Справа № 127/2458/20
Провадження №11-кп/801/263/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_8 ,
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0001568 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2020 року, якою клопотання прокурора задоволено, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької обл., Хмільницького р-н, с. Кривошиї, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 16 грудня 2019 року о 15 год. 20 хв. перебував неподалік будинку №74, по вул. Київській у м. Вінниці, разом з раніше знайомим ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_10 із застосуванням насильства.
Так, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, підбурюваний жагою легкою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих спонукань, шляхом застосування фізичного насильства, що проявилось у нанесенні тілесних ушкоджень у вигляді одного удару лівою рукою в область підборіддя ОСОБА_10 , спричинивши останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1457 від 20.12.2019 тілесні ушкодження - синця та садна в ділянці підборіддя, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, висловив вимогу потерпілому щодо передачі належного ОСОБА_10 мобільного телефону марки Huawei моделі «Y560- L01» в корпусі чорного кольору вартість, якого відповідно до висновку товарознавчої експертизи №8249/19-21 від 24.12.2019 становить 269,00 грн., погрожуючи знову застосувати насильство у разі відмови. Усвідомлюючи реальність погрози повторного застосування насильства, небезпечного для свого життя та здоров`я, ОСОБА_10 не став чинити опір та віддав свій мобільний телефон.
У подальшому ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2020 року клопотання прокурора задоволено, застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі, може продовжити свою злочинну діяльність перебуваючи на волі, офіційно не працює та не має законних джерел до існування, раніше не судимий, що дає підстави вважати, що у подальшому він може переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання щодо задоволення клопотання суд враховав, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності застосування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції підійшов формально до розгляду клопотання, не надав належної оцінки обставинам, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.
Судовий розгляд кримінального провадження триває майже рік, обвинувачений ОСОБА_8 з багатодітної родини, де виховується 7 дітей, закінчив навчання у ДПТНЗ «Вінницьке вище професійне училище у сфері послуг», про що наявні відомості в матеріалах справи, наразі проходить стажування у м. Вінниці на станції технічного обслуговування автомобілів, для подальшого працевлаштування на ній, хоча вся родина мешкає у с. Кривошиї, Вінницького району, за місцем проживання характеризується позитивно.
До обвинуваченого ОСОБА_8 раніше вже був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, протягом усього часу дії запобіжного заходу не зафіксовано жодних обмежень встановлених запобіжним заходом та будь-яких дій, які вказують на наявність ризиків здійснено не було.
У судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину визнав та щиро розкаявся, допитано потерпілого ОСОБА_10 , який претензій до обвинуваченого не має і з ним примирився, просив суворо не карати обвинуваченого.
Чинним КПК України не однозначно визначено порядок оскарження рішень судів при обранні запобіжного заходу під час судового розгляду, але у постанові Верховного Суду колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.03.2020 року у справі №459/3502/19 висвітлено: «терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовується як синонімічні, за своїм правом значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.
Заслухавши захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_9 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зокрема, Верховним Судом у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 5.07.2018 у справі № 711/5912/17 висловлена правова позиція про те, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства ( пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 14 Закону України від 02.06.2016 року № 1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційний Суд України в своєму рішенні дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження (абзац другий підпункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України №3-рп від 27 січня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення п.18 ч.1 ст.293 ЦПК України у взаємозв`язку зі ст. 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду)).

Положеннями статті 392 КПК України не передбачено апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Водночас, слід зазначити, що Закон не містить прямої заборони на оскарження такої ухвали.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) та зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Крім того, у цьому рішенні Конституційний Суд України також зазначає, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

Право кожного на свободу та особисту недоторканність закріплено також у Загальній декларації прав людини 1948 року (стаття 3), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 5), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (перше речення пункту 1 статті 9).

Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність є також однією з засад кримінального провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Кодексу і полягає в тому, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених Кодексом.

Гарантуючи відповідно до частини першої статті 55 Конституції України право особи на судовий захист, який вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина, Конституція України визначає основні засади судочинства, метою закріплення яких є, зокрема, забезпечення неупередженості здійснення правосуддя судом, відповідність винесеного рішення верховенству права, а також своєчасне, ефективне та справедливе поновлення особи в правах протягом розумних строків.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України виходить із того, що законодавчо визначений механізм реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя, в тому числі права на свободу, захисту цих прав і свобод від порушень і протиправних посягань, а також від помилкових і неправосудних судових рішень та можливість відновлювати порушені права і свободи особи і максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки суду першої інстанції.

У частині другій статті 392 Кодексу зазначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених Кодексом; заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кодексу.

Таким чином в оспорюваних положеннях Кодексу фактично встановлено, що право на апеляційне оскарження ухвали першої інстанції про обрання запобіжного заходу може бути реалізовано лише з відстрочкою на невизначений термін до оскарження рішення у справі.

Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку такої ухвали суду створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно матеріалів кримінального провадження №0001568 ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Суд першої інстанції застосовуючи до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту врахував, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі, може продовжити свою злочинну діяльність перебуваючи на волі, офіційно не працює та не має законних джерел до існування, раніше не судимий, що дає підстави вважати, що у подальшому він може переховуватись від суду, вчиняти нові злочини.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_8 є особою, молодого віку 2002 року народження, з багатодітної родини, де виховується 7 дітей (підтверджується довідкою про склад сім`ї а.с.15), за місцем проживання характеризується позитивно (підтверджується копією відповідної довідки а.с.16), закінчив навчання у «Вінницькому вищому професійному училищі у сфері послуг», наразі проходить стажування у місті Вінниці та станції технічного обслуговування автомобілів, для подальшого працевлаштування на ній, раніше не судимий, крім того, розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 триває майже рік, 30.07.2020 року до останнього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, протягом усього часу дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 не зафіксовано жодних обмежень встановлених даним запобіжним заходом, з огляду на вище зазначені обставини в сукупності у застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не має, проте враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування у даному кримінальному провадженні щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, та вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України, зможе запобігти спробам здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 196, 405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2020 року, про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати.
Клопотання прокурора відділу Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає у забороні залишати житло у період з 22:00 год. до 06:00 год. кожної доби, за адресою: АДРЕСА_2 , до 19 березня 2021 року.
Відповідно до ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , наступні обов`язки на строк дії ухвали про запобіжний захід:
- прибувати на виклики до суду;
- не відлучатися із населеного пункту, де проживає без дозволу суду;
- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілим по даній справі;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Ухвалу виконувати в порядку ст.181 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4