Дата документу 30.09.2020 Справа № 320/2489/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/2489/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/287/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 30 вересня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, ухваленого 8 липня 2019 року, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополя Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

15 січня 2018 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи на ґрунті раптово виниклої в ході сварки особистої неприязні до ОСОБА_9 , маючи умисел на нанесення останньому тілесних ушкоджень, будучи у стані алкогольного сп`яніння, руками та ногами наніс не менше 17 ударів руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок потерпілого ОСОБА_9 , тим самим, заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді синців обох ліктьових суглобів та правої кисті, садна правого колінного суглобу, які згідно з висновком судово медичної експертизи №87 від 30 березня 2018 року, кваліфікується як легкі; внутрішньочерепної травми, що виразилась багатоуламковими переломами кісток носу та обох виличних кісток, повними лінійними переломами верхньої щелепи, що йдуть від грушоподібного отвору вниз, вправо та вліво до п`яти зубів, повним поперечним переломом правого вінцевого відростка нижньої щелепи; крововиливом під тверду мозкову оболонку зліва на конвекситальній поверхні півкулі з переходом на базальну поверхню у передню та задню черепні ямки (близько 60 мл під час операції, близько 20 мл під час розтину); крововиливами під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні лівих лобної, скроневої та потиличної долей з переходом на базальну поверхню лівої скроневої долі головного мозку та верхній поверхні мозочку; вогнищами забою речовини конвекситальної поверхні лівої скроневої долі та базальної її поверхні; дрібно та великовогнищевими крововиливами у товщі вароліївого моста; ранами потиличної області, нижнього віка правого ока, верхнього віка правого ока та лівої надбрівної області, множинними синцями та крововиливами у м`які тканини обличчя, тім`яних, скроневих та потиличної областей, садном потиличної області; яка, згідно з висновком судово медичної експертизи №87 від 30.03.2018, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та від якого, 28 січня 2018 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, в приміщенні КУ «ТМО «БЛІМЛШМД» ММР ЗО, внаслідок ускладнення його набряком, дислокацією головного мозку, настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, ухваленого 8 липня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, а саме з 15 січня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення з 15 січня 2018 року до вступу вироку в законну силу, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 18 340 /вісімнадцять триста сорок/ гривень 29 коп., та моральну шкоду в розмірі 50 000 /п`ятдесят/ гривень 00 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його несправедливим та неправомірним у зв`язку з неповнотою судового розгляду.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд, досліджуючи докази не взяв до уваги те, що слідчими було допущено помилку щодо правової кваліфікації інкримінованого йому злочину, вважає, що його дії з урахуванням положень ч.3 ст. 36 КК України повинні були кваліфікуватися за ст. 124 КК України.

Вказує, що місцевий суд ігнорував його показання та клопотання щодо отримання інших доказів.

Крім того, зазначає, що його дії були направленні лише на оборону, що підтвердила свідок ОСОБА_11 , проте даним обставин суд не надав належної оцінки.

Також вказує, що суд залишив поза увагою відомості щодо особи потерпілого, який був суспільно небезпечним, під час конфлікту взагалі був агресивним, перебував в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В доповненнях до апеляційної скарги від 17.07.2019 рокуобвинувачений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 22.05.2019 року з тих підстав, що розгляд клопотання прокурора відбувся у його відсутність, а постановлена ухвала, яка була оголошена без його участі, є невмотивованою та необґрунтованою .

Крім того, в доповненнях, які надійшли до суду 19.05.2020 року, обвинувачений вказує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки все перетворено і об`єктивна сторона злочину не відповідає дійсності.

Окрім цього, посилаючись на висновки судово-медичної експертизи, зазначає про невідповідність кількості нанесених ударів, а також про спотворення у вироку показань свідка ОСОБА_12 .

Вказуючи про порушення вимог ст. 290 КК України, зазначає про те, що він не був ознайомлений з матеріалами досудового розслідування.

Крім того, вказує про необґрунтованість висновків суду щодо відхилення доказів того, що на його утриманні перебувають син та падчерка,а також те, що він є єдиною допомогою для матері.

Вважає, що він діяв виключно у стані необхідної оборони.

Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що потерпілий перебуваючи у нього вдома, погрожував йому сокирою, він її відкинув у сусідню кімнату, і більше нею ніхто не користувався. Також вказав, що розгляд клопотання про продовження терміну запобіжного заходу відбувався у його відсутність.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, пославшись на неповноту судового слідства, невідповідність нанесених ударів, розгляд питання про продовження дії запобіжного заходу без участі обвинуваченого, наявність в діях ОСОБА_7 необхідної оборони, а також неврахування судом характеристики відносно особи обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги сторони захисту, вказавши про доведеність вини обвинуваченого, оскільки потерпілому було нанесено саме 17 ударів, що підтверджується висновком експерта № 87, були відсутні загрози для обвинуваченого, так як сокира була відкинута, тривання конфлікту 20-30 хвилин. Просив вирок суду залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не з`явився, заявив клопотання про апеляційний розгляд за його відсутності та висловив згоду із оскаржуваним вироком.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не визнав свою вину та вказав про наявність в його діях перевищення меж необхідної оборони, надавши пояснення, що між ним та ОСОБА_13 стався конфлікт, обидва перебували в стані алкогольного сп`яніння. Потерпілий накинувся на нього та бив кухлем по голові, вкусив обвинуваченого за щоку. Обвинувачений вказав, що саме через неадекватну та агресивну поведінку ОСОБА_9 вимушений був захищатися та декілька раз вдарив ОСОБА_9 . Потім потерпілий схопив сокиру та замахнувся на обвинуваченого, вихопивши її у ОСОБА_9 , він викинув сокиру в сусідню кімнату. Боротьба між ними продовжувалась приблизно 20-30 хвилин. Потім він побачив, що потерпілий лежить на кухні і хрипить.ОСОБА_7 пояснив, що не знає точну кількість нанесених ударів, однак пам`ятає, що бив руками та ногами по тулубу та голові, бив потерпілого не маючи умислу на вбивство.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги викладені і при апеляційному розгляді доводи обвинуваченого з приводу відсутності умислу на вбивство потерпілого.

При цьому, судова колегія зауважує на висунутому ОСОБА_7 обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та дотриманні місцевим судом вимог ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

У районному суді і при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_9 пов`язує із тим, що захищався від неправомірних дій потерпілого, про що фактично вказано і в апеляційній скарзі та доповненнях до неї.

Отже, версія сторони захисту полягає у тому, що потерпілий ОСОБА_9 кидався на обвинуваченого то з кухлем, то з сокирою, а останній захищався від протиправних дій з боку потерпілого та перебував у стані необхідної оборони.

Натомість, наведена позиція обвинуваченого та доводи, викладені в його апеляційній скарзі спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

Так, за змістом показів обвинуваченого вбачається, що останній не спростовує самого факту спричинення тілесних ушкоджень потерпілому за його місцем проживання, від яких настала смерть потерпілого.

Покази потерпілого ОСОБА_10 , який є рідним братом померлого ОСОБА_9 стосуються перебування ОСОБА_9 з 15 січня 2018 року в реанімації та застосованих до нього медичних заходів, зокрема у вигляді трепанації черепа.

За показаннями одного з очевидців події свідка ОСОБА_11 слідує, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 сталася бійка, яку вона та ОСОБА_14 намагалися припинити. Свідок вказала на нанесення ОСОБА_9 ударів обвинуваченому, та підтвердила нанесення обвинуваченим ударів ногами і руками в груди та голову потерпілому. Вказала на наявність крові безпосередньо на потерпілому та у будинку на підлозі.

Допитана свідок ОСОБА_12 пояснила про сварку та драку між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вказала на власні дії щодо виклику поліції, з цією метою побігла додому за телефоном. Свідок зазначила, що бійку, яка відбувалась на кухні вона не бачила, але коли повернулась з телефоном, ОСОБА_15 лежав в калюжі крові, обличчям до низу.

Аргументи обвинуваченого щодо спотворення у вироку показань свідка ОСОБА_12 є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції, прослухавши аудіофіксацію судового засідання від 22.05.2019 року, в якому допитувався даний свідок, констатує правильність викладення у вироку показань свідка ОСОБА_12 (т.2 а.п 87-89, диск в т.2 на останньому аркуші).

Згідно змісту рапортів помічника чергового Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ст. сержанта поліції ОСОБА_16 від 15.01.2018 року, 15.01.2018 року о 03 годині 29 хвилин надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Мелітополь, пров. Річний, буд. 84 відбулась бійка біля дач Таврія (т.2 а.п. 9); та до лікарні №1 м. Мелітополя був доставлений гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_4 з д/з: ВЧМТ, перелом основи черепа, госпіталізований (т.2 а.п.11).

За даними протоколу огляду місця події від 15.01.2018 року вбачається, що виявлено множинні сліди-нашарування речовини бурого кольору, сліди боротьби, які виразились у зміні звичайних положень предметів меблювання та інтер`єру, сліди волочіння, представлені слідами речовини бурого кольору; в ході проведення огляду 6 слідів папілярних узорів, фрагмент тканини зі слідами речовини бурого кольору з приміщення веранди, змив зі слідів речовини бурого кольору, з килиму з підлоги кухні, 2 недопалки зі столу в залі, змив зі слідів речовини бурого кольору на дверях в приміщення зали, змив зі слідів речовини бурого кольору з килиму в приміщенні зали; шапку чорно-сіру в`язану, куртку сіро-зелену, сокиру, брюки джинсові, 2 наволочки з подушок з дивану в залі будинку (т.2 а.п.12-16).

Допитані у якості свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вказали, що були запрошені поліцейськими до будинку ОСОБА_19 та підтвердили власну участь у проведенні вказаної слідчої дії.

Висновком судовомедичної експертизи №43 від 16.02.2018 року не виключається наявність крові, виявленої на сокирі в області кріплення топорища до металевої робочої частини від потерпілого ОСОБА_9 (т.2 а.п.42-44).

За висновком експерта № 87 від 29.01.2018 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_9 є поєднана внутрішньочерепна та щелепнолицьова травма, що ускладнилась набряком, дислокацією головного мозку, з розвитком менінгіту, про що свідчать відповідні ушкодження структури голови, а також ступінь виразності набряку та дислокації головного мозку. Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 у вигляді внутрішньочерепної травми мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті
Даною експертизою у ОСОБА_9 виявлені і інші легкі тілесні ушкодження, що відповідають викладеним у фактичних обставинах, встановлених судом та не пов`язаних із настанням смерті. Експерт встановив, що у ОСОБА_9 усі виявлені тілесні ушкодження утворилися прижиттєво.
При цьому, зазначеною експертизою встановлено, що поєднана внутрішньочерепна та щелепнолицьова травма утворилась від не менше 17 травматичних впливів твердих тупих предметів з обмеженою травмуючої поверхності, індивідуальні особливості яких в даних пошкодженнях не відобразилися, в область обличчя обох тім`яних, скроневих та потиличну області голови. Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися при ударах руками, взутими ногами і т.д. (т.2 а.п. 53-63).

Таким чином, причиною смерті ОСОБА_9 стала поєднана внутрішньочерепна та щелепнолицьова травма, що ускладнилась набряком, дислокацією головного мозку, з розвитком менінгіту, яка згідно п. 4 висновку експерта № 87 від 29.01.2018 року утворилася від не менше 17 травматичних впливів твердих тупих предметів, і згідно п.3 вказаної експерти знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Зміст висновків експертизи спростовує доводи сторони захисту щодо необґрунтованості зазначення при встановленні фактичних обставин провадження кількості нанесених ударів.

Дослідженні й інші письмові докази, яким місцевим судом надана належна оцінка і обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 , зокрема висновки судовомедичних експертиз №194, № 193, 195 від 16.02.2018 року, згідно яких не виключається у плямах на наволочках, у змивах «з поверхні килиму у кухонній кімнаті», «з поверхні килиму у кімнаті залі», «з поверхні дерев`яних дверей у залі» у плямах на фрагменті тканини, вилучених з місця події, а також на джемпері (светрі), спортивних брюках потерпілого, на футболці, брюках та калошах підозрюваного ОСОБА_7 наявність крові потерпілого ОСОБА_9 , зокрема і з домішками поту та крові іншої особи (т.2 а.п.20-25, 30-32).

Сукупність досліджених доказів у вигляді показів обвинуваченого з приводу нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, аналогічних показань наведених вище свідків поряд із висновками експертиз та, зокрема експерта № 87 від 29.01.2018 року доводять як сам факт нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_9 тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, так і наслідки спричинення тяжких тілесних ушкоджень у вигляді настання смерті потерпілого, а отже вказують на прямий причинний зв`язок між діями обвинуваченого та спричиненим наслідком.

Відповідаючи на доводи ОСОБА_7 щодо наявності для його життя небезпеки, покликаної діями потерпілого ОСОБА_9 у вигляді застосування останнього по відношенню до ОСОБА_7 сокири, колегія суддів звертає увагу, зокрема на покази самого обвинуваченого в даній частині.
За показаннями як самого ОСОБА_7 , так і за показаннями свідка ОСОБА_11 обвинувачений перед тим як наносити удари потерпілому викинув сокиру у сусідню кімнату.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтвердив, що після того, як він викинув сокиру до сусідньої кімнати, сокиру ні хто не застосовував, а отже це знаряддя не перебувало у користуванні потерпілого.
Тобто будь-які дії з боку ОСОБА_9 , які б становили небезпеку по відношенню до ОСОБА_7 були відсутні.
Крім того, подальша чисельність нанесених ОСОБА_7 ОСОБА_9 ударів, що становило не менше 17 травматичних впливів, зокрема ногами по тулубу та голові поряд із тривалістю боротьби (за показами обвинуваченого 20-30 хвилин) спростовують твердження обвинуваченого щодо наявності для нього реальної загрози.
Обставини, які б засвідчували, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної обороні не доводяться матеріалами кримінального провадження, оскільки дійсне та безпосереднє застосування потерпілим сокири до обвинуваченого не підтверджується доказами, а висновок судовомедичної експертизи №12 від 15.01.2018 року засвідчує виявленні у ОСОБА_7 лише легкі тілесні ушкодження у вигляді саден, які за своїм характером не засвідчують ушкодження внаслідок застосування сокири.

Спричиненні обвинуваченим ОСОБА_9 тілесні ушкодження вочевидь не адекватні виявленим у ОСОБА_7 .

Судова колегія не вбачає обставин, які б свідчили про правомірний захист з боку ОСОБА_7 , який би відповідав небезпеці посягання та обстановці захисту.
Таким чином, сукупність наявних доказів не надає об`єктивних підстав стверджувати, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони, оскільки встановлені події не засвідчують існування негайної на невідворотньої істотної шкоди життю чи здоров`ю обвинуваченого зі сторони потерпілого.

Враховуючи наведені обставини, доводи обвинуваченого щодо наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України є неспроможними.

Доводи обвинуваченого стосовно ігнорування його показань щодо вказаних подій єнеспроможними, оскільки за змістом оскаржуваного вироку місцевий суд приділив їм значну увагу і навів обґрунтовані мотиви з посилання на докази, чому не приймає їх на користь версії ОСОБА_7 щодо перебування його у стані необхідної оборони.

Аргументи сторони захисту щодо безпідставного неврахування місцевим судом показань свідка ОСОБА_11 з приводу наявності в діях обвинуваченого необхідної оборони,є необґрунтованими, оскільки місцевим судом надана належна оцінка її показам у сукупності з іншими дослідженими доказами у даному кримінальному провадженні, що підтверджується змістом оскаржуваного вироку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_11 , викладений зміст яких не оспорюється стороною захисту, у сукупності з іншими доказами жодним чином не спростовують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, встановлених місцевим судом, остання підтвердила факт нанесення обвинуваченим ударів по тулубу та голові потерпілого, в наслідок чого вимушені були викликати медичну допомогу для потерпілого. Свідок ОСОБА_12 вказала на перебуванні потерпілого у непритомному стані у калюжі крові.

Твердження обвинуваченого щодо негативної характеристики потерпілогоне здатні спростувати факту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим при встановлених обставинах.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суди при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

При цьому, апеляційна інстанція зауважує на положеннях ст. ст. 22, 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності судового розгляду, що не надає суду права з власної ініціативи відшуковувати докази.

На противагу доводів апелянта стосовно заявлення останнім у суді першої інстанції клопотання про проведення експертизи щодо зняття відбитків пальців з сокири, судова колегія звертає увагу на відсутність в матеріалах кримінального провадження жодного подібного клопотання ОСОБА_7 , заявленого у письмовому вигляді.
Дослідивши журнали та прослухавши фіксацію судових засідань також не встановлено, що обвинувачений заявляв клопотання про проведення будь-яких експертиз в усному порядку.
Між тим, у судовому засіданні від 25.06.2019 року під час допиту обвинуваченого, останній лише ставив риторичні питання щодо невитребування довідок з психіатричної лікарні стосовно стану потерпілого, не взяття відбитків пальців з сокири, не взяття аналізу у потерпілого на факт вживання ним наркотиків (т.2 а.п. 112-115, диск в т.2 на останньому аркуші).
Наведені обставини не здатні спростувати висновок районного суду про доведення вини ОСОБА_7 , а сукупність досліджених місцевим судом доказів є цілком достатніми для висновку про здійснення ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Наявність конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, тривалість нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, поряд із кількістю нанесених ударів, зокрема у життєво важливий орган (голову) та механізмом їх спричинення - вказує на спрямованість дій обвинуваченого на умисне нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого про порушення вимог ст. 290 КПК України з підстав не ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів з урахуванням правового висновку Великої Палата Верховного Суду, викладеного в постанові ЄУ № 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) від 16 жовтня 2019 року, не бере до уваги, оскільки з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 був ознайомлений, про що свідчить відповідна розписка (т.2 а.п. 162).

Аргументи обвинуваченого щодо неприсутності його при вирішення 22.05.2019 року питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою спростовуються аудіофіксацією та журналом судового засідання (т.2 а.п. 87-94), а наявна в матеріалах кримінального провадження розсипка (т.2 а.п.95) свідчить про отримання ОСОБА_20 копії судового рішення про продовження запобіжного заходу від 22.05.2019 року того ж дня.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України призначив необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень покарання.

Посилання обвинуваченого на безпідставне відхилення судом доказів того, що на його утриманні перебувають син та падчерка, а також те, що він є єдиною допомогою для матері, то на переконання колегії суддів, наведені обставини документально не підтвердженні і не є достатньо переконливими обставинами для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та можливість пом`якшити призначене покарання. При цьому, як вступна частина вироку, так і мотивувальна частина засвідчує врахування судом усіх відомостей стосовно особистості обвинуваченого.

Відповідаючи на доводи обвинуваченого щодо невірного зазначення року ухваленого вироку, слід зазначити, що дане питання може бути вирішено в порядку ст. 379 КПК України і не є підставою для скасування оскаржуваного вироку. Крім того, матеріали справи фіксують дійсну дату ухвалення вироку, що мало місце у 2019 році та не оспорюється сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, ухвалений 8 липня 2019 року, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК Українизалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4