Справа № 308/5777/18
12 серпня 2020 р. м. Ужгород
Закарпатським апеляційним судом у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянуто у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/843/20, за апеляційними скаргами, які подали адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 й продовжено обвинуваченим за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28.08.2020 включно.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12.08.2020 апеляційні скарги, які подали адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволено частково; ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 й продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 днів, до 28.08.2020 включно, скасовано; постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 задоволено та продовжено строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою до 28.08.2020 включно.
Підставою для скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції стало ухвалення її незаконним складом суду, в зв`язку з чим, доводи сторони захисту про скасування вищевказаної ухвали визнані такими, що підлягають до задоволення.
В ухвалі суду апеляційної інстанції вказується на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розглядається Ужгородським міськрайонним судом у складі суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів у співучасті з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , кримінальні провадження щодо яких виділені в окремі. З копії вироку від 30.06.2020 щодо ОСОБА_15 вбачається, що такий ухвалений Ужгородським міськрайонним судом у складі суддів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 ..
Вказане підтверджує, що суддя ОСОБА_12 приймав участь у розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_13 , в якому ухвалено вирок, а також приймав участь у розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
З урахуванням наведеного, колегія суддів визнала, що суддя ОСОБА_12 давав оцінку дослідженим у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_15 доказам, що суддя ОСОБА_12 сформував і висловив свою думку щодо доказів, які підлягають дослідженню в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що вищевказана обставина викликає обґрунтовані сумніви в об`єктивності та безсторонності судді ОСОБА_12 при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення), доведеності ризиків та доведеності прокурором того, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти доведеним ризикам, апеляційним судом визнані підтвердженими та доведеними, тому колегією суддів постановлена нова ухвала, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області задоволено, строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою продовжено до 28.08.2020 включно.
Тому в цій частині окрема думка не постановляється й постановляється лише у частині висновків суду апеляційної інстанції щодо незаконності складу суду першої інстанції при розгляді клопотання щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Вважаю, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 01.07.2020 підлягала залишенню без зміни, а апеляційні скарги сторони захисту без задоволення.
Окрім того, вважаю, що ухвала суду першої інстанції не підлягала скасуванню, оскільки будь-які докази, які б свідчили, що оскаржувану ухвалу постановлено незаконним складом суду, в матеріалах судового ( кримінального ) провадження відсутні.
Так, відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні :
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
2. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 цього Кодексу суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, а відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
Вважаю, що вищевказані положення кримінального процесуального законодавства були враховані судом першої інстанції при вирішенні клопотання про відвід судді ОСОБА_12 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
За результатами розгляду клопотання про відвід судді ОСОБА_12 судом першої інстанції 01.07.2020 постановлена ухвала, яка, на мою думку, є законною, належним чином вмотивованою.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що будь-яких даних про участь судді ОСОБА_12 саме у вказаному кримінальному провадженні під час досудового розслідування матеріали кримінального провадження не містять, що будь-яких даних про скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої за участі судді ОСОБА_12 у вказаному кримінальному провадженні матеріали справи також не містять.
Під час розгляді справи апеляційним судом обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та їх захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не посилалась на участь судді ОСОБА_12 у кримінальному провадженні щодо обвинувачених під час досудового розслідування, не посилались на те, що ухвали суду першої інстанції, постановлені за участі судді ОСОБА_12 у вказаному кримінальному провадженні скасовувались судами вищого рівня, а також не посилались на наявність яких-небудь інших даних, які б підтверджували, що суддя ОСОБА_12 був упереджений та необ`єктивний при прийнятті оскаржуваного судового рішення.
До складу колегії суддів для його розгляду, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, визначені судді цього суду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Даних про порушення порядку при визначенні складу колегії суддів для розгляду вказаного вище обвинувального акту матеріали судового провадження не містять.
Між тим, під час розгляду судового провадження апеляційним судом сторона захисту не посилалась на наявність даних про порушення порядку при визначенні складу колегії для розгляду даного обвинувального акта.
До складу колегії суддів для розгляду обвинувального акта щодо ОСОБА_18 , відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, визначені судді цього ж суду ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 ..
Даних про порушення порядку при визначенні складу колегії суддів для розгляду вказаного вище обвинувального акту щодо ОСОБА_18 матеріали судового провадження також не містять.
Окрім того, під час розгляду судового провадження апеляційним судом сторона захисту не посилалась на наявність даних про порушення порядку при визначенні складу колегії для розгляду обвинувального акта щодо ОСОБА_18 ..
Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.
Судом першої інстанції ретельно перевірялись доводи сторони захисту про імовірну упередженість судді ОСОБА_12 при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у тому числі доводи щодо участі судді ОСОБА_12 у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_18 , і зокрема, те, що кримінальні провадження стосуються осіб, яким інкримінуються діяння вчинені в співучасті.
За результатами перевірки та оцінки цих доводів колегія суддів місцевого суду прийшла до висновку про те, що участь судді ОСОБА_12 у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_18 не призводить до висновку про те, що суддя ОСОБА_12 є упередженим та необ`єктивним при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
Між тим, з вироку Ужгородського міськрайонного суду від 30.06.2020 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 1 ст. 161, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_18 не вбачається, що у ньому містяться посилання на доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що судом вирішувались питання щодо їх прав, свобод чи інтересів або встановлювались преюдиційні факти щодо них і вбачається, що у вказаному вироку міститься лише формулювання обвинувачення визнане судом доведеним щодо ОСОБА_18 та, з урахуванням ст. 374 КПК України, вирішені інші питання.
Відповідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм власним внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості. Достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.
У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Чинний КПК не звільняє сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи.
Тому посилання у відводі захисників на те, що встановлені вироком щодо ОСОБА_18 обставини можуть бути використані як беззаперечний доказ вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , та можуть слугувати підставою для висновку про наявність підстав сумніватись в об`єктивності або неупередженості судді, вважаю такими, що не ґрунтуються на положеннях КПК України, не підтвердженими, такими, що обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, безпідставними.
При прийнятті судового рішення про ухвалення окремої думки враховувалось і те, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд оцінює докази лише з точки зору їх допустимості та достатності для висунутої особі підозри (обвинувачення) і не вправі оцінювати їх з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення у виді вироку, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Між тим, оскаржуваної ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 01.07.2020 щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не вбачається, що у ній містяться будь-які твердження про доведеність вини та кваліфікацію їх дій, які визнані встановленими та підтвердженими достовірними доказами.
Окрім того, при прийнятті судового рішення про ухвалення окремої думки враховується і те, що сторона захисту не посилалась на наявність будь-яких даних, окрім участі судді ОСОБА_12 у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_18 , у підтвердження упередженості та необ`єктивності цього судді при прийнятті оскаржуваного судового рішення, як на підставу для відводу (п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України). Не посилалась сторона захисту і на наявність будь-яких даних про те, що суддя ОСОБА_12 допускав висловлювання чи судження, які б призводили до висновку про його імовірну упередженість та необ`єктивність при прийнятті тих чи інших судових рішень у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Вважаю, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб, що процесуальні документи органа досудового розслідування містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст. ст. 91, 92, 277, 291 КПК.
Окрім того, вважаю, що суд першої інстанції при прийнятті судового рішення, відхиляючи заяву про відвід судді ОСОБА_12 обґрунтовано послався на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, ч. 1 ст. 6, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Окрім того, суд послався на практику Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду, зокрема, на те, що слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
У відповідності з практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.
При цьому, як зазначив Європейський суд, у кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).
Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).
Що ж стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.
Із рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" від 10 грудня 2009 року, зокрема у п. 66 вбачається, що наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", п. 42). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії п. 43).
Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.
У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.
У справі "Ушаков та Ушакова проти України" рішення ЄСПЛ від 18 червня 2015 року у п. 78 вказується на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (див. також рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" від 21.07.2011 року).
Оскаржити упередженість цього судді на національному рівні не вдалося, тож Янку, посилаючись на статтю 6§1 (право на справедливий судовий розгляд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звернувся до Європейського суду з прав людини.
У Страсбурзі нагадали про існування у цьому питанні об`єктивного і суб`єктивного аспектів. Суб`єктивний стосувався особистих переконань або поведінки судді, а об`єктивний передбачав необхідність перевірки, чи існували встановлені факти, які могли б викликати сумніви в неупередженості.
Застосовуючи цей підхід до справи Янку, ЄСПЛ не знайшов підтвердження тому, що суддя ОСОБА_20 продемонстрував будь-яке особисте упереджене ставлення до заявника.
Високі судді звернули увагу на відсутність об`єктивних причин для занепокоєння пана ОСОБА_21 щодо неупередженості судді. Останній намагався відмовитися від розгляду справи і заявляв самовідвід. Але робив він це не через фактичні сумніви в неупередженості, я як запобіжний захід. І ця заява була відхилена достатньо вмотивованим рішенням.
Хоча інший суддя, який брав участь у розгляді першої справи проти Янку разом із ОСОБА_20 , був відсторонений від засідання у другій справі. І такий відвід був заснований на кількох підставах, зокрема на тому, що суддя висловлював думку щодо другої справи під час апеляції.
Тож окрім передбачуваної подібності двох проваджень, поведінка ОСОБА_20 не була такою, щоб об`єктивно обґрунтувати занепокоєння пана ОСОБА_21 щодо неупередженості судді. Відтак, стаття 6§1 Конвенції порушена не була.
Судом першої інстанції також враховано, що про участь судді ОСОБА_12 в розгляді вказаних кримінальних проваджень тривалий час було відомо учасникам провадження і відводи у зв`язку з цим не були заявлені.
На інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_12 , під час розгляду справи апеляційним судом сторона захисту не посилалась, у тому числі, вважаю, що стороною захисту не доведено наявність обставин, які викликали б сумніви в неупередженості та необ`єктивності судді ОСОБА_12 та свідчили б про його особисту зацікавленість в розгляді справи, що обставини, які б підтвердили надання суддею переваг в реалізації принципу змагальності сторін будь кому з учасників процесу також відсутні.
Тому, вважаю, що оскільки заява про відвід судді ОСОБА_12 не була вмотивованою, не підтвердженою будь-якими об`єктивним даними, що заявлений відвід зводився до незгоди сторони обвинувачення з ухваленим рішенням в іншій кримінальній справі, та припущень сторони захисту щодо упередженості судді, тому така судом першої інстанції обґрунтовано була відхилена.
Заявлений відвід зводиться до незгоди сторони обвинувачення з ухваленим рішенням по іншій кримінальній справі, та припущень сторони захисту щодо упередженості судді.
З урахуванням наведеного, вважаю, що участь судді ОСОБА_12 у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у складі колегії суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та його участь у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_18 і ухвалення у даному провадженні щодо останнього вироку, будь-яким чином не свідчать про можливу його необ`єктивність чи упередженість при розгляді кримінального провадження та, відповідно й постановленні оскаржуваної ухвали від 01.07.2020, щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_22 Стан