ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/671/21 Справа № 214/8156/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровській області від 22 грудня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровській області від 22 грудня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 20 лютого 2021 року.
В обґрунтування постановленої ухвали, місцевий суд послався на тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, які є нетяжким та тяжким злочинами, особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, не має міцних соціальних зв`язків, які могли стримати його не покидати межі м. Кривого Рогу або території України.
Крім того, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 матиме можливість незаконно впливати на потерпілого, здійснювати тиск на свідків, які викривають його у кримінальних правопорушення. Також, судом враховано ту обставину, що в межах об`єднаного кримінального провадження ОСОБА_5 був оголошений у розшук, в межах одного з кримінальних провадженнь було застосовано до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, який змінено на тримання під вартою через грубі порушення покладених на обвинуваченого обов`язків.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить застосувати запобіжний захід більш м`який, не позбавлений з позбавленням волі.
В якості доводів поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що висновки суду про наявність ризиків жодним чином необґрунтовані, в той час як прокурором їх існування та необхідність продовження не доведено. Звертає увагу обвинувачений на те, що йому безпідставно в межах кримінального провадження було змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, оскільки підставою цього послугувала лише його відсутність за місце мешкання під час перевірки, проте він повідомляв відділення поліції про зміну свого мешкання та наголошував на цьому при складанні досудової доповіді. Апелянт наголошує й на тому, що має міцні соціальні зв"язки, оскільки проживає значний час з цивільною дружиною, та до його родини входять матір, сестра, сина, малолітня донька.
Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється, у відповідності до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, без участі обвинуваченого та захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно із ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Колегія суддя вважає, що оскаржувана ухвала, постановлена відповідно до норм матеріального права з дотримання вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
З наявних матеріалів за клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого слідує, що суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою та дійшов обґрунтованого висновку про існування обставин, які можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Так, під час апеляційного перегляду ухвали встановлено, що в провадженні Cаксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження № 0001852 (№№ 0002050, 0000993, 0000992) за обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20 вересня 2020 року, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду за межі м. Кривого Рогу; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; прибувати до слідчого, прокурора, суду за викликом; не залишати місце проживання, в певний час.
Разом з цим, через невиконання ОСОБА_5 обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України, ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року йому змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою.
Строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжувався судовими рішеннями, як на стадії досудового розслідування так і, за клопотанням прокурора на під час судового розгляду, зокрема оскаржуваною ухвалою.
Суд першої інстанції приходячи до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , який колегія суддів вважає правильним та неупередженим, встановив наявність продовження існування ризиків можливих спроб переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, дійшов правомірного висновку, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачується у вчиненні умисних нетяжких та тяжких злочинів, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам в об`єднаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 ..
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Що стосується тверджень викладених в апеляційній скарзі в частині того, що запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою був змінений обвинуваченому безпідставно, і як наслідок всі ризики, які встановив суд, продовжуючи виключний запобіжний захід ОСОБА_5 , є надуманими, то колегія суддів вважає їх голослівними, оскільки доказів в підтвердження цього не міститься в матеріалах провадження.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про міцність соціальних зв`язків в місті його постійного проживання, не ґрунтуються також на матеріалах провадження за клопотанням про продовження запобіжного заходу, в той час як в поданій апеляційній скарзі не наведено інших переконливих доводів, які б могли слугувати підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, як про те ставить питання апелянт, оскільки запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням не забезпечить належної поведінки ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження судом.
Разом з цим, вирішуючи питання про законність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегією суддів враховується репутація обвинуваченого ОСОБА_5 який неодноразово був засуджений за вчинення злочинів в тому числі проти власності, а також безліч епізодів, які йому інкримінуються в межах об`єднаного кримінального провадження.
Між тим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не убачається, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровській області від 22 грудня 2020 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4