ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3430/20 Справа № 185/7099/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув в закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 та представника неповнолітнього ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000926, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року продовжено неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 10 грудня 2020 року включно.
Суд першої інстанції встановив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
В апеляції:
- захисник та представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, в задоволенні клопотання прокурора відмовити, а ОСОБА_7 звільнити з-під варти.
В обґрунтування вказують, що суд першої інстанції взагалі не аналізував обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , зауважують, що вогнепальне поранення потерпілого ОСОБА_10 , як було встановлено в судовому засіданні, було отримано від пальця свідка ОСОБА_11 , тому стороні захисту не має сенсу впливати на потерпілу, бо її свідчення виключають подію злочину. На їх думку, ОСОБА_10 помер від ішемічного інсульту, тобто в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Вказують, що поза увагою суду залишився той факт, що раніше слідчим суддею не було надано дозволу на легалізацію обшуку, під час якого було вилучено зброю за епізодом за ч. 1 ст. 263 КК України. Окрім цього, зазначають, що обвинувальний акт не містить посилання, яким саме знаряддям було спричинено подряпину на шиї ОСОБА_10 .
Заслухавши неповнолітнього обвинуваченого його захисника та представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу, яка мешкає по-сусідству з обвинуваченим, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що неповнолітній ОСОБА_7 обвинувачується в тому числі і у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, наслідком якого є загибель людини, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або незаконно впливати на потерпілу. Враховуючи, що ОСОБА_7 , окрім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, також обвинувачується у вчинення інших кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 263-1 КК України, що збільшує ризик вчинення останнім іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянням, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи щодо відсутності доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Ствердження захисника та представника неповнолітнього обвинуваченого стосовно молодого віку обвинуваченого та наявності в нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає такими, що з урахуванням вищенаведеного, не є само по собі достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 та представника неповнолітнього ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4