Ухвала
іменем України

16 січня 2021 року
м. Київ

справа № 315/861/19
провадження № 51-6250 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника прокуратури Запорізької області на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Обставини справи

1. Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 01 липня 2020 року, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 14000 грн матеріальної шкоди, та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.
2. Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 20 листопада 2018 року приблизно о 09:00 за місцем мешкання ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, навмисно наніс ОСОБА_5 долонею руки не менше трьох ударів в область обличчя, чим спричинив йому закриту внутрішньочерепну травму та в результаті чого настала його смерть на місці пригоди.
Доводи касаційної скарги
3. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд. Він вважає, що апеляційний суд, залишаючи вирок суду про призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без змін не врахував особу ОСОБА_4 , який раніше був неодноразово засуджений за скоєння злочинів проти життя та здоров`я, має не зняті та не погашені у встановленому законом поряду судимості.
4. Крім того, прокурор вважає, що оскільки ОСОБА_4 було засуджено вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2019 року за частиною 1 статті 125 КК до штрафу у розмірі 850 грн, тобто до постановлення попереднього вироку, то йому мало бути призначено покарання за сукупністю злочинів на підставі частини 4 статті 70 КК.
Оцінка суду

5. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
6. Доводи касаційної скарги сторони обвинувачення про м`якість призначеного засудженому покарання є необґрунтованими. Ці доводи зводяться до того, що суди надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден прокурор.
7. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
8. При призначенні покарання ОСОБА_4 місцевим судом належним чином виконані вимоги зазначених статей та враховані всі питання, з якими закон пов`язує призначення покарання, зокрема ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який за своєю класифікацією віднесений до тяжких злочинів. Судами попередніх інстанцій в повній мірі дослідженні усі відомості, які характеризують особу засудженого, а саме те, що він має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, утриманців не має, на спецобліках не перебуває.
9. У своїй касаційній скарзі прокурор фактично посилається на те, що попередні судимості засудженого не були враховані при призначенні покарання. Суд не вважає за необхідне вирішувати питання про правильність тлумачення судами вимог статті 89 КК щодо судимості ОСОБА_4 за попередніми вироками, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання врахував те, що засуджений не вперше притягується до кримінальної відповідальності. За таких обставин, посилання прокурора на порушення судами попередніх інстанцій вимог статі 89 КК Суд вважає таким, що не свідчить про істотне порушення норм кримінального процесуального закону з огляду на положення статті 412 КПК.
10. З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Суд.
11. Що стосується доводів про незастосування частини 4 статті 70 КК, то Суд звертає увагу прокурора на те, що з наявної у Верховному Суді інформації, за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2019 року, ОСОБА_4 01 квітня 2019 року сплатив штраф на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
12. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій, умотивованість їх висновків з питань справедливості обраного засудженому заходу примусу, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, Суд вважає, що касаційна скарга та надані до неї судові рішення не містять підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника прокуратури Запорізької області на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3