Номер провадження 1-кп/201/690/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 01 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002731 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Прага Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

31 серпня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2019 року приблизно о 18 годині ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 , будучи обуреним поведінкою малолітнього сина своєї співмешканки ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , 2012 року народження, використовуючи непедагогічні методи виховання, реалізуючи умисел на заподіяння легкого тілесного ушкодження, достовірно розуміючи протиправний характер своїх злочинних дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, утримуючи у лівій руці ремінь шкіряний чорного кольору наніс два удари в область обличчя малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , 2012 року народження, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: двох саден в лобній області по центру з переходом на волосисту частину голови та в міжбрівній області з переходом в лобну область праворуч; ділянки з чисельними внутрішньо-шкіряними крововиливами та двома саднами по верхньому і нижньому краю: на спинці носу з переходом на бічні поверхні, в міжбрівну область, в лобну область по центру та ліворуч, на верхню повіку лівого ока, на нижню повіку лівого ока з переходом на гайморову пазуху та частково ліву щоку і далі у ліву скронево-виличну область, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкодженнях, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Саме таке формулювання обвинувачення із визначеною правовою кваліфікацією, визнано судом доведеним у наслідок ґрунтовного та змістовного дослідження усього обсягу наданих доказів сторонами кримінального провадження, аналіз яких і підтвердив обставини події, встановленні судом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав частково та суду показав, що з весни 2014 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 у цивільному шлюбі із ОСОБА_6 , з якою має спільних дітей. Від попереднього шлюбу у ОСОБА_6 є син ОСОБА_8 , 2012 року народження, який мешкає з ними. Відносини з ОСОБА_9 склалися нормальні, але він є неслухняною дитиною і не хоче навчатися та виконувати доручення, які він йому надає, додав, що часто його не б`є, але наказує у цілях виховання.

Так, 29 жовтня 2019 року він наказав ОСОБА_8 слідкувати на вулиці за молодшою сестрою і знаходитися на дворі, але останній не послухався та пішов до сусідки. Тоді він придумав йому покарання та наказав писати букви та цифри до вечора, при цьому, вони знаходилися вже вдома, приблизно о 18 годині. ОСОБА_8 відмовився виконувати його вказівки та писати букви, на що він обурився тим, що останній його не слухається та розлютився, взяв з одягнутих на ньому штанів шкіряний ремінь, склав його вдвоє та вдарив два рази по сідницях потерпілого, перший удар прийшовся у сідниці, після чого, ОСОБА_9 вивернувся і другий удар прийшовся в обличчя. Удари наносив лівою рукою, так як є лівшою. Після цього на обличчі потерпілого між бровами з`явилася гематома та синці. При цьому, стверджував, що не наносив удар в обличчя і попав туди випадково через те, що потерпілий вивернувся. Додав, що спокійно поговорити із дитиною про його поведінку він не намагався.

Після нанесених ударів ОСОБА_9 заплакав, а він став його заспокоювати. Під час цих подій вдома була його дружина ОСОБА_6 . Після цих подій його дружина разом із ОСОБА_8 пішли з дому.

При цьому, обвинувачений не заперечував, що саме від його дій малолітньому потерпілому заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, але стверджував, що не хотів і не наносив удари в обличчя, це сталося випадково.

Отже, виходячи із показів обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній підтверджує, що дійсно у зазначений час та місці, малолітній потерпілий ОСОБА_7 відмовився виконувати те, що наказав робити обвинувачений, а саме писати букви, після чого останній, будучи обуреним такою поведінкою потерпілого, знаходився у розлюченому стані, а тому суд приймає в цій частині його свідчення до уваги.

Проте, обвинувачений, хоча і не заперечував, що наніс два удари малолітньому потерпілому ОСОБА_7 шкіряним ременем, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, але наполягав на тому, що намагався нанести ці удари по сідницях потерпілого, однак один з ударів прийшовся в обличчя випадково через те, що останній вивернувся.

Крім того, підтвердив, що під час досудового розслідування з ним проводився слідчий експеримент, під час якого він показував механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, але стверджував, що слідчий неправильно все зазначив у протоколі, та дав йому підписати незаповнений аркуш. При цьому, не заперечував, що під час слідчого експерименту були присутні поняті, які допитані у судовому засіданні, але не погодився із їх показами в частині того, що він вказував на те, що наніс два удари ременем в обличчя потерпілого та вважав, що вони дають в цій частині неправдиві покази, але навести підстави, з яких свідки його обмовляють, не зміг.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження із дотриманням вимог ст. ст. 353-354 КПК України у присутності законного представника та психолога був допитаний малолітній потерпілий ОСОБА_7 .

Зокрема, виходячи з показів малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , 2012 року народження, наданих у судовому засіданні, слідує, що він проживає разом із своєю матір`ю, братами, сестрами та обвинуваченим ОСОБА_5 .

У жовтні 2019 року після обіду він гуляв на вулиці у дворі біля їх будинку із своєю сестрою, ОСОБА_5 кликав його додому, але він не хотів йти. Через деякий час він зайшов додому, де ОСОБА_5 став вимагати від нього, щоб він писав букви та слова у зошиті, але він не хотів цього робити. Після чого, ОСОБА_5 розлютився, взяв ремінь у руки та вдарив його в обличчя ременем два рази. Він злякався і став плакати, мати була присутня при цьому, стала його заспокоювати. Після чого, він не хотів залишатися у квартирі та пішов до бабусі. В той же день приїхали працівники поліції. Наступного дня його водили до лікаря. Від ударів у нього на обличчі були синці. Зазначив, що раніше ОСОБА_5 теж застосовував до нього насильство та міг вдарити.

Вказані покази малолітнього потерпілого ОСОБА_7 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів на підставі яких судом встановлені обставини кримінального правопорушення.

Допитана у судовому засіданні, як законний представник потерпілого, ОСОБА_4 суду показала, що працює головним спеціалістом юристом управління служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі раді, на обліку у службі перебуває сім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яка проживають у цивільному шлюбі та мають спільних дітей, як багатодітна та неблагодійна.

30 жовтня 2019 року зранку їй з Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомили, що ОСОБА_5 побив малолітнього ОСОБА_8 , після чого вони разом із ОСОБА_10 виїхали за їх місцем мешкання на АДРЕСА_3 . Під час спілкування із малолітнім ОСОБА_8 ,вона побачила у останнього на лобі ближче до переносиці між бровами сліди у вигляді саден від нанесених ударів. Потерпілий повідомив про те, що ОСОБА_5 вдарив його два рази ременем в обличчя. Далі вона возила ОСОБА_8 на обстеження до судово-медичного експерта, який зафіксував наявні у потерпілого тілесні ушкодження. Сестра ОСОБА_11 (матері ОСОБА_8 ) під час бесіди повідомила, що ОСОБА_5 б`є її сестру. Далі вони проведи бесіду із усіма цими особами.

Вважала, що малолітній ОСОБА_8 дає послідовні покази, що відповідають дійсності, як під час бесіди 30 жовтня 2019 року, так і у судовому засіданні, зазначав, що ОСОБА_5 двічі вдарив його ременем в обличчя, від чого у нього на лобі були синці.

Просила суд притягнути до відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 за умисне спричинення малолітньому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень та призначити відповідне передбачене законом покарання.

Допитана у судовому засіданні, як свідок ОСОБА_10 суду показала, що на обліку у службі у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі раді з 2019 року перебуває сім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які проживають у цивільному шлюбі та мають спільних дітей. Підставою постановки вказаної сім`ї на облік слугувало повідомлення з лікарні про надходження малолітньої дитини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , якій не виповнилося і одного року з ознаками асфексії, за цим фактом з вказаними особами проведено відповідну бесіду, в ході якої ОСОБА_5 пояснив, що прийшов з роботи та поклав руку на обличчя дитини та заснув, далі дитина стала задихатися, прийшла його цивільна дружина та відвезла дитину до лікарні. Також у серпні 2019 року від органу поліції їй стало відомо, що іншу дитину віком чуть більше року збив поїзд. І останній випадок, коли ОСОБА_5 побив сина своєї співмешканки ОСОБА_6 малолітнього ОСОБА_8 . Охарактеризувати сім`ю може з посередньої сторони, як неблагонадійну, з якою постійно проводяться профілактичні бесіди та надаються відповідні рекомендації, які останні виконують через раз. Очевидцем подій не була, про побиття ОСОБА_7 відомо від працівників поліції.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що проживає разом із своєю матір`ю. З обвинуваченим ОСОБА_5 у неї нейтральні стосунки, він є цивільним чоловіком її рідної сестри ОСОБА_11 . Потерпілий ОСОБА_7 є її племінником, сином її рідної сестри ОСОБА_11 . В жовтні 2019 року вона пішла за продуктами, їй подзвонила її матір та повідомила, що ОСОБА_5 побив ОСОБА_8 . Коли вона приїхала додому, її племінник був у них, на його обличчі вона побачила сліди від ременю садна у вигляді полос, ОСОБА_9 пояснив, що його побив ОСОБА_5 через те, що він не хотів слідкувати за молодшою сестрою та залишився у них вдома, так як побоювався йти додому. Після чого, вона викликала поліцію. По приїзду працівників поліції вона написала відповідну заяву, оскільки це не перший раз коли ОСОБА_5 б`є дитину. Може охарактеризувати обвинуваченого ОСОБА_5 , як безвідповідального, не виконуючого обов`язки чоловіка, агресивного стосовно оточуючих та дітей, який вживає алкоголь.

Отже, виходячи із показів законного представника потерпілого ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 судом встановлено, що дійсно малолітньому потерпілому ОСОБА_7 наприкінці жовтня 2019 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна та синців на обличчі та останній чітко пояснив, що ці тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_5 .

Вказані покази законного представника та свідків визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. При цьому, не довіряти цим показанням у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено об`єктивних обставин, з яких би вказані особи давали неправдиві покази або обмовляли обвинуваченого ОСОБА_5 , ураховуючи і те, що останній не оспорював такі покази.

Допитана у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 підтвердила висновки проведеної нею 30 жовтня 2019 року судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_7 та пояснила, що при огляді у малолітнього потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох саден в лобній області по центру з переходом на волосисту частину голови та в міжбрівній області з переходом в лобну область праворуч; ділянки з чисельними внутрішньо-шкіряними крововиливами та двома саднами по верхньому і нижньому краю: на спинці носу з переходом на бічні поверхні, в міжбрівну область, в лобну область по центру та ліворуч, на верхню повіку лівого ока, на нижню повіку лівого ока з переходом на гайморову пазуху та частково ліву щоку і далі у ліву скронево-виличну область, які враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак їх загоєння, могли бути спричинені біля 1-1.5 доби до моменту огляду, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Тілесні ушкодження на обличчі у вигляді внутрішньо-шкіряних крововиливів та саден спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область обличчя. До такого тупого твердого предмету (предметів) відноситься, у томі числі, і ремінь шкіряний.

З метою перевірки версії обвинуваченого щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому ОСОБА_7 , на який ОСОБА_5 вказав при проведенні з ним під час досудового розслідування слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту допитані поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Так, допитаний у якості свідка ОСОБА_14 суду показав, що в жовтні чи листопаді 2019 року, точну дату не пам`ятає, був запрошений працівниками поліції для участі у проведенні слідчого експерименту разом з ОСОБА_15 . Слідчий експеримент проводився з підозрюваним ОСОБА_5 , який присутній в залі судового засідання. Під час слідчого експерименту у приміщенні відділення поліції ОСОБА_5 вказав, що двічі наніс удар ременем в обличчя дитини. При цьому, обвинувачений не скаржився на тиск з боку працівників поліції, давав покази добровільно. Після проведення цих дій, слідчий склав протокол, з яким всі учасники ознайомилися та поставили свій підпис. Протокол був повністю заповнений і ніяких пустих сторінок не було, обставини на які показав обвинувачений зафіксовані слідчим у протоколі правильно. Зауважень з цього приводу від обвинуваченого не надходило.

Так, допитаний у якості свідка ОСОБА_15 суду показав, що 12 листопада 2019 року був запрошений працівниками поліції для участі у проведенні слідчого експерименту разом з ОСОБА_14 . Слідчий експеримент проводився у приміщенні Соборного ВП за участю підозрюваного ОСОБА_5 , який присутній в залі судового засідання. Під час слідчого експерименту проводилось фотографування. ОСОБА_5 пояснив та показав, як наніс два удари ременем в обличчя дитині (хлопчику). При цьому, ніякого тиску з боку слідчого або інших працівників поліції на обвинуваченого не здійснювалося. Після проведення цих дій, слідчий склав протокол, з яким всі учасники ознайомилися та поставили свій підпис. Обставини на які показав обвинувачений зафіксовані слідчим у протоколі правильно. Зауважень з цього приводу від обвинуваченого не надходило.

Так, виходячи із показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 судом встановлено, що 12 листопада 2019 року із обвинуваченим ОСОБА_5 проведена слідча (розшукова) дія слідчий експеримент, під час якого останній чітко вказав на механізм спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_7 , а саме вказав, як наніс два удари ременем в обличчя останнього, при цьому, такі покази ОСОБА_5 були відображені у протоколі слідчого експерименту та зафіксовані у додатку до протоколу у вигляді фототаблиці, який був підписаний усіма учасниками, від яких, у тому числі, і ОСОБА_5 , не надійшло жодних заперечень або зауважень.

Вказані покази свідків визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. При цьому, не довіряти показанням свідків у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено об`єктивних обставин, з яких би свідки давали неправдиві покази або обмовляли обвинуваченого ОСОБА_5 .

Такі покази свідків повністю спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_5 , як стосовно не повністю заповненого протоколу слідчого експерименту та підписання чистих аркушів, так і в частині ненавмисного спричинення тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому, зокрема, нанесення ударів по сідницях.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 показала, що з 2014 року проживає у цивільному шлюбі із обвинуваченим ОСОБА_5 , з яким вони мають спільних дітей. Від першого шлюбу вона має сина ОСОБА_7 , 2012 року народження, який проживає з ними.

29 жовтня 2019 року ввечері приблизно після 18 години, вона знаходилася вдома, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_9 писати букви через те, що останній ослухався його та не слідкував на вулиці за молодшою сестрою, а пішов до сусідки. Данила щось хотів сказати, але ОСОБА_5 у розлюченому стані, тримаючи у лівій руці шкіряний ремінь, підскочив до дитини та вдарив два рази в обличчя Данилу, при цьому, в момент удару вони стояли обличчям один до одного, після чого її син заплакав. Вона стала кричати на ОСОБА_5 , заспокоїла ОСОБА_9 та побачила червоний слід на його обличчі від ременя в області переносці між бровами. Далі вони пішли до бабусі (її матері), де ОСОБА_9 розповів, що його побив ОСОБА_5 та її сестра ОСОБА_12 викликала поліцію. Наступного дня ОСОБА_9 возили до експерта та у лікарню.

Отже, виходячи із показів свідка ОСОБА_6 , яка була очевидцем подій, встановлено, що 29 жовтня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , перебуваючи у розлюченому стані через поведінку ОСОБА_7 , тримаючи у лівій руці шкіряний ремінь, наніс два удари останньому в обличчя, внаслідок чого спричинив синці на обличчі.

Вказані покази свідка ОСОБА_6 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, зокрема, показами малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та висновком судово-медичної експертизи.

Водночас, в подальшому через певний проміжок часу свідок ОСОБА_6 змінила свої покази на користь обвинуваченого ОСОБА_5 та стверджувала, що він наносив її сину ОСОБА_9 удари по сідницях, перший удар попав по сідницях, а другий в обличчя, однак лише тому, що ОСОБА_9 вивернувся і це сталося випадково. При цьому, зазначила, що обвинувачений не хотів наносити удари в обличчя.

Отже, оцінюючи та аналізуючи такі покази свідка ОСОБА_6 суд відноситься к ним критично та вважає, що такі покази остання надала з метою пом`якшити відповідальність свого цивільного чоловіка, з яким згодом налагодила стосунки, при цьому, покази свідка в частині того, що ОСОБА_5 випадково попав ременем в обличчя ОСОБА_9 , адже цілився лише по сідницях, є лише припущеннями свідка, висловленими на користь положення обвинуваченого.

Більш того, такі покази свідка ОСОБА_6 спростовуються, показами малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та дослідженими доказами у їх сукупності, а тому не приймаються судом до уваги.

Окрім часткового визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, показів потерпілого, його законного представника та свідків, наданими ними безпосередньо у судовому засіданні, винуватість обвинуваченого підтверджується також і дослідженими під час судового розгляду наступними доказами.

Із витягу з кримінального провадження № 002731, вбачається, що до Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_12 про те, що 29 жовтня 2019 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщені кв. АДРЕСА_2 , умисно завдав тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 листопада 2019 року, із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12 листопада 2019 року та додатку до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що слідчим ОСОБА_16 у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у приміщенні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в кабінеті № 207 проведено слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_5 , під час якого останній пояснив про обставини події та показав механізм спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , зокрема, підозрюваний чітко вказав, як наніс два удари шкіряним ременем в обличчя малолітнього ОСОБА_8 , що також відображено і у фототаблиці, доданої до цього протоколу.

З висновку спеціаліста судово-медичного експерта Комунального закладу «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» № 3313е від 30 жовтня 2019 року, встановлено, що у малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох саден: в лобній області по центру з переходом на волосисту частину голови та в міжбрівній області з переходом в лобну область праворуч; ділянки з чисельними внутрішньо-шкіряними крововиливами та двома саднами по верхньому і нижньому краю: на спинці носу з переходом на бічні поверхні, в міжбрівну область, в лобну область по центру та ліворуч, на верхню повіку лівого ока, на нижню повіку лівого ока за переходом на гайморову пазуху та частково ліву щоку і далі у ліву скронево-виличну область; синця на передній поверхні правого передпліччя у нижній третині; садна на передній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу.

Виявлені у нього тілесні ушкодження в області обох верхніх кінцівок спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), частина при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) у вищевказані анатомічні ділянки.

Тілесні ушкодження на обличчі у вигляді внутрішньо-шкіряних крововиливів та саден, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область обличчя.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження (як кожне окремо) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки. На підставі п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (садна на обличчі під буро-коричневою коринкою, на рівні оточуючої шкіри та під темно-червоними кривавим коринкам, вище рівня оточуючої шкіри; внутрішньо-шкіряні крововиливи червоно-синюшного кольору; синець блакитно-сірого кольору, без чітких меж), можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1-1,5 доби до моменту огляду.

Термін отримання тілесного ушкодження у вигляді садна в області лівого променево-зап`ясткового суглобу (під буро-коричневою коринкою, вище рівня оточуючої шкіри, зі значним відшаруванням по периферії, до коринка відпала шкіряні покрови темно-рожевого кольору, щільні на дотик) становить біля 5-7 діб до моменту огляду.

Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_4 , показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

При цьому, визнаючи умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_5 направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, суд, насамперед, виходить з показань потерпілого, який чітко зазначив механізм спричинення йому тілесного ушкодження обвинуваченим, зокрема, як останній наніс йому два удари ременем в обличчя, в область під оком з лівої сторони, а тому з урахуванням такої впевненої позиції потерпілого, у суду відсутні жодні сумніви щодо правильної кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 125 КК України.

Такі показання потерпілого ОСОБА_7 повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_6 , яка була очевидцем цих подій та зазначила аналогічний показанням потерпілого механізм спричинення останньому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

При цьому, показання потерпілого щодо механізму спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та висновками судово-медичної експертизи, а тому суд приймає їх до уваги.

За таких обставин, суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_5 в частині заперечення ним факту умисного нанесення потерпілому ОСОБА_7 двох ударів шкіряним ременем в обличчя, оскільки насамперед, вони спростовуються показаннями самого потерпілого та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є послідовними, та такими, що узгоджуються із встановленими судом обставинами та іншими дослідженими доказами, а тому, суд розцінює надання обвинуваченим показань в цій частині, як обраний спосіб захисту, з метою введення суд в оману, переслідуючи, мету уникнення покарання.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, оскільки він своїми умисними діями заподіяв легке тілесне ушкодження малолітньому потерпілому, а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що останній має повну середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, проживає у цивільному шлюбі, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Поряд із цим, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий за вчинення умисного злочину, судимість за яке у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення ним злочину відносно малолітньої дитини.

Водночас, під час судового розгляду даного кримінального провадження, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставину, що обтяжує його покарання, наведену вище, суд вважає, що ОСОБА_5 має бути призначене покарання у вигляді громадських робіт у межах санкції частини 1 статті 125 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 засуджений за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень.

Як встановлено з інформації, наданої головою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2020 року за вих. № 202/4114/16-к/7855/2020, вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року набрав чинності, однак довідка про сплату штрафу у справі відсутня.

Не надана така довідка і обвинуваченим ОСОБА_5 під час судового розгляду.

Отже, судом встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року і до відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року, але до відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_17 вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом повного приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком, які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Судові витрати та речові докази відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1