ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1721/20 Справа № 175/4663/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючої судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського областного суду від 14 грудня 1999 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 86, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ч. 3 ст. 142, ст. 208, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ст. ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року),

за участю учасників провадження :
прокурора ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяв засудженого ОСОБА_7 від 21 та 27 листопада 2017 року , від 23 березня 2020 року про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року у кримінальній справі № 1-175/1999 стосовно ОСОБА_7 , засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 86, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ч. 3 ст. 142, ст. 208, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ст. ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року).
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що аргументація засудженого ОСОБА_7 ґрунтується на його незгоді з вироком суду, який він вважає неправосудним. Однак, ці аргументи суд не розцінив як такі, що відносяться до обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України.
Крім того, колегія суддів відхилила аргументи засудженого щодо підстав для перегляду вироку суду, який на думку засудженого ухвалений незаконним складом суду, оскільки судді ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не приймали присягу судді.
Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість і посилань ОСОБА_7 про вік народного засідателя ОСОБА_15 , а саме 36 років на момент розгляду кримінальної справи, що, на його думку, свідчить про неможливість її участі в розгляді справи.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що головною нововиявленою обставиною, на яку засуджений вказував у своїй заяві про перегляд вироку апеляційного суду є те, що згідно з листом Вищої кваліфікаційної суддів України від 31 серпня 2017 року судді ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які розглядали справу та постановляли вирок 14 грудня 1999 року, а також судді Верховного Суду України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не приймали присягу судді.
Також зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки посиланням засудженого як на нововиявлену обставину, що згідно з відповіддю Державного архіву Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року, засуджений дізнався, що в 1999 році ОСОБА_15 , яка зазначена у вироку народним засідателем 1963 року, тобто на час розгляду справи їй було лише 36 років, в той час як протягом всього судового розгляду було лише двоє засідателів жінка і дідусь похилого віку від 60 до 70 років. Зазначені обставини, на думку захисника свідчать про підписання вироку суду не тим складом суду, а також на порушення таємниці нарадчої кімнати, оскільки в ній перебувала стороння людина ОСОБА_15 , яка не була присутня під час розгляду справи.
Ці обставини стали відомі засудженому лише після отримання листів від ВККС та від Державного архіву Дніпропетровської області, тому посилання суду для мотивування відмови в задоволенні заяви засудженого на положення ч. 2 ст. 459 КПК України вважає безпідставним.
Вважає, що суд першої інстанції мав задовольнити клопотання засудженого про виклик та допит свідків для встановлення вищенаведених обставин, проте суд цього не зробив, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.
Також, суд першої інстанції взагалі не дав оцінки доводам заяви щодо відсутності присяги суддів, не пересвідчився в існуванні первинної присяги, обмежившись твердженням, що ці судді мали повноваження на здійснення правосуддя.
Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи засудженого про порушення права на захист. При цьому, на думку захисника, засуджений не ставить питання про переоцінку доказів, а звертає увагу на ті докази та обставини, які йому стали відомі після винесення вироку, зокрема клопотання про визнання неправдивими: протокол затримання, протокол огляду, показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Також засуджений просив дослідити інші документи, отримані ним після постановлення вироку, а саме: копії листів з Дніпропетровської міської ради, установи виконання покарань, характеристик та ін.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним, викладених в судовому рішенні, обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на ухвалення вироку незаконним складом суду і в цій частині наводить аргументи, ідентичні з доводами апеляційної скарги захисника.

Крім того, зазначає про порушення його права на захист, оскільки не отримував повідомлень про час та дату судових засідань, що позбавило його можливості підготуватись до судового розгляду. Також не отримував засуджений ухвалу про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами, з чого робить висновок, що така ухвала взагалі не постановлялася, що є порушенням ст. 464 КПК України. Стверджує про порушення судом процедури судового розгляду, оскільки суд не призначав та не проводив підготовчого судового засідання, а також про порядок проведення судового розгляду, зокрема несвоєчасне повідомлення секретарем судового засідання про фіксування судового розгляду, про учасників, які з`явились до зали суду, про несвоєчасне повідомлення головуючим суддею складу суду, невручення засудженому пам`ятки про права та обов`язки. На його думку, суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотань про виклик та допит свідків і не навів мотивів такої відмови, а також позбавив можливості його та його захисника повторно звернутись з таким клопотанням, чим порушив його право на захист. Зауважує про невідповідність оскарженої ухвали державному стандарту оформлення офіційних документів, зокрема відсутність Гербу України, не зазначено його, як учасника справи та відсутність в ухвалах підпису секретаря судового засідання.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні скарги та з викладених у них підставах просили їх задовольнити, ухвалу скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як видно з матеріалів справи, і про це зазначають засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, що головною нововиявленою обставиною у даній справі є те, що згідно з інформацією, наданою Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Дніпровським апеляційним судом суддями ОСОБА_10 , який був головуючим та суддею ОСОБА_11 , який був у складі суду, який постановляв вирок 14 грудня 1999 року стосовно ОСОБА_7 , - ніколи не складали присягу судді і ця обставина ані стороні обвинувачення, ані стороні захисту не була відома, а стала відомою засудженому ОСОБА_7 тільки 04 вересня 2017 року, коли він отримав вищезазначену відповідь на свій запит від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Іншою обставиною, яка, на думку апелянтів, свідчить про постановлення вироку незаконним суду, є відомості, які засуджений отримав з Державного архіву Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року, про вік народного засідателя ОСОБА_15 , якій на день ухвалення судового рішення в 1999 році було лише 36 років, тоді як в складі суду не було народного засідателя такого віку.
Враховуючи вищевикладене, захисник та засуджений ставлять питання про незаконний склад суду, який виносив та підписував вирок ОСОБА_7 14 грудня 1999 року у кримінальній справі № 1-175/1999, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушення норм кримінального процесуального закону і безумовною підставою для скасування вироку суду, що залишилось без належної правової оцінки суду першої інстанції.
Перевіривши та проаналізувавши такі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства і зводяться до власного довільного тлумачення закону.

Зазначені вище доводи захисника та засудженого сформульовані без врахування пункту 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України 1996 року, в яких визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені. Судді, повноваження яких закінчилися в день набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження протягом одного року.

Апеляційним судом встановлено, що судді Дніпровського обласного суду, які постановили вирок стосовно ОСОБА_7 і які входили до складу суду, який розглядав дану кримінальну справу, обрані суддями до дня набуття чинності Конституцією України і здійснювали свої повноваження відповідно до зазначених вище вимог Конституції України.

Тому, незалежно від порядку призначення, обрання, складення присяги судді та її змісту суддями, які були обранні на посаду до дня набуття чинності Конституції України 1996 року, відсутні підстави стверджувати про незаконність складу колегії суддів Дніпропетровського обласного суду, як про це зазначає захисник та засуджений.

Стосовно доводів апеляційних скарг, що народний засідатель ОСОБА_15 не приймала участі в розгляді кримінальної справи, тому не мала права перебувати в нарадчій кімнаті та підписувати вирок, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що відбуваючи покарання, фактично після спливу 20 років він згадав, що у складі суду було не п`ять осіб, а чотири, при цьому суддями були чоловік і жінка і народними засідателями були чоловік і жінка похилого віку від 60 до 70 років.
Дослідивши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року (т. 8 а.с. 1-36), видно, що він постановлений судом у складі: головуючого судді ОСОБА_10 , судді ОСОБА_11 та трьох народних засідателів: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , тобто суддями були двоє чоловіків, а народними засідателями три жінки, якими і підписаний вирок.
Відповідно до протоколу судового засідання кримінальну справу № 1-175/1999 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_20 розглядала судова колегія у кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_10 , судді ОСОБА_11 та трьох народних засідателів: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 (т. 7 а.с. 126).
Як видно з протоколу судового засідання відводи всьому складу суду або комусь із членів колегії сторони не заявляли.
Відповідно до архівної довідки, у додатку № 2 до рішення Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 133-6/ХХІІІ від 15 травня 1999 року Про народних засідателів обласного суду зазначені народні засідателі, які були обрані Дніпропетровською обласною радою, серед яких є від м. Дніпропетровська ОСОБА_15 , 1963 року народження.
Згідно з матеріалами кримінальної справи та, як пояснив в судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 , під час оскарження вироку він та його захисники адвокати ОСОБА_21 та ОСОБА_22 не оспорювали законність складу суду, його кількісний і персональний склад та не наводили відповідних доводів в своїх скаргах. Як пояснив засуджений про ці факти він згадав пізніше, коли отримав відомості про вік судді народного засідателя ОСОБА_15 .
Законність вироку від 14 грудня 1999 року стосовно ОСОБА_7 і ОСОБА_23 та дотримання Дніпропетровським обласним судом вимог кримінально-процесуального закону, встановлено Верховним Судом України в ухвалі від 30 травня 2000 року, постановленої за результатами перегляду вироку.
Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого та його захисника, що суд першої інстанції не надав належної оцінки їх твердженням про ухвалення вироку незаконним складом суду, апеляційний суд розцінює як безпідставні і повністю спростовуються матеріалами кримінальної справи.
Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на показання свідків, які на його думку, надали недостовірні показання, апеляційний суд розцінює як такі, що не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459, ст. 462 КПК України.
В розумінні ст. ст. 459, 462 КПК України обставина є нововиявленою, зокрема якщо вона об`єктивно існувала на момент ухвалення відповідного судового рішення, але не була відома та не могла бути відомою суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження.

Проте, показання свідків, про яких зазначає засуджений ОСОБА_7 , допитані під час судового розгляду і перевірені судом вищої інстанції. Зміст доводів ОСОБА_7 в цій частині зводяться до власної переоцінки таких показань як доказів, що не є нововиявленими обставинами і розцінюються як такі, що ґрунтуються на не правильному тлумаченні та розумінні норм кримінального процесуального закону.

Стосовно доводів апеляційної скарги засудженого та його захисника про неповноту судового розгляду, яка виразилась в тому, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання засудженого про виклик та допит свідків та витребування особових справ суддів, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так суд першої інстанції у відповідності із процесуальним законом вирішив заявлені клопотання та задовольнив їх частково, долучивши до матеріалів справи надані захисником документи.
Також, суд правильно відмовив в задоволенні клопотання захисника про виклик і допит свідків, оскільки ті відомості, які відповідно до поданих клопотань, могли пояснити зазначені в них свідки, стосуються питань доказування та достовірності доказів, які суд поклав в основу вироку, що знаходиться поза межами провадження з перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Із матеріалів провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження в межах заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами та в межах, установлених кримінальним процесуальним законом, вирішив у відповідності до закону клопотання засудженого та захисника і виклав переконливі мотиви ухваленого рішення, спростувавши доводи ОСОБА_7 та його захисника, які ґрунтуються на досліджених матеріалах кримінальної справи.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника та засудженого стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом першої інстанції під час розгляду заяви ОСОБА_7 , про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції доходить висновку про їх неприйнятність з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційні скарги не містять належних доводів про порушення судом першої інстанції вимог КПК України, які є істотними в розумінні ст. 412 КПК України, інші доводи спростовуються матеріалами провадження або зводяться до власного розуміння і тлумачення положень кримінального процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги засудженого про порушення його права на захист, оскільки йому не направлялись та він не отримував ухвали про відкриття кримінального провадження за його заявою, повідомлень про час та дату судових засідань, з чого він робить висновок, що така ухвала не постановлялася взагалі, що є порушенням ст. 464 КПК України, а не направлення повідомлень позбавило його можливості підготуватись до судового розгляду, не можна визнати обґрунтованими.
Всупереч твердженням засудженого в матеріалах справи міститься ухвала про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинам за заявою ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 91-93), яка направлялась судом для вручення останньому (т. 3 а.с. 93-95, 98), що підтверджується реєстром вихідної поштової кореспонденції та повідомленням про вручення рекомендованого листа з повідомленням. Також засудженому надсилались і повідомлення про призначенні судові засідання (а.с. 99, 104, 179).
Очевидно, що засудженому було відомо про відкриття кримінального провадження за його заявою про нововиявлені обставини, оскільки останній особисто приймав участь в судових засіданнях.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції на запитання суду щодо достатності часу для його підготовки для підтримання своєї заяви про перегляд вироку, який фактично тривав з 12 лютого 2020 року до 09 квітня 2020 року, засуджений відповів, що часу було достатньо.
Посилання ОСОБА_7 про порушенням судом процедури судового розгляду, оскільки суд не призначав та не проводив підготовчого судового засідання, а також про порядок проведення судового розгляду, зокрема несвоєчасне повідомлення секретарем судового засідання про фіксування судового розгляду, про учасників, які з`явились до зали суду, про несвоєчасне повідомлення головуючим суддею складу суду та невручення засудженому пам`ятки про права та обов`язки, апеляційний суд вважає безпідставними.
За змістом ч. 1 ст. 466 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом протягом двох місяців з дня її надходження згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд, з урахуванням особливостей, визначених Главою 34 КПК України.
Глава 34 КПК України не містить положень про проведення підготовчого провадження у провадженні за нововиявленими обставинами. Статті 314-315 КПК України, на які посилається засуджений, не регулюють процесуальні відносини з перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
Перевіркою технічної фіксації судових засідань, зокрема від 09.04.2020 року встановлено, що головуючою суддею ОСОБА_1 оголошувався склад суду учасникам судового розгляду, в тому числі і засудженому ОСОБА_7 від якого заяв про відвід складу суду або члена колегії суддів не надійшло. Не зазначає засуджений і в апеляційній скарзі про незаконний склад суду, який постановив оскаржену ухвалу.
Доводи засудженого про несвоєчасне повідомлення секретарем судового засідання про фіксування судового розгляду, про учасників, які з`явились до зали суду, є безпідставними і за своїм змістом не свідчать про істотність порушень процесуального закону, оскільки передбачене фіксування судового розгляду провадилося та наявна технічна запис вказаного судового розгляду.
Посилання про невручення засудженому пам`ятки про права та обов`язки, апеляційний суд вважає голослівними, враховуючи, що ОСОБА_7 неодноразово вручались пам`ятки про його права та обов`язки, зокрема і під час відкриття та проведення попередніх апеляційних проваджень. Крім того, на пункт з пам`ятки про його права та обов`язки ОСОБА_7 посилається безпосередньо в своїй апеляційній скарзі (т. 3 а.с. 208).
Доводи апеляційної скарги засудженого про невідповідність оскарженої ухвали державному стандарту оформлення офіційних документів, зокрема про відсутність Гербу України, не зазначено його, як учасника справи, апеляційний суд вважає обґрунтованими, проте такі недоліки, допущені при складанні ухвали, не можуть бути визнані істотними порушеннями вимог КПК України та бути самодостатньою підставою для скасування законного, обґрунтованого та правильного по суті судового рішення.
Зауваження ОСОБА_7 про відсутність в ухвалах підпису секретаря судового засідання, суд апеляційної інстанції вважає нікчемними, так як судове рішення підписується судом, який його ухвалив і не підписується секретарем судового засідання.
Перевіривши доводи апеляційних скарг та оскаржену ухвалу, апеляційний суд доходить висновку, що обставини, на які посилаються захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 спрямовані виключно на нове дослідження та оцінку доказів, які вже досліджувалися та оцінені судами різних інстанцій, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункт 52 рішення ЄСПЛ «Рябих проти Росії», де йдеться про те, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення, в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення по справі. Перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не може розглядатися як замаскована апеляція, і не може бути підставою для повторного розгляду кримінального провадження.

Наведені в апеляційних скаргах захисника та засудженого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у судовому рішенні суду першої інстанції, і не містять переконливих аргументів, які би дозволили апеляційному суду дійти висновку, що рішення постановлене місцевим судом із істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів його законність, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та засудженого задоволенню не підлягають.

Під час апеляційного провадження виявлено, що у вступній частині оскарженої ухвали судом помилково зазначено про розгляд заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 1999 року, тоді як суд розглядав заяву на вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року, у зв`язку з чим, колегія суддів рекомендує суду першої інстанції усунути описку в порядку ст. 379 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 467 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 1999 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 86, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ч. 3 ст. 142, ст. 208, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ст. ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
_______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4