Номер провадження: 11-сс/813/1307/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одесивід 16.07.2020 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0000982 від 13.07.2020року,-

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Таїровського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 10.09.2020 року, з визначенням розміру застави, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді, Республіки Грузія, громадянина Грузії, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
підозрюваного в кримінальному провадженні №0000982 від 13.07.2020року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській областіперебуває кримінальне провадження №0000982 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.07.2020року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він, 13.07.2020 року близько 12:30 годин, перебуваючи біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_10 , побачили ОСОБА_11 , яка в той час проходила за вищевказаною адресою.
Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , вступили між собою у злочинну змову направлену на відкрите викрадення чужого майна, визначивши при цьому об`єктом свого злочинного посягання на майно, що належить ОСОБА_11 .
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи спільно, з корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення та згідно розподілених між ними ролей ОСОБА_10 направився в бік потерпілої ОСОБА_11 , після чого підійшовши до неї біля житлового будинку №21 по вулиці Ільфа і Петрова, останній шляхом ривку, відкрито викрав сумку потерпілої ОСОБА_11 , всередині якої знаходилось 10000 доларів США, 5500 гривень, ключі від квартири та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 під`їхав за вказаною адресою та очікував ОСОБА_10 в легковому автомобілі «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору в потоці інших автомобілів.
Викравши вказане майно, ОСОБА_10 почав бігти в сторону автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, в якому весь цей час його очікував ОСОБА_6 та який побачивши, що ОСОБА_10 біжить з викраденим майном, почав викручувати кермо вказаного автомобіля в ліву сторону для маневру в крайню ліву полосу автодороги, не ввімкнувши світловий покажчик повороту вліво, з метою якнайшвидшого залишення місця вчинення кримінального правопорушення. Після того, як ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля, ОСОБА_6 відразу почав здійснювати рух в крайню ліву полосу автодороги, внаслідок чого допустив зіткнення з вантажним автомобілем «Mercedes» р/н НОМЕР_2 . В подальшому ОСОБА_6 намагався залишити місце пригоди, але водії інших транспортних засобів заблокували йому виїзд, після чого ОСОБА_10 , який сидів на пасажирському сидінні, вибіг з вказаного автомобіля та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, тим самим своїми спільними діями спричинили потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 276062 грн.
13.07.2020 року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК Українибули внесені до ЄРДР за №0000982.

13.07.2020 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України та 14.07.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
15.07.2020 року слідчий, звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , мотивуючи його тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, громадянин іншої держави, перебуваючи на волі може переховуватися від суду та ухилятися від покарання, може вчинити інші кримінальні правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одесивід 16.07.2020 року клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування апеляційної скарги, захисник вказує на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри, тяжкості покарання, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також особу самого підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 , протокол допиту потерпілої ОСОБА_11 , протокол огляду місця події, протоколи допиту свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також інші докази в їх сукупності, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному тяжкого злочину пов`язаного з відкритим викраденням чужого майна (грабіж), вчиненим за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч.2 ст.87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування, підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з відкритим викраденням чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останній підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи сторони захисту в частині відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості підозри оголошеної ОСОБА_6 .

Доводи захисника про те, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчим суддею було розглянуто поза межами 72 годин з моменту затримання, апеляційним судом не приймаються, оскільки захисник не навів обставин, які свідчать про те, що дана обставина вплинула на законність прийнятого слідчим суддею рішення. Та обставина, що підозрюваний перебував під вартою поза межами 72-х годинного строку затримання під час судового засідання в районному суді до прийняття рішення про обрання запобіжного заходу, вимагала вжиття дієвих заходів з боку сторони захисту, але не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою, який не перевищує розмір застави, встановлений положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК України, та зазначив, що такий розмір застави здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з відкритим викраденням чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Більш того, апеляційний суд враховує, що визначена слідчим суддею застава на день перегляду ухвали слідчого судді, вже внесена та підозрюваний звільнений з під варти, що свідчить про те, що визначений розмір застави не можна вважати непомірним для підозрюваного.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Таким чином, доводи захисника щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одесивід 16.07.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження №0000982 від 13.07.2020року, обраний запобіжний захід в виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4