ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 583/4959/18 Номер провадження 11-кп/814/719/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, громадянина України, що має базову середню освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.08.2009 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185, ст.ст. 104, 75 КК України до 6 місяців позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік;
- 13.04.2010 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України до 1 року позбавлення волі;
- 08.02.2013 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 29.03.2013 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 69, 70 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 23.12.2015 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 263, ст. 69, ч. 2 ст. 263, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 25.05.2018 Мар`їнським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки

визнано винуватим та засуджено:
-ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
-за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;
-за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 травня 2018 року у виді шести місяців позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді п`яти років позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання період тримання під вартою, рахуючи строк відбуття покарання з часу його затримання - 22 грудня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 :
- на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1890 грн.;
- на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1914,62 грн.;
- на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 4004 грн.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України за таких обставин.
09 липня 2018 року близько 13.00 год., реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, через паркан незаконно проник на подвір`я господарства АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_10 , та, витягнувши раму вікна, через віконний отвір проник до приміщення будинку. Перебуваючи в кімнаті будинку ОСОБА_8 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно з тумбочки, що знаходиться в кімнаті будинку, викрав ланцюжок із золота 585 проби вагою 3,17 гр. довжиною 42-49 см, що належить потерпілій ОСОБА_10 , вартістю 1914,62 грн., чим завдав останній матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 07 вересня 2018 року близько півночі, ОСОБА_8 через паркан таємно, незаконно проник до присадибної ділянки господарства АДРЕСА_3 , після чого шляхом вільного доступу зайшов у двір господарства та за допомогою цеглини, яку знайшов у дворі господарства, розбив скло у вікні будинку та через віконний отвір незаконно проник до приміщення житлового будинку. Перебуваючи в спальній кімнаті, умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав з гаманця, що знаходився в сумці в спальній кімнаті будинку грошові кошти в сумі 1600 грн. купюрами номіналом по 100 та 200 грн., що належали потерпілій ОСОБА_9 , завдавши своїми діями потерпілій матеріальну шкоду у зазначеному розмірі.
Крім того, 20 вересня 2018 року близько 21.00 год. ОСОБА_8 , з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом відсування москітної сітки, через віконний отвір проник до квартири АДРЕСА_4 , що належить потерпілій ОСОБА_11 . Перебуваючи в спальній кімнаті квартири, умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав з кімнати шкіряний гаманець разом з готівковими коштами, що зберігалися в ньому, а саме 110 доларів США, що по курсу НБУ становить 3093,22 грн., та 346,20 грн., що належали потерпілій ОСОБА_11 , завдавши останній матеріальну шкоду у зазначеному розмірі.
Крім того, 08 вересня 2018 року близько 23.00 год., з невстановленою метою, ОСОБА_8 , діючи всупереч волі законного володільця та встановленого законом порядку проникнення до житла чи іншого володіння особи, за відсутності визначених законом підстав, заліз на гараж, що прибудований до будинку АДРЕСА_5 , розбив скло вікна на горищі та через утворений отвір проник до приміщення горища, звідки через люк потрапив всередину будинку, тобто незаконно проник до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить потерпілому ОСОБА_12 , порушивши гарантоване ст. 30 Конституції України право ОСОБА_12 на недоторканість належного йому житла та іншого володіння особи.
Крім того, 26 листопада 2018 року близько 20.00 год., ОСОБА_8 взяв вдома пластикову каністру ємністю 10 літрів з гумовим шлангом та маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, а саме бензинового палива із автомобіля, пішов до домоволодіння АДРЕСА_6 . В подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, ОСОБА_8 через хвіртку незаконно проник до подвір`я вказаного господарства, що належить потерпілій ОСОБА_13 , підійшов до автомобіля ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 синього кольору, який знаходився на подвір`ї та належить потерпілій ОСОБА_13 . Після чого руками відкрив бензобак вказаного автомобіля та за допомогою гумового шланга в приготовану пластикову каністру почав зливати бензин марки А-92. В цей час дії ОСОБА_8 , розпочаті як таємні, були помічені донькою потерпілої ОСОБА_14 , яка заперечила проти його дій. ОСОБА_8 , не реагуючи на присутність свідка, розуміючи, що його дії щодо викрадення бензинового палива з автомобіля стали відкритими, продовжуючи реалізовувати умисел на протиправне заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів відкрито наточив повну пластикову каністру ємністю 10 літрів бензинового палива марки А-92, вартість якого становить 304,80 грн. та покинув вказане домоволодіння.
Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, в якій просить вирок скасувати та виправдати обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах.
На обґрунтування вимог вказує, що обвинувачений не визнає себе винуватим у вчиненні злочинів по епізодам крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 та незаконного проникнення до будинку ОСОБА_12 . За вказаними епізодами винуватість ОСОБА_8 , на думку захисника, не підтверджена об`єктивними доказами, а тому підлягає перевірці. Визнає себе винуватим лише по епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_11 .
Вважає, що протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 мають бути визнані недопустимими доказами, так як на них продемонстровано зі слів обвинуваченого спосіб, місце та механізм вчинення кримінальних правопорушень, які він заперечив в судовому засіданні. З огляду на це спосіб та механізм вчинення злочинів не було доведено згідно ч.1, 2 ст.23 КПК України, а тому наведені відомості не можуть бути визнані судом доказами. Не доведення цих обставин впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та спростовує об`єктивну сторону злочину, а тому захисник вважає, що у матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, уточнивши при цьому вимоги, а саме прохали виправдати обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за виключенням епізоду крадіжки в потерпілої ОСОБА_11 , за яким прохали призначити обвинуваченому найбільш можливе мінімальне покарання, заперечення прокурора проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи принесеної апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Так, по епізоду крадіжки грошових коштів в потерпілої ОСОБА_11 від 20.09.2018 року ОСОБА_8 вину в ході судового розгляду визнав повністю та в апеляційній скарзі доведеність винуватості по даному епізоду обвинуваченим та стороною захисту не оскаржувалася, а тому колегією суддів, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряється.

Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні цих злочинів за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вина його підзахисного не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, в тому числі показаннями потерпілих, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , даних ними в ході судового розгляду, даними протоколів огляду місця пригоди, даними довідки з ломбарду, даними висновків судових трасологічних експертиз, даними протоколів слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, належним чином обґрунтував та вмотивував прийняте рішення, навівши докази на підтвердження вини обвинуваченого, які визнав допустимими. Погоджується з такими висновками і колегія суддів.

Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_10 від 09.07.2018 суд першої інстанції вказав, що окрім показань самої потерпілої ОСОБА_10 про те, що про вчинення крадіжки золотого ланцюжка (який був пошкоджений) з її будинку вона дізналася цього ж дня особисто від ОСОБА_8 , який неодноразово і в подальшому їй телефонував з цього питання, вина обвинуваченого по даному епізоду підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду підтвердив, що 11.07.18 ОСОБА_8 в рахунок боргу віддав йому пошкоджений золотий ланцюжок, який він цього ж дня здав до ломбарду. Вказана обставина підтверджена і довідкою Повного товариства «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і компанія». Окрім того, за даними висновку судової трасологічної експертизи №19/119/6-2/941е від 15.08.18, слід низу підошви взуття, виявлений на відрізку дошки та вилучений під час огляду будинку потерпілої ОСОБА_10 , наданий на дослідження, залишений взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і взуття на праву ногу, вилучене у ОСОБА_8 та надане на дослідження.

Ствердження сторони захисту про те, що ланцюжок, який ОСОБА_8 передав ОСОБА_17 належав саме матері обвинуваченого, про що він і вказував ОСОБА_18 та, власне, свідок і підтвердив такі пояснення обвинуваченого під час судового розгляду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на підтвердження такої версії стороною захисту не надано ні суду першої інстанції, ні до апеляційного суду жодного доказу. Водночас, вага та стан ланцюжка, викрадені в потерпілої ОСОБА_10 та ланцюжка, наданого ОСОБА_8 свідку ОСОБА_17 повністю співпадають (згідно даних договору застави від 11.08.18).

За епізодом незаконного проникнення до житла потерпілого ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_8 як під час судового розгляду, так і в апеляційному суді не заперечив тієї обставини, що зайшов до будинку без дозволу господаря, однак стверджував, що опинився в будинку на законних підставах, зайшовши як до господарства через відчинену хвіртку, так і до будинку через незачинені двері.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України полягає в незаконному проникненню у житло або інше володіння особи проти його волі, тобто без згоди власника житла на такі дії.

Водночас свідок ОСОБА_16 , допитаний в ході судового розгляду, пояснив суду, що у вересні 2018р. проживав у будинку батька ОСОБА_12 в с.Хухра Охтирського району, коли одного дня близько 23 год він прокинувся від світла ліхтаря та побачив в оселі невідомого йому раніше чоловіка, як в подальшому з`ясувалося ОСОБА_8 . При цьому свідок зауважив, що як хвіртка до господарства, так і вхідні двері до будинку були зачинені, при цьому відчинено було горище та розбите на ньому вікно через яке ОСОБА_8 і проник до будинку.

Щодо заперечення обвинуваченого ОСОБА_8 до його причетності й до вчинення крадіжки грошових коштів з будинку потерпілої ОСОБА_9 , то вони також спростовані стороною обвинувачення в ході судового розгляду наданими доказами в їх сукупності.

Так, за даними протоколу огляду місця події домоволодіння АДРЕСА_3 , належного потерпілій ОСОБА_9 , в одній з кімнат виявлено пошкодження шляхом розбиття склопакету, в ході огляду виявлено та вилучено відрізки липкої стрічки зі слідами рук.

За даними висновку судової трасологічної експертизи №19/119/6-1/493е від 26.09.18 слід ділянки долонної поверхні руки на відрізку липкої стрічки №2, вилучений із зовнішнього відкосу вікна пластикової поверхні, залишений ділянкою долонної поверхні правої руки ОСОБА_8 .

Не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту з приводу не доведення вини ОСОБА_8 і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, оскільки з урахуванням обраного щодо ОСОБА_8 виду запобіжного заходу, а саме цілодобовий домашній арешт з застосування електронного засобу контролю, взагалі виключається можливість перебування обвинуваченого поза межами його місця проживання, зокрема, на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_13 .

Так, свідок ОСОБА_14 в ході судового розгляду пояснила суду, що повертаючись додому ввечері 26.11.18 р. вона в дворі їх домогосподарства побачила їх односельця - ОСОБА_8 , який був біля машини та сточував бензин у каністру. На її окрик ОСОБА_8 наказав свідку щоб мовчала та продовжив свої дії. Набравши бензину, ОСОБА_8 проходив повз неї та знову наказав мовчати та не повідомляти до поліції.

Дійсно, ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.10.2018 щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за місцем проживання: АДРЕСА_1 , строком дії ухвали до 08.12.2018. Водночас, за показаннями свідка ОСОБА_15 інспектора відділу моніторингу систем електронного контролю УОЗУР ГУНП в Сумській області, о 19.50 год. 26.11.2018 року було встановлено та зафіксовано системою електронного контролю як «відсутність пристрою», тобто розрив між сигналом трекера, який діє в межах будинку, і браслетом, одягненим на обвинуваченого, та о 20.16 год. цього ж дня система зафіксувала «пристрій спостереження знову в русі», що підтверджено відповідним витягом з програмного забезпечення системи електронного контролю.

Таким чином, з огляду на показання свідка ОСОБА_14 , яка прямо вказала на особу обвинуваченого ОСОБА_8 як такого, що на території їх домогосподарства вчиняла злочин, при цьому свідок зауважила, що знає Порохню, як односельця, дані системи електронного контролю за особами щодо яких обрано запобіжний захід з застосуванням електронних засобів контролю про відсутність сигналу приладу в період часу з 19.50 до 20.16 год. часу в проміжок якого й було вчинено злочин, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_19 , при цьому сторона захисту не надала суду будь-яких об`єктивних даних про особу свідка, які б ставили під сумнів правдивість її показань, колегія суддів вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України, наведені у вироку суду докази на підтвердження вини обвинуваченого належним чином перевірені судом, об`єктивно узгоджуються між собою та відображають реальну картину події, добуті без будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту та обвинуваченого в принесеній апеляційній скарзі щодо визнання недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та зазначає наступне.

Так, слідчі експерименти, що були проведені за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , проведені з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та у порядку та повній відповідності до вимог ст.240 КПК України. При цьому, під час їх проведення окрім обвинуваченого ОСОБА_8 , кожного разу був присутній і захисник ОСОБА_7 . Окрім того, слід відмітити, що ОСОБА_8 , надаючи пояснення в ході слідчих експериментів настільки їх деталізує, що свідчить про те, що про такі обставини могла повідомити лише особа, якій вони достеменно відомі та яка безпосередньо їх вчиняла. Окрім того, дані зазначених протоколів слідчих експериментів оцінювалися судом першої інстанції як з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, так і виходячи з сукупності з іншими зібраними доказами. За таких обставин відсутні підстави для визнання їх недопустимими.

Відповідає вимогам статей 50, 65 КК України призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом і розміром є цілком справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника -адвоката ОСОБА_7 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4