ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/329/20 Номер провадження 11-кп/814/340/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.12.2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, українцю, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, не одруженому, на утриманні малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючому, офіційно не працевлаштованому, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимому, обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України, -

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 29 січня 2021 року включно без визначення розміру застави.
Згідно з клопотанням та ухвалою в провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження № 0000045 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Відповідно до обвинувального акта, 07.02.2020 близько 19 год. ОСОБА_7 , взявши із собою сокиру для залякування потерпілої ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, та заподіяння їй тілесних ушкоджень прийшов до господарства потерпілої за адресою АДРЕСА_2 , та, вибивши вікно, проник до її будинку, де вчинив розбійний напад на ОСОБА_9 , застосовуючи при цьому насильство небезпечне для життя в момент заподіяння, яке виразилося у нанесенні ударів сокирою по спині, викручуванні рук, хватанні руками за шию, а також висловлюванні у адресу потерпілої погроз вбивством у разі, якщо остання не віддасть обвинуваченому гроші. У подальшому ОСОБА_7 під подушками на ліжку у спальні будинку ОСОБА_9 знайшов гроші у сумі 17500 грн, якими і заволодів, після чого з місця вчинення злочину пішов.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді синця в області верхньої третини спини по центру, два синці в області проекції правої лопатки, гематоми в області середньої третини спини зліва та справа, синці в області верхньої третини шиї справа, середньої третини правого передпліччя по задній поверхні, лівого зап`ястя по зовнішній поверхні, в області проекції середньої третини третього п`ясти правої кисті по задній поверхні, а також матеріальні збитки на суму 17500 грн.

Продовжуючи дію запобіжного заходу суд зазначив, що до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з рішенням суду до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в його інтересах.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого містить дані, що не відповідають дійсності., а саме, показання свідка ОСОБА_10 . Вказує, що порушення сторони обвинувачення щодо фабрикації клопотання та повідомлення про підозру містяться у журналі судового засідання, аудіо- та відеозаписі допиту вказаного свідка.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вказує на сумнівність показань потерпілої, наданих нею в судовому засіданні, оскільки вона не могла бачити, хто саме заліз через вікно до її будинку, а на ОСОБА_7 вказала через те, що знала його як особу, про яку говорять в селі, що він має кримінальне минуле, та бачила його раніше.
За таких обставин вказує на сумнівність обгрунтованості підозри.
Додає, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не надали суду показання, які б достовірно свідчили про винуватість ОСОБА_7 , тому сторона обвинувачення безпідставно посилається на показання вказаних свідків на підтвердження обґрунтованості підозри. Натомість свідок ОСОБА_11 , зазначив, що потерпіла не знала нападника, а ОСОБА_10 вказав на те, що ОСОБА_7 на початку лютого до нього не приходив та не повідомляв йому про вчинене кримінальне правопорушення.
Звертає увагу, що судом першої інстанції помилково визначено покарання, що загрожує обвинуваченому, у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років замість позбавлення волі від 7 до 12 років.
У запереченнях на апеляційні скарги захисника та обвинуваченого прокурор ОСОБА_6 просить відмовити в їх задоволенні та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інші учасники кримінального провадження ухвалу не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 , який апеляційні скарги підтримав з підстав у ній наведених, зазначивши про упереджене ставлення судді до розгляду даного кримінального провадження, неправдивість показань потерпілої та необугрунтованість підозри; захисника ОСОБА_8 в його інтересах, яка підтримала апеляційні скарги, вказавши на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, передбачених ст..177 КПК України; заперечення прокурора проти задоволення апеляційних скарг; думку потерпілої, яка заперечила проти їх задоволення; вивчивши матеріали п ровадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дійшла наступного висновку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Відповідно до положень ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати всі обставини з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, доведених прокурором в судовому засіданні, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому існує ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання.
Окрім цього, обвинувачений вчинив злочин із застосуванням насильства стосовно особи похилого віку, проживає з потерпілою в одному селі, висловлював погрози на адресу потерпілої з метою її залякування та спонукання до зміни показань, а отже може вчинити дії щодо незаконного впливу на потерпілу ОСОБА_9 , з метою зміни її показань в суді, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, доводи захисника щодо відсутності ризиків є безпідставними.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу особистого зобов`язання, на якому наполягає захисник, є неможливим, оскільки він передбачає перебування ОСОБА_7 на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та об`єктивне встановлення істини у кримінальному провадженні.
Твердження обвинуваченого та захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри є неспроможними, так як поняття обґрунтованості пред`явленої особі підозри визначено на стадії досудового розслідування, а питання продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_7 вирішувалося в ході судового розгляду. На цій стадії кримінального провадження апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі, у тому числі і питання достовірності показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 .
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.
При цьому колегія суддів враховує доводи захисника щодо помилкового визначення розміру покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та вважає за необхідне уточнити мотивувальну частину ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.12.2020 року у цій частині, зазначивши розмір покарання, передбачений ч.3 ст.187 КК України, а саме, позбавлення волі від 7 до 12 років.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.12.2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
В порядку ст.. 404 КПК України уточнити мотивувальну частину ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.12.2020 року, вказавши, що санкція ч.3 ст.187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4