Провадження №1-кп/127/541/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про який внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2020 р. за № 0000277,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору в зв`язку з набранням чинності змін до кримінального закону, відповідно до яких інкриміноване ОСОБА_5 діяння є кримінальним проступком. Тому, на переконання прокурора, зазначене кримінальне провадження має бути направлено до суду з дотриманням процедури щодо кримінальних проступків. У зв`язку з цим вважає, що клопотання захисника обвинуваченого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі частини четвертої статті 309 КК розгляду не підлягає.

Захисник обвинуваченого вважає хибною думку прокурора про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, оскільки закон про кримінальну відповідальність не має зворотної дії в часі. Саме тому, на переконання захисника, кримінальне провадження має бути розглянуте у судовому засіданні з прийняттям рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Перелік процесуальних рішень, які суд уповноважений ухвалити у підготовчому судовому засіданні, визначений частиною третьою статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), серед яких передбачено право суду закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу (пункту 2 частини третьої статті 314 КПК); повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу (пункт 3 частини третьої статті 314 КПК) або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (пункт 5 частини третьої статті 314 КПК).

Учасниками кримінального провадження в судовому засіданні поставлено питання про прийняття одного із зазначених рішень, зокрема, передбаченого пунктом 2 та 3 частини третьої статті 314 КПК, тобто закриття кримінального провадження або повернення обвинувального акта прокурору.

Суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні діяння, передбаченого частиною першою статті 309 КК.

Захисник обвинуваченого посилався на те, що закон про кримінальну відповідальність не має зворотної дії в часі, а тому під час вирішення кримінального провадження підлягає застосуванню норма кримінального закону, яка була чинною на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 діяння.

Згідно з частиною другою статті 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до частини першої статті 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Зі змісту частини другої статті 5 КК випливає, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому частиною третьою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

01.07.2020 р. набрав чинності закон № 2617-VIII від 22.11.2018 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII). Згідно зі приписами Закону № 2617-VIII внесені зміни як до матеріального закону (закону про кримінальну відповідальність), тобто КК, так і до процесуального закону, тобто КПК.

Зі змісту пункту 188 Закону № 2617-VIII випливає, що у частині першій статті 309 КК посилено відповідальність за вчинення зазначеного діяння. Тому, з огляду на приписи частини другої статті 5 КК твердження сторони захисту про недопустимість зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі суд вважає слушними. Однак, прокурор при зверненні до суду з клопотанням про повернення обвинувального акта прокурору посилався на приписи процесуального закону. Тому суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на приписи частини першої статті 309, частини другої статті 12 КК інкриміноване ОСОБА_5 діяння є кримінальним проступком.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, на час проведення судового засідання набрали чинності зміни до кримінально-процесуального закону, як вже судом зазначено вище, застосуванню підлягають процесуальні норми, які чинні на момент прийняття процесуального рішення, приписи підпункту 5 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII є імперативною нормою.

Главою 25 КПК визначено особливості досудового розслідування кримінальних проступків, у тому числі й форми закінчення дізнання (стаття 301 КПК).

Чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає можливість закриття кримінального провадження, у тому числі й з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності (пункт 1 частини другої статті 284 КПК). Однак порядок такого звільнення регламентований § 2 Глави 24 КПК. При цьому зі змісту частини четвертої статті 286 КПК випливає, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з визначенням, наданим у пункті 24 частини першої статті 3 КПК судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Отже, в даному випадку ухвалення відповідного рішення в порядку, визначеному підпунктом 5 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII можливе лише за результатами підготовчого судового засідання, проведеного відповідно до приписів статей 314-316 КПК. Як судом вже зазначено вище, у підготовчому судовому засіданні суд вправі закрити кримінальне провадження, у тому числі й у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частини четвертою статті 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою статті 309 КК.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин, без мети збуту, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав психотропні речовини, обіг яких заборонено, а саме ЛСД та фрагменти плодових тіл грибів виду Псилоцибе напівланцетовидна (Psilocybesemilanceata), які зберігав при собі, без мети збуту.

В подальшому, 02.03.2020 р. близько 11.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, неподалік будинку № 19, що розташований по вулиці Гонти в місті Вінниці, був зупинений працівниками Управління протидії наркозлочинності ГУНП у Вінницькій області. На запитання працівників поліції про наявність заборонених речовин, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на зберігання психотропних речовин, будуть викриті, повідомив, що у нього при собі наявний поліетиленовий пакет, всередині якого наявні речовини рослинного походження у вигляді грибів та фрагмент паперу у вигляді марки, які являються психотропними речовинами.

Цього ж дня, в ході проведення огляду місця події

в період часу з 12:26 год. до 12:32 год. з добровільної письмової згоди ОСОБА_5 видав з належного йому поліетиленового пакету, який знаходився в нього в руках, поліетиленовий пакет із вмістом речовини рослинного походження у вигляді грибів, які знаходились в подрібненому стані, та поліетиленовий пакет із вмістом фрагменту паперу, який розділений на дві частини, на якому зображені мультиплікаційні малюнки кота, які в подальшому було вилучено співробітниками поліції.

Надані на експертизу фрагменти плодових тіл грибів, масою 3,4410 г, є частинами грибів виду Псилоцибе напівланцетовидна (Psilocybesemilanceata), містять псилоцин і відносяться до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

На фрагменті перфорованого паперу, масою 0,0503 г, що розділений на 2 частини, виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено ЛСД, масою 0,00032 г.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 06.09.2018 р. (справі № 450/3304/17) дійшов до висновку, що, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 309 КК, на підставі частини четвертої статті 309 цього Кодексу, суд має з`ясувати, чи дійсно особа: страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї; звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено; ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Заявляючи клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, захисник останнього надав суду копію направлення ОСОБА_5 на стаціонарне лікування від 04.06.2020 р., а також копію довідки за підписом головного лікаря КП ВОНД «Соціотерапія» ОСОБА_6 від 25.06.2020 р. за № 33, відповідно до якої ОСОБА_5 пройшов курс лікування з 05.06.2020 р. по 25.06.2020 р. у зв`язку з розладами психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин. Зазначена довідка була видана на підставі історії хвороби № 543.

Разом з тим, надані стороною захисту довідки не містять інформації щодо перебування ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога та часу такого перебування. Також стороною захисту не надано суду відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_5 на час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні потребував такого лікування або мав ознаки залежності від психоактивних речовин.

Таким чином, суд враховує, що ОСОБА_5 згідно з наданими суду документами добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування. Однак, в судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення страждав на наркоманію і потребував лікування від неї, також наданими стороною захисту доказами не підтверджено факт здійснення лікування саме з метою позбавлення наркотичної залежності, а не з метою уникнення кримінальної відповідальності за незаконний обіг психотропних речовин. Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування випливає, що ОСОБА_5 було повідомлено про підозру 28.05.2020 р. Направлення на стаціонарне лікування датоване 04.06.2020 р., а саме лікування мало місце з 05.06.2020 р. по 25.06.2020 р. При цьому суд враховує, що подія, у зв`язку з якою було розпочато кримінальне провадження, мала місце 03.03.2020 р. Відомостей, які б свідчили про те, що звернення до лікувального закладу з метою проходження такого лікування з об`єктивних причин, суду надано не було. Саме тому суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності слід відмовити.

Зважаючи на те, що станом на 09.07.2020 р. судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК, не призначений, в ході проведення підготовчого судового засіданні правові підстави для прийняття будь-якого з рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, повернення обвинувального акта прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК, направлення до іншого суду відсутні. Тому відповідно до імперативних вимог підпункту 5 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК.

Керуючись статтями 314-316, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про який внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2020 р. за № 0000277 повернути прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Обвинуваченому та прокурору копія ухвали вручається негайно після її проголошення.

Суддя: