УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 675/2222/19

провадження № 51 400 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2021 року,

встановив:
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року визначено порядок застосування покарання засудженому ОСОБА_4 , за наявності кількох вироків.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 23 січня 2017 року більш суворим, призначеним вироком Жмеринського районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року, та зміненого ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року і остаточно ОСОБА_4 , призначено до відбуття покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 05 червня 2015 року.

Зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за періоди з 05 червня 2015 року по 02 квітня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838 VIII.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2020 року у резолютивній частині ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року постановлено виправити описку кінцевої дати строку попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_4 з неправильної «02 квітня 2018 року» на правильну «26 червня 2018 року».
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2021 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду залишено без змін.
Не погоджуючись з ухвалами місцевого та апеляційного судів, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказані судові рішення.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від

02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Частиною шостою статті 13 Закону № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Зі змісту оскарженої ухвали убачається, що вона стосуються питання, пов`язаного

із виконанням вироку і постановлена відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК. Згідно зі ст. 539 вказаного Кодексу за наслідками розгляду клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена лише в апеляційному порядку. Касаційного оскарження такої ухвали не передбачено.
Щодо вказаного питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок в постанові від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження за касаційною скаргою № 51-115 кмо 17), зазначивши, що за змістом п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 424, ст. 539 КПК ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню у касаційному порядку не підлягають.
Таким чином, ухвала Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року та ухвала Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2021 рок постановлені в порядку виконання вироку, у зв`язку з чим не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Враховуючи вищезазначений висновок об`єднаної палати Верховного Суду, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3