Номер провадження: 11-сс/813/1211/20
Номер справи місцевого суду: 511/1042/20 1-кс/511/325/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

власника майна адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області, від 24 червня 2020 року, якою було відмовлено у накладені арешту на майно у кримінальному провадженні №0000381, внесеному до ЄРДР 22.06.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.240 КК України,
встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області, від 24 червня 2020 року, було відмовлено у накладені арешту на майно у кримінальному провадженні №0000381, внесеному до ЄРДР 22.06.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.240 КК України.
Рішення суду мотивоване тим, що у ТОВ «РЕСУРС-С» на теперішній час є дійсний спеціальний дозвіл №4652 від 28.01.2015 року, який продовжено до 16.12.2024 року, тому слідчим не надано доказів того, що вказане майно має відношення до предмету доказування в даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу слідчого судді прокурор Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та незаконною, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зазначає, що ТОВ «РЕСУРС-С» не мало права 22.06.2020 року здійснювати дослідно-промислову розробку (видобування) піщаного-галькового матеріалу.
У зв`язку з викладеним прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області, від 24 червня 2020 року, і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000381, внесеному до ЄРДР 22.06.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України про арешт тимчасово вилученого майна.

Позиції учасників судового розгляду.
У судовому засіданні апеляційного суду власник майна заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату і час судового засідання до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, з жодними клопотаннями не звертався, у зв`язку із чим апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При цьому, частина 2 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя вірно встановив, що спеціальний дозвіл №4652, від 28.01.2015 року наданий ТОВ «РЕСУРС-С» на теперішній час дійсний та строк дозволу продовжено до 16.12.2024 року на підставі наказу №480, від 16.12.2019 року та угоди від №4652, від.26.05.2020 року, у зв`язку з чим клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що відповідно до Програми робіт з геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення дослідницько-промислова розробка може бути здійснена лише з другого кварталу 2022 року, апеляційний суд звертає увагу на таке.

У вказаній програмі зазначено, що дослідно-промислова розробка може проводитися з другого кварталу 2022 року.

При цьому, зі спеціального дозволу на користування надрами №4652 вбачається, що спеціальний дозвіл ТОВ «РЕСУРС-С» виданий на такі види користування надрами як геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка.

При цьому, у вказаній програмі робіт містяться і інші види робіт крім дослідно-промислової розробки, строк проведення яких починається з другого кварталу 2020 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що прокурором не було надано жодних доказів на підтвердження факту здійснення дослідно-промислової розробки.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, що здійснюють кримінальне провадження.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали, у зв`язку з чим оскаржену ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області, від 24 червня 2020 року, якою було відмовлено у накладені арешту на майно у кримінальному провадженні №0000381, внесеному до ЄРДР 22.06.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.240 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4