печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у справі № 757/27927/18-к та в рамках кримінального провадження № 0006084 від 22.06.2015, -

В С Т А Н О В И В :

09.07.2020 ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у справі № 757/27927/18-к та в рамках кримінального провадження № 0006084 від 22.06.2015.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у справі № 757/27927/18-к та в рамках кримінального провадження № 0006084 від 22.06.2015 - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна - задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_5 .

Так, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0006084, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи здійснили несанкціоноване втручання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Так, на поштові скриньки приватних нотаріусів були направлені електронні листи нібито від Міністерства юстиції України. У даних листах містились електронні файли до яких було приховано прикріплене шкідливе програмне забезпечення. При відкритті вказаних електронних листів на комп`ютери приватних нотаріусів, приховано, без їх відома, встановлено шкідливе програмне забезпечення, основними функціями якого є віддалене управління комп`ютером, викрадення даних облікових записів користувачів, передача файлів на сервер в мережі Інтернет, а також програмне забезпечення, яке має функцію реєстрації натискань клавіш на клавіатурі (кейлоггер). З використанням встановленого програмного забезпечення для віддаленого доступу, було викрадено файли сертифікатів ключів доступу до Державних реєстрів та паролі доступу приватних нотаріусів.

В подальшому невстановлені досудовим розслідуванням особи, з метою отримання неправомірної вигоди, пропонували на ринку юридичних послуг України послуги з зняття будь яких обмежень з рухомого та нерухомого майна громадян. В свою чергу володільці рухомого та не рухомого майна, скориставшись вказаною незаконною послугою, отримували можливість здійснити реалізацію свого рухомого майна, чим нанесли збитки в особливо великих розмірах.

Отже, в ході проведення досудового розслідування установлено, що від імені приватних нотаріусів було вчинено несанкціоновані реєстраційні дії у тому числі і знято арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка станом на 2015 р. належала ОСОБА_6 .

Про вищевказане зазначено і у клопотанні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України про арешт майна від 11.06.2018 р. Так, прокурор стверджує, що від імені нотаріуса ОСОБА_7 у період часу з 22.09.2015 р. по 18.10.2015 р. вчинено наступні несанкціоновані реєстраційні дії: (зокрема) припинено арешт всього нерухомого майна ОСОБА_6 (у тому числі і квартири за адресою: АДРЕСА_2 ).

Однак, вищевказане не відповідає дійсності, оскільки згідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна(яка знаходиться у матеріалах судової справи № 757/27927//18-к, аркуш справи 127) встановлено, що від імені ОСОБА_7 у період часу з 22.09.2015 р. по 18.10.2015 р. будь-які несанкціоновані реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , не вчинялися.

Наголошую на тому, що першочергово право власності на квартиру АДРЕСА_3 згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 04.11.2009 р. виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва належало ОСОБА_6 . У подальшому, а саме 16.07.2010 р. вказана інформація була внесена до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно. Далі, 13.10.2010р. у кримінальній справі № 60-3470 було накладено арешт на вказаний об`єкт нерухомості. З часом, а саме 18.07.2012 р. зазначене обтяження було знято Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про зняття заборони помічника прокурора Шевченківського району м. Києва ОСОБА_8 у кримінальній справі № 60-3470 від 20.06.2012 р. В подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 09.10.2015 р. відкрито розділ та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00 зазначеній квартирі та здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_6 . В той же день, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчено договір дарування за реєстровим № 1096 від 09.10.2015 р., та здійснено державну реєстрацію за обдарованою ОСОБА_11 . У подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 щодо зазначеного об`єкту нерухомості було посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим № 102 від 13.01.2017 р. та здійснено державну реєстрацію за громадянином ОСОБА_13 . Крім того, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 посвідченого договір купівлі-продажу за реєстровим № 145 від 30.03.2017 р., та здійснено державну реєстрацію за новим власником ОСОБА_15 , яка уклала договір дарування вищевказаного об`єкту нерухомого майна № 151 від 31.03.2017 р., який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , та здійснено державну реєстрацію за обдарованою ОСОБА_5 17.10.2018 р. на зазначену квартиру було накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_6 від 07.07.2017, державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_16 , який був знятий на підставі постанови про зняття арешту з майна від 27.12.2019 р. Жодних інших арештів щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 немає та не існувало.

Таким чином, з викраденого ключа доступу приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у період часу з 22.09.2015 по 18.10.2015 щодо квартири АДРЕСА_3 не вчинялись несанкціоновані реєстраційні дії. Зазначене підтверджується «деталізованою» інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 12853387 віл 17.06.2020.

Отже, при накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 не було з`ясовано' всіх обставин справи.

Особа, що подала клопотання в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлялися належним чином. ОСОБА_5 через канцелярію суду подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином. Прокурор ОСОБА_17 через канцелярію суду подав заяву про розгляд вказаного клопотання без участі сторони обвинувачення.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0006084, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України.

Також, задовольняючи вказане клопотання слідчий суддя послався на те, що вказана земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статгі 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

На сьогоднішній день Відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на майно ОСОБА_5 .

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у справі № 757/27927/18-к та в рамках кримінального провадження № 0006084 від 22.06.2015 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у справі № 757/27927/18-к, а саме: квартири АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2018 р.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1