ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4449/20
Провадження № 1-кс/362/1107/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

інспектора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання інспектора сектору дізнання Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000271 від 25.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,
в с т а н о в и в:
26.08.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся інспектор сектора дізнання Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_3 із клопотанням в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення, 25.08.2020 року огляду місця події, тобто земельної ділянки та транспортного засобу за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований автомобіль марки «Toyota», модель «Land Сruiser 100», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 », номерний знак « НОМЕР_2 », 2005 року випуску, чорного кольору, дата реєстрації 26.07.2007 року, власник відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 , та фактичний користувач транспортного засобу ОСОБА_5 , який направлено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Васильківського ВП ГУ НП в Київській області, розташованого за адресою: Київська область, Васильківський район, село Борисів, провулок Боженка, 23 та обмежити користування та розпорядження ним до часу встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000271 від 25.08.2020 року.

В ході досудового розслідування установлено, що 25.08.2020 року до ЧЧ Васильківського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення, про те що, за адресою: АДРЕСА_1 . Знаходиться підозрілий автомобіль марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 100», із ДНЗ НОМЕР_2 з ознаками підробки номеру кузова без дозволу відповідних на те органів.

25.08.2020 року за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000271 за ознаками злочину, передбаченого статті 290 КК України.

25.08. 2020 року в період часу з 12 години 47 хвилин по 13 годину 11 хвилин інспектором СД Васильківського ВП ГУНП в Київській області проведено огляд місця події за адресою: Київська область, Васильківський район, село Борисів, провулок Боженка, 23, а саме автомобіля марки «Toyota», модель «Land Cruiser 100», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_1 », номерний знак « НОМЕР_2 », 2005 року випуску, чорного кольору, дата реєстрації 26.07.2007 року, власник відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 , та фактичний користувач транспортного засобу ОСОБА_5 . При огляді даного автомобіля під правою передньою частиною було виявлено номер кузова, при огляді якого було виявлено значний корозійний вплив що може свідчити про зміну номеру його кузову.

25.08.2020 року вказаний вище автомобіль за постановою інспектора СД Васильківського ВП ГУНП в Київській області визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Інспектор в клопотанні вказав, що з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин злочину, проведення експертиз, а також з урахуванням того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, а саме могло зберегти на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано постановою інспектора речовими доказами, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, або подальшого використання.

Інспектор СД Васильківського ВП в судовому засіданні клопотання підтримав з викладених в ньому підстав та просив його задовольнити. Також зазначив, що по АДРЕСА_1 де проводився огляд автомобіля знаходиться майданчик тимчасового тримання. Автомобіль був поміщений на штрафмайданчик на підставі обшуку по іншому кримінальному провадженню. Також вказав, що йому не відомо чому слідчий, якій помістив на штрафмайданчик автомобіль не звертався з клопотання про арешт майна. Ним було проведено огляд невідомого автомобіля на штраф майданчики відповідно до електронного рапорту, заявник якого невідомий. Свідоцтво на право власності на автомобіль йому також надали на штрафмайданчику.

Власник майна до суду не з`явився, повідомлений про розгляд клопотання належним чином, що не є перешкодою для розгляду клопотання.

Заслухавши інспектора, вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за №0000271 від 25.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000271 від 25.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України (а.с.4).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 2 стаття 40-1 КПК України дізнавач уповноважений: проводити огляд місця події, обшук затриманої особи, опитувати осіб, вилучати знаряддя і засоби вчинення правопорушення, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку або виявлені під час затримання, а також проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, установлених цим Кодексом; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК Україниу клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку,передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У клопотанні інспектор вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно - необхідність збереження речових доказів.

На підтвердження доводів клопотання щодо факту підробки номера кузова без дозволу відповідних на те органів, будь-яких доказів інспектором слідчому судді надано не було.

Разом з цим, з матеріалів клопотання вбачається, що оглядом місця події являється майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Васильківського ВП ГУ НП в Київській області, розташованого за адресою: Київська область, Васильківський район, село Борисів, провулок Боженка, 23, на який, за клопотанням слідчого по іншому кримінальному провадженню, було направлено автомобіль марки «Toyota», модель «Land Cruiser 100», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_1 », номерний знак « НОМЕР_2 », 2005 року випуску, чорного кольору, дата реєстрації 26.07.2007 року, власником, якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 є ОСОБА_5 , який було вилучено після ОМП, а тому дізнавачу було відомо кому саме належить вказаний автомобіль, та на підставі чого він перебуває на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, а тому він не може бути невідомим автомобілем, який потрапив на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Васильківського ВП ГУ НП в Київській області.

Винесення інспектором СД Васильківського ВП ГУНП в Київській області постанова від 25.08.2020 року про визнання вилученого автомобіля речовим доказом, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не достатньо мотивована та не звільняє дізнавача, слідчого або прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи викладене, оскільки є власник автомобіля, на якій просив дізнавач накласти арешт, не є ані підозрюваними ані обвинуваченим за кримінальним провадження внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000271 від 25.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, санкція якої не містить посилань на додаткове покарання конфіскацію майна, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, так-як на момент розгляду, особі якій належить автомобіль, не повідомлено про підозру, інспектором також не доведено належними та допустимим доказами, що не застосування арешту на майно може призвести до його зникнення або пошкодження, а також перешкоджанню кримінальному провадженню, а також доказів, на підставі яких можливо було б встановити розмір шкоди, питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності нічим не підтверджено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 16, 98, 167, 168, 170-175, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання інспектора сектору дізнання Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000271 від 25.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні - з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 01.09.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_6