Номер провадження: 11-кп/813/1939/19
Номер справи місцевого суду: 523/4633/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари, Київської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року, постановленою під час судового розгляду, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2019 року, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, до 04.02.2020 року з визначенням розміру застави.

Ухвала суду мотивована тим, що метою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому провадженні, які ще не допитані та скоєння іншого правопорушення.

Враховуючи довготривале безальтернативне перебування обвинуваченого під вартою, суд визначив заставу у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 76840 гривень.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 за місцем його реєстрації та фактичного мешкання: АДРЕСА_1 .

Доводи захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 визнав свою провину в повному обсязі, та частково відшкодував шкоду потерпілим. Вказує, що долучено характеризуючі матеріали на ОСОБА_7 та неповнолітніх дітей, які перебувають у нього на утриманні. Зазначає, що прокурором не надано жодних письмових доказів на підтвердження доцільності подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 та не наведено жодних підстав чому саме неможливо обрати будь який інший альтернативний запобіжний захід.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 , обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

І. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, що свідчить про можливість вчинення останнім спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, фактично проживає в м. Одеса., а інші дані про особу обвинуваченого матеріали справи не містять.

Таким чином, зазначені обвинуваченим обставини щодо наявності у нього неповнолітніх дітей та онкологічного захворювання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки будь яких підтверджуючих зазначені обставини документи апеляційному суду стороною захисту надано не було. Безпідставними також є викладені в апеляційній скарзі доводи про прийняття обвинуваченим заходів щодо відшкодування спричинених злочином шкоди в зв`язку з не підтвердженням цих обставин.

Наведене вказує на безпідставність посилань сторони захисту на зазначені обставини та при цьому свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Крім того, апеляційний суд вважає, що поведінка обвинуваченого на час вчинення останнім правопорушення, в тому числі із застосуванням відносно потерпілих вогнепальної зброї, вказує на існування ризиків можливого впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні та схильність останнього до вчинення злочинів.
При цьому апеляційний суд враховує надані в судовому засіданні пояснення прокурора, який спростував доводи захисника, щодо визнання обвинуваченим винуватості за висунутим йому обвинуваченням та на підтвердження послався на здійснення судом загального порядку дослідження доказів, що також потягло за собою тривалість судового розгляду.
Інших даних щодо особи обвинуваченого матеріали провадження не містять, а зазначені в обвинувальному акті дані про особу підозрюваного спростовують доводи сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого.
Таким чином, прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених під час обрання запобіжного заходу ризиків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів апеляційному суду не представлено.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність неможливого застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на тривалість обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, слідчий суддя визначив останньому заставу як альтернативного запобіжного заходу, яка у разі її внесення може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Водночас, апеляційним судом враховані пояснення прокурора, про те, що з боку обвинуваченого, вчиняються дії, направленні на затягування розгляду судом кримінального провадження.
На підставі положень ч. 3 ст. 183 КПК України суддя вірно прийшов до висновку про можливість визначення обвинуваченому застави у мінімальному розмірі за вчинення підозрюваним тяжкого злочину 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 76840 гривень, яка є альтернативним та більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає доводи захисника в цій частині необґрунтованими.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
При цьому, зважаючи на зазначені в судовому засіданні апеляційного суду дані про наявність у обвинуваченого онкологічної хвороби, апеляційний суд вважає за необхідним доручити керівнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де утримується під вартою обвинувачений ОСОБА_7 провести медичне обстеження останнього з метою встановлення стану здоров`я та у разі необхідності забезпечити надання медичної допомоги в умовах закладу охорони здоров`я.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Доручити керівнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо стану здоров`я та у разі необхідності забезпечити надання медичної допомоги в умовах закладу охорони здоров`я.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4