Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/975/20
Провадження № 1-кп/935/314/20
У Х В А Л А
Іменем України
23 липня 2020 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у Коростишівському районному суді Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Базар Народицького району Житомирської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працює, судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

встановив:
До Коростишівського районного суду Житомирської області відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 07.07.2020 у порядку положень ст. 34 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу не зменшилися, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, існує ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яка загрожує у разі визнання його вини, у разі застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу,останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні на даний час не допитано свідків, не досліджено жодних доказів, є наявні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків на свою користь в тому числі для зміни показань свідків. ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи не маючі не зняті та не погашені судимості у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став і вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 , заперечили проти задоволення клопотання прокурора, обвинувачений просив змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт або на особисте зобов`язання, оскільки вважає доводи прокурора необґрунтованими, до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, працював неофіційно та утримував бабусю, молодшу сестру, мати, яка є інвалідом другої групи,

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити з огляду на таке.

Під час вирішення питання про доцільність продовження запобіжних заходів та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховуються положення законодавства, Конвенції про захист прав людини, а також практика Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також враховує конкретні обставини по даному провадженню.

Відповідно до вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ст. 183 КПК України).

Судом враховується, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст.263 КК України, який є тяжким злочином відповідно до положень ст. 12 КК України, у разі доведеності вини та визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому загрожує покарання до семи років позбавлення волі, що є суттєвим елементом при оцінці ризиків переховування або повторного вчинення злочинів

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011, зокрема в пункті 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, проживає за межами Коростишівського району, не працевлаштований офіційно, не має стабільного джерела доходу, раніше судимий за вчинення умисних злочинів, у разі обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, вважає, що підстави та ризики, які раніше стали наслідком обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не усунені, продовжують існувати, лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виходить, у тому числі, з тих обставин, що ОСОБА_4 не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом враховується тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті та клопотанні, дають достатні підстави суду вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

Щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду суд зазначає таке.

Під час досудового розслідування та при проведенні підготовчого судового засідання від учасників кримінального провадження ініціативи про укладення угоди в порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надходило. Кримінальне провадження підсудне Коростишівському районному суду Житомирської області. Підстави щодо закриття кримінального провадження, передбачені п. 4-8 ч.1 ст.284, ч.2 ст. 284 КПК України відсутні.

Прокурор, обвинувачений, захисник у судовому засіданні вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Підстав для розгляду кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено. У відповідності до вимог ст.ст. 314-316 КПК України наявні підстави для призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників кримінального провадження.

Керуючись ст. 176-178, 183, 314-316, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинувальним актом, який надійшов до суду від прокурора Коростишівської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, на 28 липня 2020 року о 15:00 годині у залі судових засідань Коростишівського районного суду Житомирської області.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, проводити у відкритому судовому засіданні одноособово.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити, застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк тридцять днів.

Строк дії ухвали визначити по 21 серпня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області.

Суддя ОСОБА_1