Номер провадження: 11-кп/813/625/21
Номер справи місцевого суду: 495/8047/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 05.05.2020 у кримінальному провадженні № 0000521 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, працюючого оператором АЗС, освіта середньотехнічна, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2015 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
- обвинувачуваного у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України
установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік із покладенням наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 249 ч. 1 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження відносно засудженого ОСОБА_8 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Стягнуто с засудженого ОСОБА_8 на користь держави в особі уповноваженого органу Дністровського ТВ басейнового управління «Західно-Чорноморська Держрибохорони» матеріальну шкоду в сумі 5 576 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 01.03.2015 в проміжок часу з 10 по 13 год., він, знаходячись на гумовому човні на Дністровському лимані приблизно в 500 метрах від берегу в районі АДРЕСА_1 порушив вимоги п.п. 3.15, 4.6, 4.13 Правил любительського і спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання водних живих ресурсів при здійсненні любительського і спортивного рибальства затвердженого Наказом Державного Комітету Рибного Господарства України від 15.02.1999 за №19, яке виразилось в тому, що в зазначений день та час, у вказаному місці, умисно, з корисливих спонукань, використовуючи заборонені знаряддя лову для любительського та спортивного рибальства, а саме 5 ліскових сіток: перша ліскова сітка довжиною 50 метрів, висотою 1 метр, вічко 40 мм, друга ліскова сітка довжиною 20 метрів, висотою 1, 2 метра, вічко 55 мм, третя ліскова сітка довжиною 20 метрів, висотою 1,2 метра, вічко 55 мм, четверта ліскова сітка довжиною 50 метрів, висотою 1,2 метра, вічко 65 мм, п`ята ліскова сітка довжиною 50 метрів, висотою 1,2 метра, вічко 70 мм, без документів, які дозволяють здійснювати промисел водних живих біоресурсів, здійснював вилов риби забороненими знаряддями лову в кілометровій зоні, в якій заборонений вилов риби на протязі року.

Шляхом вибірки заздалегідь приготованих заборонених знарядь лову, а саме за допомогою вище перелічених сіток, обвинувачений ОСОБА_8 здійснив незаконний вилов риби, чим відповідно до Постанови КМ України від 21.11.2011 №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», спричинив істотну шкоду рибним запасам України у розмірі:

- «судак» в кількості 1 шт., загальною вагою 0,8 кг, вартістю 510 гривень;

-«сазан» в кількості 13 шт., загальною вагою 11,1 кг, вартістю 306 гривень за одну штуку, на загальну суму 3978 гривень;

-«карась» в кількості 64 шт., загальною вагою 14 кг, вартістю 17 гривень за одну штуку, на загальну суму 1088 гривень;

Загальний збиток, спричинений обвинуваченим ОСОБА_8 рибним запасам України внаслідок незаконного вилову риби «судак» в кількості 1 шт., «сазан» в кількості 13 шт., «карась» в кількості 64 шт., незалежно від розміру та ваги, становить 5576 гривень. Загальна вага виловленої риби становить 25,9 кг, що в 8 разів більш за добову норму.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, з таких підстав:

- суд 1-ої інстанції не врахував те, що раніше, ухвалою Апеляційного суду Одеської обл. від 19.05.2016 був скасований вирок Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 03.03.2016 відносно ОСОБА_8 із зазначенням того, що при складанні обвинувального акту були зазначені відомості, які фактично суперечать фактичним обставинам справи та зазначене обвинувачення є неконкретним. Окрім того, обвинувальний акт у справі не містить доказів спричинення істотної шкоди інтересах держави, а якщо внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав може нести відповідальність за ч. 3 або ч. 4 ст. 85 КпАП України;

- у вироку неправильно відображені показання свідка ОСОБА_10 , який начебто пояснив, що ОСОБА_8 здійснив вилов риби в нерестовий період. Таке твердження не відповідає дійсності, так як на питання чи був цей час нерестовим періодом, свідок ОСОБА_10 та інші свідки відповідали, що ніякого нерестового періоду в цей час не було;

- посилання у вироку суду на велику кількість риби, яка відноситься до цінних видів, є голослівним та безпідставним;

- суд 1-ої інстанції не надав оцінки тому, що ОСОБА_8 не погодився із звільненням його від кримінальної відповідальності ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності;

- суд 1-ої інстанції не розглянув по суті цивільний позов та не звернув уваги на те, що сплив строк позовної давності стягнення матеріальної шкоди, який згідно ст. 257 ЦК України встановлений строком у три роки, вказавши в вироку, що нібито з дня вчинення ОСОБА_8 злочину і до дня набрання вироку законної сили минуло три роки;

- під час судового розгляду не встановлено, чи функціонує до теперішнього часу Дністровський ТВ басейнового управління «Західно-Чорноморська Держрибохорона»;

- прокурором не надані докази наявності суб`єктивної сторони складу злочину та дій ОСОБА_8 .

Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду 1-ої інстанції скасувати та ухвалити стосовно його підзахисного виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, натомість, прокурор ОСОБА_7 частково підтримала апеляційну скаргу, просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді 1-ої інстанції в зв`язку з допущенними істотними порушеннями КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи апеляційної скарги щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував свою винуватість у незаконному зайнятті рибним промислом, й наполягав на ухваленні виправдувального вироку, суд першої інстанції розглянув провадження в повному обсязі, визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, призначив йому покарання, і на підставі ст. 49 КК України звільнив від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Таким чином, у вироку суд 1-ої інстанції прийняв взаємовиключні рішення, чим істотно порушив вимоги статей 370, 374 КПК України.
Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 2.07.2019 у справі № 515/331/17, згідно з якою «відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи на відповідній підставі. Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності».
Окрім того, апеляційний суд вважає, що при розгляді зазначеного кримінального провадження судом 1-ої інстанції були допущені істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Так, згідно ст. 366 КПК України після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 371 КПК України суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду, вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Судове рішення, за вимогами ч.1 ст. 376 КПК України, проголошується прилюдно негайно після виходу з нарадчої кімнати. Головуючий суддя у судовому засідання роз`яснює зміст рішення, порядок та строк його оскарження.
Учасники судового провадження відповідно до ч.6 вказаної статті мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження та прокурору.
Системний аналіз процесуальних норм вказує на те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст проголошено негайно після виходу з нарадчої кімнати, крім того, копію цього вироку негайно має бути вручено учасникам судового провадження.
Суд 1-ої інстанції при розгляді даного кримінального провадження зазначених вимог процесуального закону не дотримався.
Як убачається з журналу та аудіозапису судового засідання від 23.12.2019 (а.с.180), після виходу з нарадчої кімнати, у зв`язку із неявкою обвинуваченого ОСОБА_8 , головуючий вирок не проголосив, а постановив ухвали про привід обвинуваченого в наступне судове засідання та про накладення на нього грошового стягнення в порядку ч. 1 ст. 139, ч. 1 ст. 323 КПК України (а.с. 182-183, 184-185).
Проте, у суду після виходу з нарадчої кімнати не було правових підстав для відкладення оголошення вироку у зв`язку з відсутністю обвинуваченого, а матеріали кримінального провадження не містять тексту вироку, який був ухвалений судом в нарадчій кімнаті 23.12.2019 та не оголошувався судом в судовому засіданні.
В подальшому, 05.05.2020 суд відкрив судові дебати, надав обвинуваченому останнє слово, та повторно ухвалив вирок, який було проголошено відповідно до приписів ст. 376 КПК України (а.с. 196-197).
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції ухвалив оскаржуваний вирок із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На переконання апеляційного суду, наведені порушення чинного законодавства колегія суддів вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування вироку.
З огляду на вищевикладене апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.
При новому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_8 та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.
Керуючись ст.ст. 24, 284, 366, 370, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 05.05.2020, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді 1-ої інстанції, зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3