Справа № 304/979/20 Провадження № 1-кс/304/347/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000304 від 08 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А :

Старший слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000304 від 08 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про накладення арешту на майно, а саме міні трактор марки «Xingtai» з причепом, завантаженим піщано-гравійною сумішшю, яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та який залишити на майданчику тимчасового тримання Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області до вирішення питання по суті, та дві металеві лопати, із забороною користуватися, відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином зазначеним майном. Клопотання мотивує тим, що 07.08.2020 близько 09.24 год по вул. Новій в с. Сімер, мешканці села здійснюють незаконне видобування піщано-гравійної суміші з русла річки «Тур`я», що згідно чинного законодавства України належить до корисних копалин загальнодержавного значення, без передбаченого законом дозволу.

08.08.2020 дану подію старшим слідчим СВ Перечинського ВП капітаном поліції ОСОБА_3 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000304 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , за допомогою міні трактора марки «Xingtai» з причепом та ручних лопат, без передбачених дозвільних документів, здійснював забір піщано-гравійної суміші з берега річки «Тур`я» в урочищі «Розтока», розташованого в с. Сімер, та грузив на вказаний трактор з причепом, який належить ОСОБА_6 . Даний міні трактор з причепом, навантажений піщано-гравійною сумішшю, оглянуто та поміщено на спецмайданчик Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області до вирішення питання по суті. Отже, враховуючи те, що вищезазначений трактор з причепом, завантажений піщано-гравійною сумішшю, є речовим доказом, має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні та є знаряддям вчинення злочину, а також те, що в ході досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні слідчого експерименту та інших слідчих дій за участі вказаного транспортного засобу, слідчий просить клопотання задовольнити.

Старший слідчий СВ Перечинського ВП ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить у зв`язку із значною завантаженістю розглянути клопотання про арешт майна у його відсутності, таке підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, відповідно до ч. 6 ст. 107 КПК України не заперечує щодо незастосування технічних засобів фіксування та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними.

У судове засідання власник майна ОСОБА_7 не з`явився, що не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 07.08.2020 близько 09.24 год по вул. Новій в с. Сімер, мешканці села здійснюють незаконне видобування піщано-гравійної суміші з русла річки «Тур`я», що згідно чинного законодавства України належить до корисних копалин загальнодержавного значення, без передбаченого законом дозволу.

Також із наданих матеріалів вбачається, що дану подію 08.08.2020 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000304 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 240 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1 від 10.08.2020 року (а. с. 4).

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , за допомогою міні трактора марки «Xingtai» з причепом та ручних лопат, без передбачених дозвільних документів, здійснював забір піщано-гравійної суміші з берега річки «Тур`я» в урочищі «Розтока», розташованого в с. Сімер, та грузив на вказаний трактор з причепом, який належить ОСОБА_6 .

Крім цього, з постанови старшого слідчого СВ Перечинського ВП ОСОБА_3 про визнання речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 08.08.2020 вбачається, що міні трактор марки «Xingtai» з причепом, завантаженим піщано-гравійною сумішшю, та дві металеві лопати визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000304 (а. с. 5-6).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшла висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже, приймаючи до уваги те, що для повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування даного кримінального провадження має значення майно, а саме міні трактор марки «Xingtai» з причепом, завантажений піщано-гравійною сумішшю, яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та дві металеві лопати, а тому слідчий суддя дійшла до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, з огляду на те, що вищевказаний міні трактор марки «Xingtai» з причепом, який поміщено на спеціальний майданчик Перечинського відділення поліції, хоч і є речовими доказами, однак з метою не порушення прав власника майна, як законного володільця транспортного засобу, а також враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та враховуючи засади кримінального провадження щодо верховенства права та недоторканності права власності, слідчий суддя вважає, що такий без шкоди для кримінального провадження можливо передати на відповідальне зберігання під розписку власнику майна ОСОБА_7 , при цьому попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України та про необхідність надання доступу до вказаного транспортного засобу для проведення слідчих дій за першою вимогою слідчого.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000304 від 08 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на міні трактор марки «Xingtai» з причепом, завантаженим піщано-гравійною сумішшю, яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та дві металеві лопати.

Міні трактор марки «Xingtai» з причепом, який поміщено на спеціальний майданчик Перечинського відділення поліції, передати на відповідальне зберігання під розписку власнику ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Попередити ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України, а також про надання у разі необхідності доступу до вказаних транспортних засобів для проведення слідчих дій за першою вимогою слідчого.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , а контроль за її виконанням - на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1