У Х В А Л А

08.12.2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі скаржника ОСОБА_2 , секретаря судових засідань ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 02.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000110 від 27.01.2017 року , -
В С Т А Н О В И В :
Скаржник ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
В обґрунтування скарги скаржник зазначив наступне.
Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 02.07.2020 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого до кримінального провадження № 0000110 від 27.01.2017 року.
Скаржник вважає вказану постанову незаконною та просить її скасувати у зв`язку необґрунтованістю. Так ОСОБА_2 не погоджується з твердженням слідчого стосовно відсутності достатніх підстав, що йому завдано моральної шкоди. Такі висновки слідчого на думку скаржника є безпідставними, оскільки згідно договору купівлі-продажу він передав ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 49 500 грн., набувши таким чином право власності на квартири за адресою АДРЕСА_1 , якою він не може користуватися у зв`язку з подачею ОСОБА_6 заяви про вчинення кримінального правопорушення, а саме підробки документів і шахрайського заволодіння її житлом. Такі дії ОСОБА_6 скаржник вважає умисними, вчиненими з метою утруднення користування належною йому часткою нерухомого майна. Таким чином скаржник вважає, що заявою про вчинення кримінального правопорушення йому завдано шкоди, оскільки в разі визнання вчиненого ним правочину щодо придбання частини нерухомого майна шахрайськими діями, йому буде завдана матеріальна шкода.
В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просив задовольнити.
Слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоч був повідомлений про час та місце розгляду скарги, про причину неявки суд не повідомив.
Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Постановою слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 02.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000110 від 27.01.2017 року.
Скаржник вважає вказану постанову незаконною та просить її скасувати у зв`язку необґрунтованістю.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Вивчивши зміст оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що підставою відмови у задоволенні клопотання скаржника ОСОБА_2 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000110 від 27.01.2017 року є те, що зібраними матеріалами не встановлено достатніх підстав, що ОСОБА_2 завдано матеріальної шкоди.
З матеріалів скарги вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000104, в якому фактично постановою прокурора об`єднано декілька кримінальних проваджень, зокрема: кримінальне провадження № 0000110 від 27.01.2017 року за ч. 1 ст. 190 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_7 про вчинення шахрайських дій з його майном, а саме: житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 ; кримінальне провадження №0001488 від 03.06.2017 року за ч. 1 ст. 190 КК Україні, що розпочате за заявою ОСОБА_8 про вчинення шахрайських дій з квартирою АДРЕСА_3 ; кримінальне провадження № 0000645 від 24.02.2018 року за ч. 1 ст. 358 КК України, відкрите за заявою ОСОБА_6 щодо незаконного заволодіння документами на право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 , підроблення підпису власника нерухомого майна її брата ОСОБА_5 та відчуження цього майна третім особам.
Узагальнюючи зазначене вище, слідчий суддя встановив, що фактично в рамках об`єднаного кримінального провадження № 0000110 від 27.01.2017 року розслідуються в тому числі і обставини відчуження нерухомого майна частини квартири АДРЕСА_4 , власником якої станом на сьогоднішній день є ОСОБА_2 .
Відтак, з вказаного вище слідує, що ОСОБА_2 не є заявником в об`єднаному кримінальному провадженні, тому згідно чинного законодавства права і обов`язки у нього як потерпілого можуть виникнути тільки після задоволення заяви про залучення його до провадження як потерпілого.

Слідчий суддя погоджується з думкою скаржника, що потерпілим може бути також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Як зазначено у ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 5 цієї статті за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Слід зазначити, що в основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням.

Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Таким чином КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному

конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому:

очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку. З цього випливають такі вимоги: причина (діяння) у часі повинна передувати наслідку; причина (діяння) не лише повинна передувати наслідку в часі, але і викликати його; причинний зв`язок має місце лише у разі, коли діяння є головною, визначальною умовою (фактором) настання суспільно небезпечного наслідку, тобто діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б; діяння перебуває в причинному зв`язку з наслідком, якщо воно з неминучістю викликає настання цього наслідку.

Встановлено, що кримінальне провадження № 0000110 від 27.01.2017 року розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України та враховуючи результат аналізу наданих до скарги матеріалів, одним з предметів злочинів, який розслідується в рамках об`єднаного кримінального провадження № 0000110 від 27.01.2017 року, а саме кримінальне правопорушення, про вчинення якого повідомила ОСОБА_6 є незаконне заволодіння документами на право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 , підроблення підпису власника нерухомого майна її брата ОСОБА_5 та відчуження цього майна третім особам.
Відтак слідчий суддя приходить до переконання, що в матеріалах скарги відсутні будь-які докази того, що відкриття кримінального провадження № 0000110 від 27.01.2017 року, за заявою ОСОБА_6 перебуває у причинному зв`язку із майновою шкодою, яка, як припускає скаржник, може бути завдана вразі визнання правочину договору купівлі-продажу від 14.12. 2017 року недійсним.
З огляду на кримінально-правову характеристику кримінального правопорушення, що є предметом розгляду кримінального провадження № 0000110 від 27.01.2017 рокуз врахуванням наданих скаржником доказів слідчий суддя не вбачає правових підстав для визнання потерпілим ОСОБА_2 в даному кримінальному провадженні, оскільки матеріали скарги не містять доказів того, що йому завдана майнова шкода.
Тому, дослідивши оскаржувану постанову слідчий суддя дійшов висновку, що вона винесена правомірно із дотриманням положень ст. 110 КПК України, в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, слідчий суддя, зокрема, може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
З огляду на вищевикладене, у задоволенні вимог скарги належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 55, 303 - 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 02.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000110 від 27.01.2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09.12.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1