Дата документу 20.01.2021 Справа № 331/808/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/808/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/327/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець д. Колодня Жерятинського району Брянської області РФ, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 27 листопада 2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
2) 24 січня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
3) 11 вересня 2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі;
4) 30 січня 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 19 березня 2019 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 17 грудня 2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

16 грудня 2019 року, приблизно о 21 год. 50 хв., ОСОБА_9 , знаходячись біля ТРЦ «Аврора», розташованого по пр. Соборному, буд. 83/85 у м. Запоріжжі, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень раніше незнайомому ОСОБА_8 , під час раптово виниклого конфлікту, з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи свої дії та бажаючи спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, утримуючи в правій руці предмет, схожий на ніж, наніс раніше незнайомому ОСОБА_8 не менше двох ударів цим предметом, внаслідок чого заподіяв потерпілому: проникаюче поранення лівої половини грудної клітини в проекції 6-го міжребер`я по задньопахвовій лінії з ушкодженням нижньої долі лівої легені з її колабуванням (спаданням) на 1/2, з розвитком гемопневмотораксу (скупченням крові і повітря в плевральній порожнині) зліва, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя; рану, наслідком загоєння якої є рубець на боковій поверхні лівого плечового суглобу, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього, не надавши потерпілому ОСОБА_8 першої медичної допомоги, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник у дворі будинку АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_9 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_9 повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, дав докладні та правдиві свідчення щодо обставин вчинення злочину, чим у значній мірі сприяв встановленню істини по даній справі.

На переконання захисника, призначаючи обвинуваченому покарання, суд не в повній мірі врахував вищевказані обставини, хоча мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подану ним апеляційну скаргу підтримав, вирок суду просив змінити, вважав, що час перебування ОСОБА_9 під вартою у даному кримінальному проваджені є достатнім для його виправлення та перевиховання.

Потерпілий ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, призначене обвинуваченому покарання просив залишити без змін.

Прокурор в заперечення проти доводів апеляційної скарги послався на те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, але знову вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України до покарання, яке судом першої інстанції призначено в мінімальних межах санкції статті.

Обвинувачений ОСОБА_9 , який на час розгляду провадження в апеляційному суді перебуває під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, із заявою про забезпечення його участі в апеляційному суді не звертався.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, потерпілого, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та визнання вини за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілого, який вибачення обвинуваченого не прийняв, а вирішення питання щодо призначення покарання залишив на розсуд суду.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше 4 рази судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі, тяжких злочинів, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, вчинив інкримінований йому злочин через менш ніж 9 місяців після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_9 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_9 було призначене покарання в мінімальних межах санкції, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, факт неодноразових звільнень від відбування покарання з випробуванням в минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, ніж у вигляді 5 років позбавлення волі, яке на переконання колегії суддів не є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_9 повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, дав докладні та правдиві свідчення щодо обставин вчинення злочину, чим у значній мірі сприяв встановленню істини по даній справі, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував всі обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання в мінімальних межах санкції.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду також не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 жовтня 2020 року у відношенні ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4