УХВАЛА

10 вересня 2020 року
м. Київ

справа № 521/14113/19
провадження № 51-2963 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 травня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Суду від 1 липня 2020 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також стороні захисту було роз`яснено, що в разі невиконання цих вимог у встановлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала. Оскільки скаржник не усунув недоліки в установлений строк, ухвалою від 15 липня 2020 року його касаційну скаргу було повернуто на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У межах строку, встановленого на касаційне оскарження, захисник знову звернувся до Суду зі скаргою.
Виходячи з положень ст. 129 Конституції України насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження у визначених законом випадках та порядку.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Тому, відповідно до ст. 427 КПК скаржник має навести правове обґрунтування своїх вимог. Проте всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі захисник вкотре не зазначив обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Як убачається зі змісту скарги, у ній сторона захисту відобразила власне трактування норм закону, однак при цьому не зазначила аргументів, що доводять допущення судами першої й апеляційної інстанцій таких порушень норм права, які вплинули на суть прийнятого остаточного рішення і тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку й ухвали на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, зважаючи на статті 370, 404, 412, 413, 415 цього Кодексу в їх взаємозв`язку, а також з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 1 березня та 20 грудня 2018 року (справи № 278/3362/15-к, № 196/1403/16-к).
До того ж скаржник, заперечуючи насамперед справедливість заходу примусу, замість наведення позиції в аспекті статей 50, 65 Кримінального кодексу України й особливостей застосування статей 69, 75 цього Кодексу посилається на бажання засудженого відшкодувати збитки.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недодержання положень ст. 427 вказаного Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути на підставі ч. 3 ст. 429 КПК особі, яка її подала.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 травня 2020 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3