Дата документу 14.09.2020 Справа № 554/5692/20

УХВАЛА
Іменем України

14 вересня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України, в якій просив скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.07.2020 року в кримінальному провадженні №0000246 від 27.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим; зобов`язати відповідальних посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у відповідності до вимог ч.1 ст.55 КПК України визнати ОСОБА_3 потерпілим та вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки як потерпілого.
В обґрунтування скарги заявник вказав, що за його заявами були внесенні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні за №0000246 від 27.02.2020 року. 06.05.2020 року та повторно 16.06.2020 року ОСОБА_3 було направлено листи-клопотання до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки як потерпілого, витребування необхідних документів, виклик на дачу показів та допит. Заявник не отримав жодної відповіді. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави була задоволена скарга ОСОБА_3 та зобов`язано слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, розглянути клопотання ОСОБА_3 від 06.05.2020 року та направлене повторно 16.06.2020 року.
10.08.2020 року заявником було отримано постанову про відмову у визнанні потерпілим від 14.07.2020 року від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.
З постановою ОСОБА_3 не погоджується, оскільки слідчий не надав жодної оцінки доказам. Вважає, що відповідно до ч.1 ст.55 КПК України йому була завдана як мінімум моральна шкода, яка проявляється в привселюдному приниженні його честі і гідності, зазнані ним моральних переживань, в зв`язку з порушенням його прав поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за обставинами які викладені в заяві про злочин від 03.02.2020 року та підтверджується копіями документів, дисками з відео, та іншими додатками до цієї заяви.
Посилаючись на те, що слідчий порушив вимоги ст.55 КПК України, заявник просить вимоги скарги задовольнити повністю.
Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав скаргу, просив задовольнити повністю. Вказав, що він приєднав до справи 3 диски про протиправні дії проти нього, але оцінка цим доказам не надана.
Слідчий, прокурор до суду повторно не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а слідчий суддя обмежений щодо строку розгляду скарги, на підставі чого суд розглядає скаргу за їх відсутності.
Суд, вислухавши заявника, дослідивши документи та оцінивши докази за скаргою, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Судовим розглядом встановлено, що слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000246 від 27.02.2020 року, за ознаками ч.1 ст.366, ч.1 ст.365 КК України.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.07.2020 року в кримінальному провадженні №0000246 від 27.02.2020 року відмовлено у задоволенні пункту 1 клопотання ОСОБА_3 про залучення особи до кримінального провадження №0000246 від 27.02.2020 року як потерпілого.
Слідчим зазначено, що ухвалою слідчого Октябрського районного суду м.Полтави зобов`язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_3 від 06.05.2020 року в строк та порядку, передбачених ст.220 КПК України, щодо п.1. В пункті 1 клопотання про залучення особи до кримінального провадження як потерпілого ОСОБА_3 не вказує, яким чином спричинена йому будь-яка шкода та не долучає жодних доказів із яких можна припустити про спричинення йому шкоди. Вивченням клопотання ОСОБА_3 та матеріалів кримінального провадження встановлено, що жодних матеріальних збитків останньому не завдано, в розумінні об`єктивної сторони розслідування злочинів. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про завдання шкоди, в тому числі і моральної шкоди, заявник не надав. Разом із тим, орган досудового розслідування не може розцінювати факт притягнення до адміністративної відповідальності, як спричинення шкоди, оскільки це суперечить розумінню «шкоди» в розділі Кримінального кодексу України. Наявні очевидні та достатні підстави вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (а.с.14-16 постанова).
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно із ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Процесуальним законом не передбачено винесення окремої постанови та/або ухвали про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Згідно з ч.2 ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Також, таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 8 КПК України гарантовано, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В постанові від 14.07.2020 року зазначається про те, що наявні очевидні та достатні підстави вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Дослідивши постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.07.2020 року в кримінальному провадженні №0000246 від 27.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим, суд встановив, що слідчим взагалі не вмотивована відмова у задоволенні клопотання заявника про визнання потерпілим, слідчий не навів та не послався на матеріали досудового розслідування, що дають підстави для вирішення питання про визнання потерпілим, які слідчі дії були проведені, та у сукупності свідчать про те, що заявник не може бути визнаний потерпілим.
Зміст вказаної постанови не містить правового обґрунтування відсутності підстав щодо задоволення клопотання про визнання потерпілим, а відтак, не спростовано доводи скаржника.
Суд вважає, що висновок щодо відмови у визнанні потерпілим було зроблено передчасно і цей висновок не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і не відповідає вимогам ст.ст. 55, 110 КПК України. Таким чином, скарга в частині скасування оскаржуваної постанови є обґрунтованою.
Із зазначених підстав слідчий суддя вважає за необхідне скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.07.2020 року в кримінальному провадженні №0000246 від 27.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим.
Щодо вимог заявника про зобов`язання відповідальних посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у відповідності до вимог ч.1 ст.55 КПК України визнати ОСОБА_3 потерпілим та вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки як потерпілого, то слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Згідно із ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Зважаючи на те, що повноваження слідчого судді охоплюють лише контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а тому вище зазначені вимоги особи, яка подала скаргу, суперечать вимогам самостійності слідчого у своїй процесуальній діяльності та порушує дискреційні повноваження слідчого, у зв`язку із чим дані вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 3 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.220,303-307,309,372, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.07.2020 року в кримінальному провадженні №0000246 від 27.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1