобільного телефону.

Колегія суддів звертає увагу, що викрадений телефон був знайдений внаслідок вжиття співробітниками поліції заходів для його пошуку, а не внаслідок активної поведінки обвинуваченого для повернення телефону.

Колегія суддів враховує і ту обставину, що викрадення телефону відбулося вдень (в обідній час), а отже обвинувачений ОСОБА_7 мав реальну можливість як для повернення телефону в магазин, де він знаходився до викрадення, так і вжиття реальних дій щодо знаходження власника телефону шляхом звернення до співробітників магазину або до правоохоронних органів.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 761/31918/14-к (провадження № 51-795км19) від 18.07.2019 року заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

На переконання колегії суддів, встановлені у кримінальному провадженні обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 безпосередньо після виявлення мобільного телефону, прибрав його до власної барсетки, чим приховав викрадене майно, в подальшому протягом тривалого часу носив при собі, витягнув сім-карту, не повідомив нікого зі співробітників магазину, а в подальшому співробітників правоохоронних органів, що беззаперечно вказує на те, що обвинувачений усвідомлював, що посягає на чужу власність, на яку не має ніякого права, передбачав спричинення майнової шкоди і бажав спричинити таку шкоду, тобто діяв з прямим умислом та з корисливим мотивом на заволодіння чужим майном.

Доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали суду суперечливі один одному покази, а також про те, що покази вказаних свідків є показаннями з чужих слів, у зв`язку із чим вони не можуть бути визнані допустимими та належними доказами, колегія суддів вважає неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи; у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту вироку, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції поясняли, що вони, як співробітники поліції, 10 травня 2018 року виконували свої посадові обов`язки, перебуваючи на чергуванні. Після надходження заяви зі служби «102», ними відбувалося вжиття заходів щодо встановлення особи, яка заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_9 .

З вищезазначеного випливає, що показання вказані свідки давали щодо обставин, які стали їм відомі внаслідок виконання своїх посадових обов`язків. Відомості про участь вказаних осіб в якості співробітників оперативного підрозділу у вказаному кримінальному провадження, матеріали справи на містять.

Переконливих доводів того, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мали зацікавленість або упередженість під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 стороною захисту наведено не було ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. Показання вказаних свідків не містять суттєвих суперечностей та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недопустимість протоколу огляду місця події від 10.05.2018 року, оскільки фактично було проведено особистий обшук ОСОБА_7 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 співробітниками поліції не затримувався та його обшук не проводився. Останній добровільно погодився проїхати зі співробітниками поліції до Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, де ним добровільно було видано викрадений мобільний телефон в приміщенні відділу поліції, що підтверджується відповідною заявою обвинуваченого (т.1, а.п.111).

Колегія суддів вважає й неспроможними доводи захисника про проведення, на думку захисника, 10 травня 2018 року особистого обшуку ОСОБА_7 не уповноваженою особою, з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом та проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 39 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про кримінальне правопорушення за фактом викрадення мобільного телефону ОСОБА_9 внесені 10 травня 2018 року о 20 год. 48 хв., слідчим у вказаному кримінальному провадженні визначено ОСОБА_25 , а прокурором ОСОБА_26 (т.1, а.п.165).

З протоколу огляду місця події від 10 травня 2018 року, під час якого ОСОБА_7 добровільно видав мобільний телефон, належний ОСОБА_9 , вбачається, що він проведений слідчим СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 в період часу з 15 год. 10 хв. до 15 год. 27 хв., тобто до внесення відомостей до ЄРДР (т.1, а.п.112).

Частиною 1 статті 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Вказане свідчить про те, що включення того чи іншого слідчого до групи слідчих, якими здійснюватиметься досудове розслідування у кримінальному провадженні, визначено за керівником органу досудового розслідування.

В матеріалах кримінального провадження наявна постанова начальника СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 11 травня 2018 року, згідно якої у вказаному кримінальному провадженні призначено групу з числа слідчих СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області слідчих ОСОБА_27 та ОСОБА_25 , старшим групи визначено слідчого ОСОБА_27 (т.1, а.п.168).

Враховуючи, що вимогами КПК України не визначено обов`язку керівника органу досудового розслідування на включення до групи слідчих у кримінальному провадженні слідчого, яким було проведено огляд місця події до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Таким чином, враховуючи те, що огляд місця події від 10.05.2018 року проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства уповноваженою на те особою, твердження захисника про визнання речового доказу мобільного телефону недопустимим доказом також є безпідставними.

Доводи захисника про те, що з часу, нібито, знахідки мобільного телефону ОСОБА_7 до моменту повернення ним мобільного телефону працівникам поліції пройшло небагато часу (приблизно 50 хвилин), колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки викрадений мобільний телефон був повернутий не внаслідок активної поведінки обвинуваченого, а завдяки вжиття співробітниками поліції заходів щодо його пошуку.

Отже, суд першої інстанції належним чином дослідив наявні докази у провадженні у їх сукупності з точки зору достатності, належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення, спростувавши доводи сторони захисту, які аналогічні і доводам наведеним в апеляційній скарзі, щодо відсутності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, вину у якому він не визнавав, зазначивши, при цьому, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України правильно кваліфіковані судом першої інстанції, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд врахував характер і ступінь тяжкості суспільно небезпечного діяння, яке закон відносить до злочинів середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, працює та має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, і прийшов до висновку про призначення йому покарання у виді найменш суворого покарання, передбаченого санкцією статті, а саме у виді штрафу.

Призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4