Єдиний унікальний номер 448/113/20
Провадження № 1-кс/448/165/20
Покликається на те, що згідно ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 06.02.2020р. місцем зберігання вказаних документів визначено при матеріалах кримінального провадження.
Вважає, що на даний час відпала потреба в арешті майна, а тому просить скасувати арешт, накладений на належне йому майно: дипломатичну карту НОМЕР_1 , додаток до дипломатичної карти НОМЕР_1 та реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .
Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги заявленого клопотання та просив скасувати арешт, накладений на належне йому майно: дипломатичну карту НОМЕР_1 , додаток до дипломатичної карти НОМЕР_1 та реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки наявний висновок експерта про відсутність ознак підробки у вказаних документах, кримінальне провадження постановою слідчої закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, терміни оскарження вказаної постанови слідчої закінчились та жодних претензій у будь кого з осіб немає.
Слідча СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській областіОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання про скасування арешту заперечила з тих підстав, що у висновку експертаза результатами проведеної технічної експертизи згаданих документів зазначено, що дати відповідь на питання «чи відповідає бланк дипломатичної карти НОМЕР_1 та додатка до дипломатичної карти НОМЕР_1 , аналогічним документам, що знаходяться в обігу?» - не виявляється можливим, оскільки у відповідь на заявлене клопотання судового експерта, не представлено оригінали (зразки) вищевказаних документів. Нею неодноразово скеровувались запити у МЗС України щодо надання оригіналів бланків документів, однак жодної відповіді не отримано. Також вказала, що в матеріалах кримінального провадження (а.с.81) міститься відповідь МЗС України про те, що ними не видавалась дипломатична карта № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 та додаток до дипломатичної карти № НОМЕР_1 , а серії дипломатичних номерів НОМЕР_3 взагалі не існує. У зв`язку з подальшим можливим отриманням відповіді з МЗС України може виникнути необхідність призначення повторних експертиз, а тому просить накладений арешт не скасовувати.
Заслухавши думку заявника та слідчої, проаналізувавши документи та матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.
Зазначений транспортний засіб, ключі до замка запалювання даного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію такого серії НОМЕР_4 , вилучені 30.01.2020р. в ході проведення огляду місця події, а також дипломатична карта НОМЕР_1 та додаток до дипломатичної карти НОМЕР_1 згідно постанови слідчої від 30.01.2020р. - визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зі змісту наведених норм слідує, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.
Після припинення кримінальної процедури, відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України.
Слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
КПК України не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного заявником питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для відновлення справи необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування заявника. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки заявника і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного заявником питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.
Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті.
Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.
Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.
Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Відповідна аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2019р. №372/2904/17-ц.
Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
З огляду на викладене, вирішення питання про скасування арешту майна після закриття кримінального провадження,- слідчим суддею є неможливим, оскільки таке питання підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Підсумовуючи, слідчий суддя вважає, що заявлене клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна не підлягає до задоволення.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.26, 170, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1