печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна 09 квітня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0001573,

В С Т А Н О В И В :
24.10.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка того ж дня передана слідчому судді ОСОБА_1 , на бездіяльність слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна 09 квітня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0001573.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 09.04.2019 року в м. Києві на вулиці Басейна ОСОБА_3 зупинили працівники поліції та вилучили автомобіль Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу в зв`язку з тим, що на думку працівників поліції свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, має явні сліди підроблення.

09.04.2019 року слідчим СВ Печерського управління поліції ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.04.2019 року за № 0001573 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України винесено постанову «Про визнання вилучених предметів речовими доказами та долучення до матеріалів кримінального провадження» на підставі якої вилучений у автомобіль, як речовий доказ у кримінальному провадженні, було передано на зберігання до штраф майданчику, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Промислова, 4.

Власник вилученого майна, вважає, що воно має статус тимчасово вилученого майна, оскільки арешт у визначений законом строк не накладено, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.

Особа, що подала скаргу у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв, клопотань, до суду не подано.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону, враховуючи принцип диспозитивності, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації учасникам провадження, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, суд визнав можливим провести розгляд у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001573 від 09.04.2019.

09.04.2019 року в м. Києві на вулиці Басейна у ОСОБА_3 вилучили автомобіль Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від вказаного транспортного засобу та технічний паспорт серії НОМЕР_2 .

09.04.2019 року слідчим СВ Печерського управління поліції ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.04.2019 року за № 0001573 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України винесено постанову про визнання вилученого автомобіля речовим доказом та передано на зберігання до штраф майданчику, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Промислова, 4.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Наряду з вказаним, суду не надано підтвердження того, що в подальшому сторона обвинувачення звернулася до суду з відповідним клопотання про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля Honda Civic,.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160166, 170174 цього Кодексу.

Окрім іншого, слідчим суддею встановлено, 16.04.2019 прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, яке було зареєстровано, як судове провадження за № 757/19164/19-к та розподілено в атоматичному режимі за допомогою комп`ютерної програми «Діловодство - 3» для розгляду судді ОСОБА_6 .

16.04.2019 слідчим суддею ОСОБА_7 вказане клопотання було повернуто прокурору, про що постановлено відповідне судове рішення.

Листом від 18.06.2019 ОСОБА_3 повідомлено, що судове рішення, яке б слугувало підставою для повернення вилученого автомобіля на адресу управління поліції не надходило, а відтак і підстав для його повернення не має.

Проте при розгляді даної скарги, стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_3 , який не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0001573 не надано.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладається на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_8 належним йому майном.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, враховуючи, завершальну стадію досудового розслідування, яка передбачає, що всі докази зібрані, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення огляду місця події, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання її повернути вилучене майно власнику, що узгоджується з приписами п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати уповноваженого слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.04.2019 року за № 0001573 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України, повернути ОСОБА_3 , вилучений 09.04.2019 року автомобіль Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 та технічний паспорт (свідоцтва про реєстрацію) на нього серії НОМЕР_2 виданий ВРЕВ-11 УДАІ м. Київ 20.11.2010 року.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1