ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 210/1472/18
провадження № 51-4879км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2020 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого

у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз

05 березня 2013 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3

ст. 296, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці. Звільненого 23 липня 2014 року

за ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровскої області

від 16 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі

на строк 6 років.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 витрати на проведення в кримінальному провадженні

№ 0000289 експертизи зброї від 28 лютого 2018 року № 29/3.1/438 в сумі

1144 грн, від 30 березня 2018 року № 29/3.1, 3.2/849 в сумі 1144 грн на користь держави.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання з 06 лютого

2018 року.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 06 лютого 2018 року приблизно о 12 год 40 хв, перебуваючи в стані сп`яніння, поблизу амбулаторії № 2 КУ «ЦПМСД № 5», розташованої за адресою: вул. Тбіліська, 14, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, в ході конфлікту, який раптово виник між ним

та ОСОБА_8 , діючи умисно дістав із-за пояса належний йому предмет, який за висновком експерта від 28 лютого 2018 року № 29/3.1/438 є короткоствольним гладкоствольним пістолетом, переробленим саморобним способом із сигнального пістолета «ZORАКІ 914-S», заводський номер НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А.К. виробництва Туреччини, споряджений патронами, які відповідно до висновку експерта від 28 лютого

2018 року №29/3.1/438 є пістолетними патронами, виготовленими саморобним способом по типу патронів калібру 9 мм Р.А., споряджених метальними снарядами «несмертельної дії», шляхом укорочення та переспорядження гільз мисливських патронів калібру 223 Rem виробництва Литви (GIRAITES GINKLUOTES GAMYKLA) метальним снарядом сферичної форми, виготовленим з еластичного матеріалу чорного кольору та метальним зарядом, який привів

у готовність, та здійснив постріл у живіт ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину втік.

Таким чином, у результаті вищевказаних умисних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого вогнепального поранення живота ліворуч з пошкодженням великого сальника, тонкої кишки, гемоперитонеуму, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи від 02 березня 2018 року № 262 за своїм характером належить до тяжких тілесних ушкоджень

за ознакою небезпеки для життя.
За ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2020 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Вимоги й узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити і призначити йому покарання, не пов`язане

з позбавленням волі. Посилаючись на порушення, допущені судом першої інстанції, засуджений у переважній більшості фактично вдається до оцінки фактичних обставин, описує та аналізує їх. Вважає, що у судових рішеннях недостовірно викладено фактичні обставини, не враховано причину конфлікту між ним та потерпілим, при цьому здобутим доказам надано неправильну оцінку, не досліджено речовий доказ гільзу, вилучену

під час огляду місця події. Також, зазначає, що з матеріалами кримінального провадження він фактично ознайомився перед написанням касаційної скарги. Посилається на погану якість технічного аудіозапису судових засідань, що завадило йому належним чином з ними ознайомитися. Також, на думку засудженого, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів у його апеляційній скарзі, не вислухав його позиції щодо апеляційної скарги та фактично її не розглядав.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу.
Захисник також підтримав касаційну скаргу засудженого і додав, що судами обох інстанцій не враховано позиції потерпілого щодо призначення ОСОБА_6 покарання не пов`язаного з позбавленням волі та відсутність з його боку будь-яких претензій. Зазначив, що засуджений визнав себе винуватим у вчиненому злочині, окрім обтяжуючої його покарання обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього зазначив, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_9 позбавили останнього слова.

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого та просив оскаржені судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, захисника, прокурора, перевіривши касаційну скаргу з доповненнями та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені

в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Таким чином, неповнота та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі, з огляду на наведені вимоги закону не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Отже, переглядаючи судові рішення, касаційний суд виходить із установлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок.
Касаційний суд під час перевірки матеріалів кримінального провадження в межах доводів касаційної скарги встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Як убачається з матеріалів цього провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого

ч. 1 ст. 121 КК є обґрунтованим; його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням вимог ст. 23 КПКй оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. Із цим висновком обґрунтовано погодився і апеляційний суд.
Той факт, що засуджений ОСОБА_6 умисно завдав потерпілому тяжкі

тілесні ушкодження, підтверджується його ж показаннями, а також показаннями потерпілого, свідків, відомостями, що містяться у висновках експертів та інших письмових доказах в їх сукупності.
На думку суду касаційної інстанції, висновки місцевого суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння

ОСОБА_6 обґрунтовано кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК.
Також суд ретельно перевірив версію засудженого щодо причини заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження і визнав її безпідставною, оскільки вона

не узгоджується із встановленими фактичними обставинами та спростовується сукупністю досліджених доказів під час судового розгляду, з чим погодився

апеляційний суд.
Крім того, у суді ОСОБА_6 визнавав факт здійснення пострілу в потерпілого, розповідав про те, які причини його спонукали до цього. Аналізуючи показання

ОСОБА_6 , місцевий суд зробив висновок, що засуджений, хоча й намагався показати себе у вигідному світлі, применшити свою винуватість, але пояснюючи основні обставини злочину, показав, що в ході конфлікту здійснив постріл у потерпілого.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Апеляційний суд, виконуючи вимоги ст. 404 КПК, переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вказав, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також ці обставини

не оспорюються і в апеляційних скаргах, тому перегляду в апеляційному порядку

також не підлягають.
Суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження надав відповіді

на всі доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовано визнав

їх безпідставними. Свої висновки з цих питань, з якими погоджується й колегія суддів касаційного суду, суд належним чином умотивував.
Безпідставними є доводи засудженого про те, що звукозапис судових засідань поганої якості та не прослуховується.
Під час дослідження технічного звукозапису судових засідань у місцевому суді

(допит засудженого, потерпілого, свідків, дослідження письмових доказів), а також у суді апеляційної інстанції встановлено, що здійснено технічний звукозапис усіх судових засідань і він є належної якості.
Крім того, доводи засудженого про неознайомлення його з матеріалами кримінального провадження спростовуються самими матеріалами, з яких вбачається, що останній

у порядку, передбаченому ст. 290 КПК, у присутності захисника був ознайомлений

з матеріалами досудового розслідування (Т. 1, а. с. 135). Також, засуджений

не посилається в касаційній скарзі на те, що він заявляв які-небудь клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та його було позбавлено цього права. Також під час судового розгляду у ОСОБА_6 неодноразово змінювалися захисники за призначенням, які також ознайомлювалися з матеріалами кримінального провадження щодо нього (Т. 2, а. с. 111; Т. 3, а. с. 27).
Безпідставними колегія суддів вважає доводи засудженого про порушення місцевим судом вимог ст. 357 КПК. Так, речовий доказ (гільзу) судом не було безпосередньо оглянуто під час судового розгляду, однак це не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки під час судового розгляду сторона захисту не заявляла клопотань про огляд будь-яких речових доказів, зокрема гільзи. Крім того, факт належності ОСОБА_6 спорядженого пістолета з якого він здійснив постріл

у потерпілого не заперечував він сам, а тому у суду не було необхідності досліджувати вказаний речовий доказ.
Доводи захисника щодо позбавлення апеляційним судом права засудженого на останнє слово спростовуються наявним технічним звукозаписом судового засідання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили

чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.
Разом із тим положенням п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для

скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції

є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
За статтею 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання,

враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини,

що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено

покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових

злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм

видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання,

суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, належним чином

не зважив на наявність у засудженого на утриманні матері-інваліда, а також на його незмінне негативне ставлення до скоєного, визнання ним винуватості у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, і те, що потерпілий жодних претензій до ОСОБА_6 не мав

і просив суворо не карати.
На переконання колегії суддів, можливо визнати вказані обставини такими, що дають підстави для пом`якшення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі за ч. 1

ст. 121 КК до мінімального, передбаченого санкцією вказаної статті.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постановлені судові рішення щодо ОСОБА_6 підлягають зміні.
На думку колегії суддів, у цьому конкретному випадку таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 16 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2020 року змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3