Справа № 304/1035/20 Провадження № 1-кп/304/135/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
їх представника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000201 від 06 травня 2020 року, про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Перечинського районного суду перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000201 від 06 травня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, посилаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, такий перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх підкупу або залякування, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки у майбутньому, а також те, що вказані ризики, які виправдовують тримання під вартою, не відпали і не зменшились.
У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, посилаючись на обставини, викладені у такому.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом зі своїм представником ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали позицію прокурора.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою заперечив та просив обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту. Разом із тим просив суд застосувати заставу у випадку продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Заслухавши прокурора, потерпілих, їх представника, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Стаття 2 Кримінального процесуального кодексу України визначає завдання кримінального провадження, одним із яких є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частина 1 статті 7 КПК України визначає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Крім цього, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
06 травня 2020 року матеріали досудового розслідування за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201.
06 травня 2020 о 19.32 год ОСОБА_7 у встановленому ст. ст. 42, 276, 277, 278, 480, 481 КПК України порядку було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , у зв`язку із чим ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06 лютого 2021 року (включно) без визначення розміру застави.
З вказаної ухвали вбачається, що підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 слугувало те, що такий може:
- переховуватися від суду, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Разом із цим, суд розуміє, що це не може бути вирішальною і єдиною підставою для визначення тримання під вартою, а тому така обставина розглядається у сукупності з іншими;
- усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення даного злочину, може незаконно впливати на потерпілих шляхом їх підкупу або залякування.
Судом встановлено, що ризик переховуватися від суду не зменшився, так як і ризик впливу обвинуваченого на потерпілих у цьому кримінальному провадженні. Проте суд вважає, що ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні відпав, оскільки такі вже допитані під час судового розгляду.
Разом із цим, суд вважає наведений прокурором ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень недоведеним належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами.
Вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд відповідно до ст. 178 КПК України враховує те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, докази про вчинення якого є вагомими, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (виключно позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років), молодий вік ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), задовільний стан здоров`я, відсутність постійного місця роботи. Суд враховує також і те, що потерпілими у цьому кримінальному провадженні подано цивільні позови про стягнення з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди на загальну суму 2000000 грн., що є фактично визначеною у грошовому виразі шкодою, а тому також має враховуватись судом у розумінні п. 11 ч. 1 ст. 178 КПК України.
ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (42310/04, від 21 квітня 2011 року, п.219) нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.
Тому, з урахуванням наведеного, а також суспільного інтересу до цієї справи, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, що вказані у ст. 177 КПК України.
Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд вважає за необхідне не застосовувати розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 12, 176, 177, 182, 183, 186, 193, 196, 197, 243, 331,369, 370 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 25 березня 2021 року (включно) без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 25 березня 2021 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Вручити копію ухвали обвинуваченому негайно після її оголошення.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали оголошено 29 січня 2021 року о 16 год 00 хв.

Головуюча: ОСОБА_1