ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/775/20 Номер провадження 11-кп/814/1052/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000024 від 2.01.2020 за апеляційними скаргами обвинуваченого зі змінами ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 17.08.2020,-
ВСТАНОВИВ:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 30.06.2003 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік;
2) 14.12.2004 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 550 грн;
3) 19.12.2005 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку1 рік;
4) 23.03.2007 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік;
5) 09.08.2007 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки і 2 місяці позбавлення волі, звільненого 30.03.2010;
6) 02.04.2014 Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 5 років обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;
7) 03.10.2016 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік;
8) 19.01.2018 Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік;
9) 14.02.2018 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;
10) 16.03.2018 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;
11) 25.05.2018 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки, -
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного складання покарання за даним вироком та вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 25.05.2018, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавленні волі на строк 2 (два) роки і 6 (шість) місяців.
До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 17.08.2020.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання період його тримання під вартою з 15.01.2020 до 17.08.2020 з розрахунку 1:1.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 628 (шістсот двадцять вісім) грн 04 коп. судових витрат на залучення експерта.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 , визнаний винуватим та засуджений за те, що він 14 грудня 2019 року приблизно об 11 годині 53 хвилин, перебуваючи в приміщенні торгівельної зали магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_2 умисно, повторно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, таємно викрав комплект постільної білизни з матеріалу сатин, євророзміру, чим спричинив ФОП ОСОБА_10 матеріального збитку в сумі 1289,33 грн.
В апеляційній скарзі зі змінами обвинувачений просить вирок суду змінити та на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань за оскаржуваним вироком суду та вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 25.05.2018 остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд першої інстанції несправедливо повністю приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, та не врахував, що ОСОБА_7 до вчинення злочину 14.12.2019 вже відбув більшу частину встановленого за попереднім вироком іспитового строку. Крім того, апелянт зазначає, що йому, ОСОБА_7 не було надано останнє слово , чим порушено право на захист обвинуваченого.
Прокурор в поданій апеляційній скарзі, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачується та правильність кваліфікації дій обвинуваченого просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 25.05.2018, остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 17.08.2020 залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання не врахував те, що: ОСОБА_7 новий умисний корисливий злочин вчинив в період іспитового строку, що був ухвалений 25.05.2018 Октябрським районним судом м. Полтава; з моменту ухвалення вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 25.05.2018 обвинувачений тричі притягувався до адміністративної відповідальності; обвинувачений, знаючи, що щодо нього встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік, через три дні, а саме 14.12.2019 вчинив злочин; згідно довідки КП «Полтавський обласний наркологічний диспансер ПОР» від 13.01.2020 обвинувачений перебуває на обліку з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання опіатів, алкоголю, синдром залежності з 1.12.2010, з 2018 отримує замісну підтримувальну терапію.
Також прокурор не погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що ОСОБА_7 утримує малолітню дочку та хворих батьків, оскільки обвинувачений ніде не працює, не отримує доходу, згідно постанови Октябрського районного суду м. Полтава від 28.01.2019, якою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч.2 ст.173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, останній систематично вчиняв домашнє насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюваннях в сторону батьків нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, який просив задовольнити, подану прокурором ОСОБА_9 апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що призначене місцевим судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги поданої прокурором, та просили задовольнити апеляційну скаргу, подану обвинуваченим з підстав в ній наведених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за обставин встановлених судом, ніким з учасників не оспорюється і підтверджується зібраними у справі і перевіреними у суді доказами, оціненими у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за яким матеріальна шкода не є значною, однак не відшодована, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дочку, утримує хворих батьків, посередньо характеризується, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, проте раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, ніде не працює, ризик його небезпеки для суспільства та вчинення повторних правопорушень органом пробації оцінюється як дуже високий ; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неповне, на його думку, врахування того, що ОСОБА_7 вчинив новий умисний корисливий злочин в період іспитового строку, слід зазначити, що дану обставину місцевим судом, виходячи із засад призначення покарання, враховано в повній мірі, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її потворного врахування.
Твердження прокурора про безпідставність висновку щодо того, що обвинувачений утримує малолітню дочку та хворих батьків, оскільки систематично вчинював домашнє насильство в сім`ї, та щодо його перебування на обліку з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання опіатів, алкоголю з 1.12.2010 (а.с. 97) після ухвалення вироку, яким йому було визначено іспитовий строк, тричі притягувався до адміністративної відповідальності, апеляційним судом враховуються, однак за обставин викладених вище, на думку колегії суддів, не свідчать про неправильність призначеного місцевим судом виду і розміру покарання, яке за ч.1 ст.71 КК України призначено шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, й, таким чином, не дають підстав для сумнівів щодо несправедливості призначеного ОСОБА_7 покарання через м`якість.
Доводи прокурора про те, що обвинувачений не працював спростовуються даними характеристики від 12.08.2020, згідно з якими ОСОБА_7 неофіційно працював (а.с. 123).
Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд першої інстанції несправедливо повністю приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, та не врахував, що ОСОБА_7 до вчинення злочину 14.12.2019 вже відбув більшу частину встановленого за попереднім вироком іспитового строку, то колегія суддів, вважає їх необґрунтованими з огляду на сукупність викладених вище соціальних, фізичних, психічних й правових елементів характеристики обвинуваченого, які мають кримінально-правове значення, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин. Відповідно до даних досудової доповіді ризик вчинення ОСОБА_7 потворного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, оцінюється як дуже високий (а.с. 17-20).
Колегія суддів враховує те, що обвинувачений, як він стверджує, періодично працював, що підтверджується даними характеристики від 12.08.2020 (а.с. 123) та те, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 у ОСОБА_7 помер батько, який тяжко хворів, однак на призначене місцевим судом покарання це не впливає, яке призначено правильно з урахуванням положень ст.ст. 50, 65 та 71 КК України.
Отже, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано за ч.1 ст.71 КК України повністю приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Так, призначене місцевим судом обвинуваченому покарання, яке відповідно санкції ч. 2 ст. 185 КК України призначено в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 71 КК України, яке призначене із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно з положеннями ст.365 КПК України після оголошення судових дебатів закінченими суд надає обвинуваченому останнє слово. Суд не має права обмежувати тривалість останнього слова обвинуваченого певним часом. Ставити запитання обвинуваченому під час його останнього слова не дозволяється.
Твердження ОСОБА_7 про те, що йому не було надано останнього слова, чим порушено право на захист є неприйнятними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, під час прослуховування якого встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 17.08.2020 після закінчення судових дебатів скористався правом на останнє слово в суді першої інстанції, тривалість якого не була обмежена певним часом та під час якого відповідно до вимог ч.3 ст.365 КК України обвинуваченому питання не ставились.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги є необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого зі змінами ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду від 17.08.2020 щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4