ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/882/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/46/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представників Тернопільської міської ради ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000044 від 12 червня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2020 року відносно арешту майна, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме земельні ділянки, що знаходять в м. Тернополі на вул. Овочева.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що в судову засіданні не було доведено необхідності накладення арешту на майно та наявності ризиків передбачених ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вищевказана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що під час досудового розслідування було визнано як речові докази земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0136, :04:003:0137, :04:003:0141, :04:003:0142, що знаходяться за адресою м.Тернопіль, вул.Овочева, у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000044 від 16 червня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст. 367 КК України, а тому існують підстави вважати, що особи у чиїй власності вони перебувають можуть відчужити вказані земельні ділянки іншим фізичним або юридичним особам. Вважає, що є наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження їх як речових доказів та запобігти можливостям їх відчуження.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2020 року, якою відмовлено у накладенні арешту на речові докази земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0136, :04:003:0137, :04:003:0141, :04:003:0142, що знаходяться за адресою м.Тернопіль, вул.Овочева. Накласти арешт на земельні ділянки, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000044 від 16 червня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.367 КК України з кадастровими номерами :04:003:0136, :04:003:0137, :04:003:0141, :04:003:0142, що знаходяться за адресою м. Тернопіль, вул. Овочева.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; прокурора, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу і просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2020 року як незаконну та необґрунтовану і прийняти нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна; представників Тернопільської міської ради, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, оскільки вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянту слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про арешт майна, у відповідності до ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як слідує з ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18 січня 2020 року мотивом прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого щодо арешту майна слугувало те, що в матеріалах провадження відсутні відомості, якими б доводилась необхідність накладення арешту на земельні ділянки та наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що доводи наведені судом першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна є належним чином мотивовані та обґрунтовані з урахуванням вимог кримінального процесуального закону, що регламентує підстави для арешту майна.

Виходячи зі змісту ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; правову підставу для арешту майна, можливість використання останнього, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Такі ж відомості повинні міститися і у клопотанні слідчого про арешт майна.

Як слідує з матеріалів провадження 22 липня 2019 року матеріали досудових розслідувань, відомості про які внесено до ЄРДР за №0000044 від 12.06.2019 р., за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, № 0000045 від 20.06.2019 р., за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, № 0000046 від 26.06.2019 р., за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України та №0000048 від 02.07.2019 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000044 від 12.06.2019 р., за яким здійснюється досудове розслідування щодо неправомірних дій посадових осіб Тернопільської міської ради при виділенні громадянам земельних ділянок.

Виходячи зі змісту клопотання слідчого про арешт майна, за час проведення досудового слідства були допитані чотири особи, яким було відмовлено у приватизації земельних ділянок, проте рішенням сесії Тернопільської міської ради такі земельні ділянки були передані іншим особам, що стало підставою їх звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення представниками Тернопільської міської ради.

Колегія суддів вважає, що наведені у клопотанні відомості не є достатніми підставами для накладенні арешту на майно і, відповідно, обмеження особи у користуванні її власністю.

До клопотання про арешт майна слідчим не додано жодних доказів, які могли б слугувати підставою для арешту земельних ділянок, чи будь-яким чином підтверджувати доводи, наведені у цьому клопотання.

Як в матеріалах провадження, так і в клопотанні слідчого про арешт майна відсутня будь-яка інформація щодо порушення прав осіб, які ставили питання про приватизацію земельних ділянок і за заявою яких вносились відомості до ЄРДР.

Колегія суддів звертає уваги на те, що незважаючи на тривалий час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, підозра нікому ще не оголошена і особи, на земельні ділянки яких слідчий просить накласти арешт, не допитувались.

Також колегія суддів враховує, що згідно ч.3 ст.132 КПК України застосування арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Як слідує з клопотання слідчого про арешт майна, поданого до місцевого суду, у вказаному процесуальному документі не наведено жодних аргументованих доводів щодо наявності обставин визначених ч.3 ст.132 КПК України, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Не наведено таких доводів і прокурором в судовому засіданні.

Окрім того, виходячи із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування необхідно врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, що в даному випадку слідчим у кримінальному провадженні не розглядалося.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що місцевим вірно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання слідчого про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Кременецького районного суду від 26 червня 2015 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.132, 170-173, 404, 405,407, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.