Постанова

10 серпня 2019 року
м. Київ

справа № 1/1522/277/11
провадження № 51-3689ск20
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2013 року щодо ОСОБА_3

та ОСОБА_2 ,
встановив:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2012 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані

з матеріальною відповідальністю, строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років,

з конфіскацією всього майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані

з матеріальною відповідальністю, строком на 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2013 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_2 задоволено частково, виключено з мотивувальної

та резолютивної частини: у відношенні ОСОБА_2 вказівку суду про призначення йому у відповідності з ст. 77 КК додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю; у відношенні ОСОБА_3 ,

що контроль за поведінкою засудженої ОСОБА_3 покласти на органи виконання покарань за місцем проживання засудженої. Внесено в резолютивну частину вироку зміни. Покладено контроль за поведінкою засудженої ОСОБА_3 на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання засудженої. В іншій частині вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі та доданих до неї заяв засуджений ОСОБА_6 не погоджується

із зазначеними судовими рішеннями, просить: поновити йому строк на оскарження, визнавши причини його пропуску поважними, у зв`язку з чим розглянути його заяви про застосування статті 6 та 13 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод; вирок Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2013 року скасувати, а справу закрити.
Засуджений ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення. Крім того, долучив клопотання про відновлення строку на касаційне оскарження.
Перевіривши доводи засудженого ОСОБА_2 , Суд дійшов висновку, що клопотання засудженого про відновлення строку на касаційне оскарження слід залишити

без розгляду і відмовити у витребовуванні справи щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 383 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК 1960 року), у касаційному порядку також можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).
Згідно з ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, Касаційні скарги на судові рішення, зазначені

у частині другій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом трьох місяців

з моменту набрання ними законної сили.
За частиною 4 статті 386 КПК 1960 року, у разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Відповідно до змісту статті 353 КПК 1960 року вирішення питання про відновлення пропущеного строку на оскарження здійснюється судом, який розглядав справу, за результатами розгляду клопотання особи, яка має право на подання касаційної скарги.
Відповідно до змісту частини 2 статті 388 КПК 1960 року, справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статті 350, частини другої статті 383, статті 384, частини другої статті 386, частини першої статті 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Засуджений вправі звернутися з касаційною скаргою до Верховного Суду за правилами, встановленими КПК 1960 року, в разі поновлення відповідним судом строку на касаційне оскарження судових рішень та за умови долучення належної копії судового рішення про поновлення цього строку.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 353, 383 386, частиною 2 статті 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
Клопотання засудженого ОСОБА_2 про відновлення строку на касаційне оскарження залишити без розгляду.

Відмовити у витребовуванні кримінальної справи за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від

11 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2013 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Постанова Суду остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1