Справа№ 640/5458/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000028 від 11 січня 2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 року близько о 23:00 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Тойота-Камрі», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Пушкінській м. Харкова зі сторони вул. Весніна в напрямку вул. Іванова зі швидкістю 10 км/год. Під час руху по вказаній вулиці, біля буд. №74, ОСОБА_6 при здійсненні повороту наліво, не впевнився у безпеці вказаного маневру і згідно висновку автотехнічної експертизи №140/17 від 21.02.2017 грубо порушив вимоги п. 10.1. ПДР України, згідно яких: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасника руху», внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «Форд», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку, позаду нього.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Форд» ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №91-А/17 від 19.01.2017 року, отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді закритого перелому акроміального кінця правої ключиці.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 , які знаходяться у причинному зв`язку із подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, перед початком зміни напрямку руху вліво для здійснення повороту, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, та допустив зіткнення із автомобілем «Форд», який рухався позаду нього в попутному напрямку, що спричинило вищевказані наслідки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав, пояснив, що у вказаній ДТП діяв відповідно до вимог ПДР України, а саме 28.12.2016 року близько 23.00 годин він рухався на технічно справному автомобілі «Тойота-Камрі», р.н. НОМЕР_1 по вул. Пушкінській м. Харкова зі сторони вул. Весніна в напрямку вул. Іванова по крайній лiвiй смузі рyxy на вiдстанi 0,8 м вiд розділювальної смуги руху, перед зіткненням рухався на невеликiй швидкостi близько 10 км/ год , увімкнувши сигнал лівого повороту, впевнившись у безпецi маневру, почав змiщуватись, лівopyч до розділювальної лінії з метою виконання повороту лiворуч. При цьому автомобіля «Форд», р.н. НОМЕР_2 , він взагалі не бачив. В момент удару в районі будинку №74 по вул. Пушкінськiй у м. Харковi автомобiль «Тойота» знаходився переднім лівим колесом на розподілювальній осьовій лінії, заднім лівим колесом знаходився на відстані 0,35 м від осьової розподілювальної переривчастої смуги руху.

Незважаючи на невизнання своєї провини, вина ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення , в об`ємі визнаним судом встановленим, підтверджується дослідженими судом, належними та допустимими доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 28.12.2016 року о 23:10-23:20 год. вона перебувала в автомобілі «Форд» під керуванням водія ОСОБА_7 , сиділа позаду водія посередині між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вони рухались по вул. Пушкінській в сторону вул. Іванова 60 км/год. Свідок припустила, що з правої сторони рухався автомобіль «Тойота» із швидкістю 15-20 км/год приблизно, після чого сталося зіткнення автомобілів, механізм якого вона достовірно не змогла пояснити, оскільки в цей час вона відволіклася, щоб написати СМС-повідомлення. Внаслідок ДТП вона отримала пошкодження середньої тяжкості перелом ключиці, який виявився після здійснення рентгену, ОСОБА_11 отримав травму голови. Після ДТП до них підходили пасажири з автомобіля «Тойота» та запитували про їх стан, можливі тілесні пошкодження. Після приїзду автомобіля швидкої допомоги, вона була направлена до ДУ «ІЗНХ ім. В.Т. Зайцева НАМН України», де їй було проведено огляд, встановлено діагноз, вона придбала бандаж та ліки. Цивільний позов підтримала, просила задовольнити;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що 28.12.2016 року вона перебувала в автомобілі «Тойота» під керуванням водія ОСОБА_6 на пасажирському сидінні біля водія. Вони, з друзями рухались по вул. Пушкінській. Оскільки їм необхідно було здійснити зупинку, водій знизив швидкість, почав зміщуватися до розподільної полоси для здійснення повороту ліворуч, увімкнув лівий покажчик повороту, почав пропускати машини, які рухались у зустрічному напрямку. Під час здійснення маневру, приблизно через секунду після того, як проїхала машина у зустрічному напрямку, потерпіла відчула удар в переднє ліве крило (бік водія) від автомобіля, який рухався позаду них в попутному напрямку, від чого автомобіль «Тойота» виштовхнуло на середину зустрічної смуги, після чого вони вийшли з машини та свідок побачила у заметі автомобіль «Форд». ОСОБА_6 почав викликати поліцію. Вони підійшли до автомобіля «Форд», у одного із пасажирів була розбита голова. Згодом приїхала швидка допомога та поліція;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що 28.12.2016 року він знаходився у автомобілі «Тойота» під керуванням ОСОБА_6 на задньому лівому сидінні. Вони рухалися зі сторони вул. Весніна в сторону вул. Ак. Бекетова, проїхавши перехрестя, водій ОСОБА_6 збавив швидкість, включив лівий покажчик повороту, почав зміщуватися до осьової лінії вліво, пропустив машину, яка рухалася в зустрічному напрямку, та в момент, коли передня частина автомобіля «Тойота» знаходилася уже на осьовій лінії, відчув удар у передню частину автомобіля, від чого автомобіль «Тойота» віднесло вперед на зустрічну смугу;

- показання свідка ОСОБА_7 , який вказав, що 28.12.2016 року приблизно о 23:10 год. він рухався на автомобілі «Форд Фьюжен» по вул. Пушкінській в сторону Бекетова, разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_15 попереду нього, спочатку з правої сторони, а згодом у його полосі, рухався автомобіль «Тойота» зі швидкістю приблизно 10-15 км/год. ОСОБА_7 , увімкнув лівий покажчик повороту з метою обгону, упевнився, що у зустрічному напрямку відсутні автомобілі, пересік осьову лінію, однак автомобіль «Тойота» почав здійснювати розворот в його сторону, внаслідок чого водій т/з «Форд» намагався уникнути зіткнення, гальмував, зробив маневр вліво, однак автомобілі зіткнулися, від чого автомобіль «Форд» відкинуло в замет. Внаслідок ДТП постраждали ОСОБА_11 та ОСОБА_16 . Крім того, повністю підтвердив свої покази надані в ході слідчого експерименту від 16.02.2017;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що 28.12.2016 року ввечері він знаходився на задньому пасажирському сидінні справа в автомобілі «Форд» під керуванням ОСОБА_7 , та рухалися зі сторони вул. Весніна (юридичної академії) в сторону ст. м. Бекетова, в цей час він розмовляв з дівчиною, підняв очі і в цей момент сталося зіткнення;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який у судовому засіданні повідомив, що 28.12.2016 року приблизно о 23:00-23:10 год. він перебував у втомобілі «Форд Фьюжен» під керуванням ОСОБА_7 , сидів на передньому пасажирському сидінні. Вони рухалися ближче до осьової розподільної лінії по вул. Пушкінській в сторону вул. Бекетова зі швидкістю до 60 км/год, з правої сторони рухався автомобіль «Тойота» зі швидкістю до 10-20 км/год. Водій автомобіля «Форд» мав намір здійснити обгін, а в момент, коли машини зрівнялися, сталося зіткнення, підтвердив свої покази надані в ході слідчого експерименту від 16.02.2017;.

- витягом з кримінального провадження №0000028 з реєстрацією 11.01.2017 року з правовою кваліфікацією за ст. 286 ч. 1 КК України та фабулою про те, 28.12.2016 року приблизно о 23:20 год. в районі буд. №74 по вул. Пушкінській м. Харкова, сталося зіткнення автомобілів «Тойота-камрі», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 та «Форд», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , внаслідок чого пасажир автомобіля «Форд» ОСОБА_8 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 7, т. 1);

- консультативним висновком лікаря-спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої допомоги ім. про О.І. Мещанінова» від 29.12.2016 року №08/5345, згідно якого 29.12.2016 року о 00:15 год. ОСОБА_8 оглянуто лікарем-травматологом та поставлено діагноз: «Закритий перелом акроміального кінця правої ключиці без змішення відломків, результат «алкотесту» - 0,35 проміле (а.с. 101, т. 1);

- висновком судової автотоварознавчої експертизи №2007 від 10.03.2017 року та фототаблиці до неї, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Fusion», р.н. НОМЕР_2 , в результаті ДТП (28.12.2016 року), визначається ринковою вартістю автомобіля на момент ДТП і складає 202737,60 грн.(а.с. 104-117, т. 1);

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №50/17 від 15.02.2017 року та фототаблиці до неї, згідно якого кут між повздовжніми осями автомобілів «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 , та «Ford Fusion», р.н. НОМЕР_2 , в момент первинного контакту складав приблизно 25 градусів. Встановити розташування місця зіткнення вказаних автомобілів відносно меж проїзної частини не виявилось можливим (а.с. 120-136, т. 1);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.12.2016 року та відповідною схемою ДТП , де зафіксовано місто зіткнення автомобілів та їх розташування після зупинки (а.с. 151-156, т. 1);

- висновком судово-медичної експертизи №91-А/17 від 19.01.2017 року, згідно якої у ОСОБА_8 у зв`язку із подіями 28.12.2016 року, мав місце закритий перелом акроміального кінця правої ключиці, який утворився від дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП, на які вказано у постанові слідчого. По ступеню це ушкодження середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я (п. 2.2.2. Правил «судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень»), під час звернення в стаціонар реакція «Алкотест» позитивний 0, 35 проміле ( а.с. 157, т. 1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.02.2017 року, в ході якого, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , на місці пригоди повідомили як сталася пригода, а саме що 28.12.2016 року о 23:20 год., ОСОБА_7 рухався на автомобілі «Форд», р.н. НОМЕР_2 , по вул. Пушкінська, зі сторони вул. Весніна в напрямку вул. Іванова зі швидкістю 50-60 км/год. У нього було 4 пасажири, він рухався у лівому ряду, так як правий був зайнятий припаркованими авто. Проїжджаючи перехрестя з вул. Петровського, із ряду припаркованих виїхав автомобіль «Тойота», який рухався в його ряду з увімкнутим правим показчиком повороту. Так як його швидкість руху була більшою ніж автомобіля «Тойота», то він виїхав на зустрічну смугу руху для обгону. Раптово автомобіль «Тойота» почав маневр розвороту вліво, прямо перед автомобілем ОСОБА_7 , який намагався загальмувати та зманеврувати ліворуч, однак не встиг, уникнути наїзду не зміг.

Замірами встановлено, що до ДТП автомобіль «Форд» рухався на відстані 0,2 м від свого лівого габариту до суцільної осевої лінії дорожньої розмітки зі швидкістю 50-60 км/год. Автомобіль «Тойота» був розташований на відстані 2,1 м від свого лівого габариту до правого краю дороги. Потім вказаний автомобіль «Тойота» виїхав та рухався на відстані 0,6 м від свого лівого габариту до осевої лінії дорожньої розмітки. Автомобіль «Форд» виїхав на зустрічну смугу руху та рухався на відстані 0,5 м від свого правого габариту до осевої лінії дорожньої розмітки. З моменту зміни напрямку руху ліворуч до місця зіткнення автомобіль «Тойота» подолав відстань 7,6 м від свого правого габариту до осевої лінії дорожньої розмітки та не гальмував. Після цього водію ОСОБА_19 була надана схема ДТП на огляд. Після чого він заявив, що складено вона вірно. Вказати де конкретно знаходилося місце зіткнення відносно осипу скла та кінцевого розташування автомобілів він не може. Однак воно було до початку осипу скла та пластмаси на зустрічній смузі руху (а.с. 164-170, т. 1);

- висновком судової авто технічної експертизи №140/17 від 21.02.2017 року, згідно якої за вихідними даними, заснованими на свідченнях ОСОБА_7 , в данiй дорожнiй обстановцi водiй автомобiля «Toyota Camry» р.н. AX4113CI ОСОБА_6 , повинен був дiяти вiдповiдно до вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України. У вказаних дорожнiх умовах водiй автомобiля «Ford Fusion» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , повинен був дiяти згiдно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах дорожньо-транспортної пригоди водiй автомобiля «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_6 , мав технiчну можливiсть запобiгти зiткнення шляхом виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Для виконання вказаних вимог у водiя ОСОБА_6 , не було перешкод технічного характеру. В умовах дорожньо-транспортної пригоди водiй автомобiля «Ford Fusion» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , не мав технiчної можливості запобiгти зiткненню шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В дiях водiя автомобiля «Toyota Camry» р.н. AX4113CI ОСОБА_6 , вбачаються невiдповiдностi вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, якi, з технiчної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням цієї події. В дiях водiя автомобiля «Ford Fusion» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , не вбачається невiдповiдностей вимогам Правил дорожнього руху України, якi, з технiчної точки зору, знаходилися б у причинному зв`язку з настанням цієї події.

За вихiдними даними, наданими ОСОБА_20 , з причин, вказаних у дослiдницькiй частинi висновку вiдповiсти на питания: «Як повиннi були дiяти в данiй дорожнiй обстановцi згiдно Правил дорожнього руху України водiї ОСОБА_7 та ОСОБА_20 .?», «Чи мали водiї ОСОБА_7 та ОСОБА_21 технiчну можливiсть запобiгти зiткненню?» та «Вбачаються чи нi в дiях водiїв ОСОБА_7 та ОСОБА_6 невідповідность правилам дорожнього руху України, якi з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням події?» не представилось можливим (а.с. 234-237, т. 1);

- висновком судової комісійної авто-технічної експертизи №16150/18-52/23577/19-52 від 21.11.2019 року, відповідно до якого «в даній дорожній обстановці та при заданому для даної версії комплексі вихідних даних, дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 10.1. ПДР України, та з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку із виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем «Форд», а в діях водія ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України, які з технічної точки зору, були б умовою створення аварійної обстановки або знаходились у причинному зв`язку із настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається» (а.с. 110-117, т.2);

- показаннями допитаного у судовому засідання судового експерта ОСОБА_22 , який підтвердив висновки, викладені у судовій автотоварознавчій експертизі №2007 від 10.03.2017 року; щодо здійснення розрахунків вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд» в результаті ДТП (28.12.2016 року), посилався на ремонтну калькуляцію, яка додана до висновку;

- показаннями допитаного у судовому засідання судового експерта ОСОБА_23 , який повністю підтвердив викладене у висновку авто технічного дослідження №2850 від 24.07.2017 року, та пояснив, що він грунтується лише на вихiдних даних, наданих ОСОБА_6 , вiдповiдно до яких автомобiль «Тойота» перебував у стадiї маневру ще до виконання водiєм автомобiля «Форд» маневру обгону;

- показаннями допитаного у судовому засідання судового експерта ОСОБА_24 , який повідомив суду що для проведення судової авто технічної експертизи (№140/17 від 21.02.2017 року) у його розпорядження надійшли матеріли кримінального провадження у 1 томі згідно постанови слідчого, за вихідними даними, що ґрунтувалися на показаннях водіїв автомобілів «Форд» та «Тойота», однак висновок на підставі показань останнього надати не виявилось можливим, оскільки у його поясненнях не було вказано механізм ДТП, а зазначено, що водій автомобіля «Тойота» не бачив автомобіль «Форд» перед зіткненням.

Що стосується доказу з боку обвинувачення, а саме протоколу проведення слідчого експерименту від 15.02.2017 року, в ході якого, свідок ОСОБА_6 , який надалі був визнаний обвинуваченим , надавав покази, то відповідно до ст. 87 ч.3 п.1 КПК України , суд визнає його недопустимим.

У суду не викликають сумнівів свідчення потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 з боку обвинувачення, які є послідовними та узгоджуються між собою, та з іншими дослідженими судом доказами в тому числі і висновками експертів, при цьому жодного доказу, крім вищезазначеного протоколу, який може бути визнано судом неприпустимим, судом не встановлено.

Суд критично оцінює висновок експерта ОСОБА_23 №2850 від 24.07.2017 року, здійсненої за запитом ОСОБА_6 , на який посилається сторона захисту, та висновки судової комісійної авто-технічної експертизи №16150/18-52/23577/19-52 від 21.11.2019 року в тій частині, що ґрунтується на вихідних даних, викладених ОСОБА_6 , оскільки ці дані викладені з порушенням порядку дослiдження таких доказiв в судi, а саме, без дотримання порядку допиту обвинуваченого, без надання показань безпосередньо в ході судового розгляду, тобто без встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку, оскільки безпосередньо суду ОСОБА_6 надав свої свідчення у судовому засіданні тільки 09.07.2020 року, та у своїх пояснення наполягав на тому, що він взагалі не бачив автомобіль «Форд» безпосередньо перед зіткненням, однак в наданих на дослідження експертам своїх письмових вихідних даних (поясненнях) вказав, що з ним здійснив зіткнення автомобіль «Форд», який попутно рухався до його маневру вліво, та не дотримався попутної дистанції та не здійснив маневр об`їзду справа. Крім того, висновок експерта ОСОБА_23 №2850 від 24.07.2017 року, здійснений за запитом ОСОБА_6 та за його вихідними даними, що не відповідає приписам ст. 332 КПК України.

Висновки судової комісійної авто-технічної експертизи №16150/18-52/23577/19-52 від 21.11.2019 року в тій частині, що ґрунтується на вихідних даних, викладених ОСОБА_6 , не можуть бути розцінені судом як «об`єктивний сумнів» у доведеності його вини, оскільки , як вже було зазначено сам ОСОБА_6 свої свідчення суду надав тільки 09.07.2020р. , разом з цим його як обвинуваченого не можливо попередити про кримінальну відповідальність за ст..ст. 384, 385 КК України та привести до присяги, і він має право обирати позицію свого захисту у будь-який законний спосіб, виходячи з засад презумпції невинуватості, то доказування його провини покладається на прокурора.

Враховуючи викладене, не визнання своєї провини ОСОБА_6 , суд розцінює, як спробу уникнути відповідальності, або пом`якшити покарання.

Разом з тим, суд зазначає, що посилання сторони захисту на недопустимість судово-медичної експертизи №91-А/17 від 19.02.2017 року, є безпідставними, згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 14 березня 2017 року ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_25 ознайомилися з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі. Будь-яких клопотань про додаткове ознайомлення вказаних осіб з медичною документацією заявлено не було. Серед процесуальних документів у реєстрі матеріалів досудового розслідування №0000028 зазначені, у тому числі: висновок експертизи відносно ОСОБА_8 , довідка з лікарні, висновок експертизи відносно ОСОБА_8 , довідка з лікарні (п.п. 54, 55, 63, 64) (а.с. 9-10, т. 1).

Разом з тим, невідкриття стороні захисту медичних документів на стадії виконання ст. 290 КПК України, на підставі яких сформовано висновок експерта, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або під час здійснення судового провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Вказана позиція узгоджується із висновком, викладеним у постанові об`єднаної палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.05.2020 року по справі №345/4401/18.

Крім того, суд вважає, що посилання сторони захисту на недопустимість висновку судової комісійної авто-технічної експертизи №16150/18-52/23577/19-52 від 21.11.2019 року в тій частині, що ґрунтується на вихiдних даних, викладених ОСОБА_7 у своїх письмових поясненнях, що не є процесуальним джерелом доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, не знайшли свого підтвердження, оскільки вказаний свідок був допитаний під час судового розгляду у судовому засіданні 29.06.2017 року (а.с. 75-78, т. 1).

Інші посилання сторони захисту, щодо порушень припущених в ході досудового розслідування, руху автомобіля «Форд» не пов`язаним з дорожньо-транспортною пригодою , є необґрунтованими, так само як і посилання захисту на завідомо неправдиві показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілої ОСОБА_8 , які є послідовними , узгоджуються між собою та з іншими доказами , які досліджені судом , не спростовують висновків суду , щодо винуватості ОСОБА_6 .
Оцінюючи зібрані докази , як кожний окремо , так і в їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст. 286 ч.1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Як особа ОСОБА_6 характеризується формально позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, згідно висновку органу пробації мети виправлення може бути досягнуто і без позбавлення або обмеження волі на певний строк, подальші заходи впливу на обвинуваченого повинні бути спрямовані на психологічну роботу з ним, з урахуванням індивідуальних психологічних особливостей особистості, а також на проведення соціально-виховної роботи, ризик небезпеки для суспільства та вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький.

Обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також враховує обставини які обтяжують або пом`якшують покарання, та вважає за необхідне для виправлення та попередження нових злочинів призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 286 ч.1 КК України у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом, доказів, що транспортний засіб є єдиним джерелом доходу обвинуваченого і засобом для його існування суду не надано.

01.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VIII.

Оскільки згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, суд застосовує положення Закону, чинного на момент вчинення кримінального правопорушення, як такого, що поліпшує становище обвинуваченого.

Статтею 49 КК України (в ред. станом на 28.12.2016 р.) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

Злочин, передбачений ст. 286 ч.1 КК України відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

В частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 суд вважає за необхідне задовольнити його частково, виходячи з наступного.

За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ч. 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Звертаючись до суду із цивільним позовом потерпіла ОСОБА_8 просила стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування чого вказала, що за період лікування та надання медичних послуг, а саме проведення різного роду маніпуляцій, рентген обстеження, включаючи фіксуючі пов`язки та інше, посилене харчування, ОСОБА_8 сплатила кошти у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Але потерпілою не надано доказів заподіяння їй матеріальної шкоди, тому в задоволенні позовних вимог матеріального характеру слід відмовити в повному обсязі.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Враховуючи отримання потерпілою ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що заподіяло їй фізичного болю, моральних та душевних страждань в зв`язку із лікуванням, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, суд задовольняє її позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн.
Судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 7488 грн. 72 коп., підлягають стягненню з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України , ст. 49 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

В силу ст. 49 КК України - звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за цим вироком у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково, стягнути на її користь з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів в загальному розмірі 7488 (сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 72 копійки.

На вирок може бути подано апеляцію до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Харкова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Головуючий-суддя - ОСОБА_1