У Х В А Л А
23 листопада 2020 року слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН,
ВСТАНОВИВ:
На розгляд слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН, у якому слідчий просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 .
У клопотанні слідчий зазначає, що до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов запит компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №651 Js 37323/18.
З вказаного запиту вбачається, що прокуратура м. Лейпциг веде під номером справи 651 Js 37323/18 об`ємне переслідування угрупування злочинців українського і німецького походження за фактом підозри у вчиненні великої кількості шахрайських злочинних діянь в Німеччині і Австрії за допомогою діючих в Інтернеті так званих шахрайсьих інтернет-магазинів (Fake-Shops) стосовно обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Розслідування проводиться за фактом професійного шахрайства, вчиненого бандою.

У жовтні 2019 року стосовного цього Дільничним судом м. Лейпциг уже були виконані видані ордери на арешт обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 знаходяться під серйозною підозрою, що в момент, який не можна точно визначити, але не пізніше літа 2018 року- вони домовилися створити собі для спільної мети і шляхом спільного діяння з розподілом праці засноване на довгий час джерело доходів в якомусь обсязі. Для цього обвинувачені мали намір займатися в Інтернеті так званими шахрайськими інтернет- магазинами Fake-Shops, щоб отримувати обманним шляхом від клієнтів покупну ціну, імітуючи серйозність і готовність поставок товарів. Уже з самого початку для обвинувачених було ясно, що замовлені в режимі онлайн товари не будуть ні доставлені, ні повернуті за них покупні ціни. Для приховування своєї ідентичності обвинувачені користувалися чужою чи фальшивою ідентичністю. Для привласнювання покупних цін обвинувачені використовували банківські рахунки, які були відкриті з анкетними даними фіктивних чи інших осіб. Оскільки до ОСОБА_14 заманювались українські туристи, то за заплачені за них гроші на проїзд та перебування вони повинні були надавати обвинуваченим зустрічні послуги у вигляді відкриття банківських рахунків на свої імена і услід за цим надавали обвинуваченим повноваження розпоряджатися цими рахунками таким чином, що віддавали в їх розпорядження свої PIN/TAN і видані для цього кредитні та банківські карти, або забезпечували обвинуваченим другим чином електронний доступ до цих рахунків. Таким способом обвинувачені хотіли на невизначений час безперебійно чинити незалежні і однорідні злочини у вигляді шахрайства на шкоду введених в оману клієнтів, щоб постійно здобувати собі із цього значні фінансові вигоди. Обвинувачений ОСОБА_12 був і є відповідальним за технічну реалізацію продажу разом з обвинуваченим ОСОБА_15 . У тому числі вони програмували і опікали професійно оформлені Web-магазини і виставляли їх в режимі онлайн. За відкривання і завідування платіжними рахунками відповідальність несли обвинувачений ОСОБА_10 і обвинувачена ОСОБА_11 . Для реалізації свого злочинного плану обвинувачені вели з червня 2018 року з часовою послідовністю різні шахрайські інтернет- магазини (Fake-Shops), які по виду і оформленню відповідали виступу в Інтернеті серйозного онлайн-торговця. Численні зацікавлені в купівлі особи (з Австрії і Німеччині) дали себе так вести в оману, зробили замовлення і перерахували покупні ціни грошовими переказами на названі їм рахунки. Гроші, які надійшли таким чином, були потім актуально направлені на користь криптобіржи або забрані в великих розмірах готівкою в банкоматах Одеси. Це карається як спільне професійне шахрайство бандою в 148 епізодах, згідно з ст. 263, абзац 1, абзац 3, цифра 1 і абзац 5 КК Федеративної Республіки Німеччина.

Постановою Дільничного суду м. Лейпциг від 07.10.2019 р. згідно з ст. 111е, абз. 1, ст. 111j, абз. 1 КПК в поєднанні зі ст. 73, абз. 1 і 73с КК Федеративної Республіки Німеччина видано розпорядження про накладення арешту на майно ОСОБА_6 . Арештом майна повинно бути гарантоване збереження майнової цінності для задоволення державної претензії на конфіскацію вартості злочинного здобутку і заявлених цивільних претензій потерпілих від злочинного діяння. При цьому, в ході виконання міжнародного запиту компетентних органів ФРН про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 було отримано відповідь на запит з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у власності ОСОБА_16 .

Враховуючи викладене, слідчий просить накласти арешт на вказану квартиру.

У судове засідання слідчий не з`явився, надав клопотання про проведення судового засідання без його участі. Представник власника майна до суду не викликався згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України.

Неприбуття у судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Слідчий суддя враховує, що у даному випадку накладення арешту на майно повинно відбуватися саме на підставі вимог національного законодавства. Так, відповідно до ч. 2 п. 1 Закону України «Про ратифікацію Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, 1959 рік, та Додаткового протоколу 1978 року до Конвенції» від 16.01.1998 р. № 44/98-ВР Україна виконуватиме судові доручення щодо обшуку або арешту майна за умови, передбаченої підпунктом «с» пункту 1 статті 5.
При цьому, згідно з п.п. «с» ч. 2 ст. 5 Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах від 20.04.1959 р. будь-яка Договірна Сторона може залишити за собою право обумовлювати виконання судових доручень щодо обшуку або арешту власності такою умовою: виконання судового доручення має бути сумісним з законодавством запитуваної Сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено приписами ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Слідчим суддею встановлено, що до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов запит компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №651 Js 37323/18.
З вказаного запиту вбачається, що прокуратура м. Лейпциг веде під номером справи 651 Js 37323/18 об`ємне переслідування угрупування злочинців українського і німецького походження за фактом підозри у вчиненні великої кількості шахрайських злочинних діянь в Німеччині і Австрії за допомогою діючих в Інтернеті так званих шахрайсьих інтернет-магазинів (Fake-Shops) стосовно обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Розслідування проводиться за фактом професійного шахрайства, вчиненого бандою.

В жовтні 2019 року стосовного цього Дільничним судом м. Лейпциг уже були виконані видані ордери на арешт обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Постановою Дільничного суду м. Лейпциг від 07.10.2019 р. видано розпорядження про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Арештом майна повинно бути гарантоване збереження майнової цінності для задоволення державної претензії на конфіскацію вартості злочинного здобутку і заявлених цивільних претензій потерпілих від злочинного діяння.

В ході виконання міжнародного запиту компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 було отримано відповідь на запит з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у власності ОСОБА_16 .

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, який через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Слідчим суддею не було встановлено відомостей, які б свідчили, що накладення арешту становитиме особистий та надмірний тягар, зазначене втручання у права конкретної особи не є свавільним, оскільки здійснено з дотриманням принципу законності, воно є пропорційним до тяжкості вчиненого правопорушення та відповідає справжнім інтересам суспільства.

Клопотання щодо накладення арешту на майно відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, тому слідчий суддя вбачає наявність правових підстав для задоволення клопотання, та накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Керуючись ст. ст. 131, 168, 170 - 173, 175 КПК України,
УХВАЛИВ :
Задовольнити клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН.
Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власником якої є ОСОБА_5 .
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим або прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. ст. 392, 395 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1