Справа № 944/3951/20
Провадження №1-кп/944/990/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.10.2020м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2020 року за № 0000503, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красногірка Тростянецького району Вінницької області, українця, громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, без поважних причин та дозволу командира, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 28 березня 2020 року самовільно залишив розташування Військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до цього часу проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органами досудового розслідування за ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України, а саме як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу,вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Прокурор в судовому засідання вказав, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України, доведена. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, однак звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Також вказав, що він справді самовільно залишив місце служби у зв`язку із суттєвим погіршенням умов проходження військової служби. Просив його суворо не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Захисник в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 виявився не готовим до проходження військової служби. Проживає з мамою, бабусею та молодшим братом за місцем реєстрації, працює, хоча й без офіційного працевлаштування, є одним з годувальників сім`ї. Нових кримінальних та адміністративних правопорушень не вчиняв, усвідомив свою помилку, з`являвся на виклики органів досудового слідства в ході розслідування даного кримінального провадження. На даний час ОСОБА_4 не є небезпечним для суспільства, тому немає підстав застосовувати до нього реальне позбавлення волі, а достатнім для його виправлення буде призначення покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

Обвинувачений, захисник та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Отже, встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.
У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Також з врахуванням викладеного суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України як дії, які виразились у самовільному залишенні військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби,вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
З наданих прокурором матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, інформації ІЦ ГУ НП у Вінницькій області, довідки-характеристики з місця проживання, виданої Ілляшіською сільською радою Тростянецького району Вінницької області, службової характеристики, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , інформацією КНП «Тростянецька центральна районна лікарня», встановлено, що ОСОБА_4 : на даний час є несудимим; за місцем проживання характеризується позитивно; за місцем проходження військової служби характеризується посередньо; на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є несудимим, за місцем проживання характеризується позитивно за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є особою молодого віку, а також ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України.
Водночас, суд, беручи до уваги наведене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 366-371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до частини 4 статті 76 Кримінального кодексу України нагляд за ОСОБА_4 як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
У разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 згідно з частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1