Справа № 931/252/20 Провадження №11-кп/802/492/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 15.05.2020 задоволене клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працює, інваліда ІІ групи, раніше судимого вироком Локачинського районного суду Волинської області від 24.05.2012 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 25.03.2016 за відбуттям покарання.
Визнано, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Строк дії запобіжного заходу ОСОБА_9 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, КП «Волинська обласна психіатрична лікарня смт. Олика» (вул. Замкова, 28, смт Олика, Ківерцівський район, Волинська область), до вступу ухвали у законну силу залишений без змін.
Судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1256,08 гривень віднесені на рахунок держави.
В порядку ст.100 КПК України ухвалою вирішена доля речових доказів.
Згідно з ухвалою суду 13 березня 2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_9 , повторно, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, керуючись метою викрадення чужого майна, шляхом відчинення металевих дверей, проник в приміщення гаража житлового господарства ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрав кутову шліфувальну машинку, марки «Rober- Profi» моделі «WS10-125L» вартістю 464,67 гривень, електродриль, марки «Hammer Drill» моделі «PDI 500 GE» вартістю 391,33 гривень, електроподовжувач, довжиною 28 м вартістю 233,33 гривень, зарядний пристрій до акумуляторної батареї, марки «Дніпро-М» вартістю 1123,20 гривень, радіоприймач «КІРО», вартістю 145 гривень, та дві сокири, вартістю 712,66 гривень, внаслідок чого завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 3070,19 гривень.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що місцевий суд не здійснив виклад формулювання суспільно небезпечного діяння, яке визнав доведеним. Зауважує, що умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони злочину та встановлюється щодо осудної особи. Тому просить рішення суду змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила змінити оскаржуване судове рішення, захисника, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положення ч.2 ст.19 КК України регламентують, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.93 КК України до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, можуть бути застосовані заходи медичного характеру.
Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб, судом відповідно до ст.94 КК України, зокрема може бути застосований такий вид примусового заходу як госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Такий вид госпіталізації застосовується щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером суспільного небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
Згідно зі ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 109 від 16.04.2020, ОСОБА_9 в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій виявляв, як і виявляє на даний час, ознаки помірної розумової відсталості з вираженими поведінковими порушеннями. Внаслідок цього ОСОБА_9 не міг і не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними і може бути визнаний неосудним. Наявний у ОСОБА_9 психопатологічний синдром обумовлює пасивний тип його суспільної небезпечності, що з урахуванням характеру інкримінованого йому протиправного діяння визначає потребу у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом (а.к.п.12-14).
Отже, мсцевим судом встановлено, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.185 КК України, вчинене ОСОБА_9 у стані неосудності, на даний час ОСОБА_9 перебуває у такому ж стані, потребує надання примусових заходів медичного характеру, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Однак, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд неправильно здійснив виклад формулювання суспільно небезпечного діяння, яке визнав доведеним, заслуговують на увагу.
Відповідно до ухвали суду першої інстанції визнано, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
У мотивувальній частині судового рішення вказано, що «13 березня 2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_9 , повторно, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, керуючись метою викрадення чужого майна, шляхом відчинення металевих дверей, проник в приміщення гаража житлового господарства ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрав кутову шліфувальну машинку, марки «Rober- Profi» моделі «WS10-125L» вартістю 464,67 гривень, електродриль, марки «Hammer Drill» моделі «PDI 500 GE» вартістю 391,33 гривень, електроподовжувач, довжиною 28 м вартістю 233,33 гривень, зарядний пристрій до акумуляторної батареї, марки «Дніпро-М» вартістю 1123,20 гривень, радіоприймач «КІРО», вартістю 145 гривень, та дві сокири, вартістю 712,66 гривень, внаслідок чого завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 3070,19 гривень.».
Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності.

Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з положеннями статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

За таких обставин, ухвалу суду слід залишити без змін, із вказівкою виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_9 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 15 травня 2020 року про задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді