Справа №705/48/18
1-кп/705/212/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року місто Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

під головуванням судді ОСОБА_1

з участю

секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001958 від 19 листопада 2017 року, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нігір, Миколаївського району, Хабаровського краю, Російської Федерації, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 20.10.2010 року Уманським міськрайонний судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 29.09.2013 року по відбуттю строку покарання; 2) 21.03.2016 року Уманським міськрайонний судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.2 ст.185 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_11

потерпілої ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення в тому, що він 18.11.2017 року близько 23 години 00 хвилин, знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме під праве око, від чого остання впала на землю, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, наніс останній один удар ногою в обличчя, а саме під праве око, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, які, відповідно до висновку експерта № 05-7-01/1039 від 28.11.2017 року, виникли від дії тупого предмета (тів), належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Також, ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення в тому, що він 18.11.2017 року близько 23 години 05 хвилин, знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, таємно викрав мобільний телефон «NOMI і5030», ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , вартістю, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №4/2306 від 22.11.2017 року, 1467 гривень, в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Beeline», який для потерпілої матеріальної цінності не становить, який належить ОСОБА_12 та випав з кишені під час її падіння на землю, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1467 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочинів відповідно до пред`явленого йому обвинувачення, не визнав та погодився надати показання.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час допиту в суді показав, що в день, зазначений у обвинуваченні, приблизно о 18 годині на центральному ринку в м.Умань він зустрів потерпілу ОСОБА_12 , після чого вони в кількох кафе вживали алкоголь. До цього він з потерпілою знайомий не був. Після кафе «Берізка» він пішки пішов проводити потерпілу в район Лисої гори, де вона сказала, що далі піде сама і ОСОБА_6 пішов додому в с.Родниківка. Коли він проводив потерпілу, то між ними ніякої суперечки не було, вони не спілкувались з потерпілою біля її будинку і він ніяких ударів їй не наносив. Також він не забирав у потерпілої мобільного телефону. До того як вони розійшлись, ОСОБА_6 бачив, що у потерпілої був телефон, проте який саме, не звернув уваги. Наступного дня 19.11.2017 року він перебував у місті Умань біля магазину «Оболонь», що на перехресті вулиць Тищика-Леніна. До нього підійшли працівники поліції і сказали, щоб ОСОБА_6 пішов з ними у відділ поліції для дачі показів. З приводу чого мали бути покази, йому не сказали. Коли вони прийшли у відділ поліції, то зайшли у кабінет на першому поверсі, де на столі лежав мобільний телефон. У кабінеті було 4 чи 5 працівників поліції. Останні сказали, щоб ОСОБА_6 підписав заяву, що він добровільно видав телефон і повідомили, що якщо він таку заяву не підпише, то замість того, щоб була справа про крадіжку, зроблять справу за ст.186, і він отримає більший строк. ОСОБА_6 підписав запропоновану працівниками поліції заяву, так як не міг доказати, що нічого не робив. Після чого його відпустили додому. Доповнив, що коли у кабінет зайшли поняті, то працівники поліції їм пояснили, що ОСОБА_6 видає телефон, а ОСОБА_6 лише це підтвердив.

У відповідності до вимог ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, поряд з іншим, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Суд, оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та досліджені безпосередньо судом під час судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості та достатності, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведена наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 КК України та ч.2 ст.185 КК України, в яких він обвинувачується.

Свою позицію суд мотивує тим, що стаття 92 КПК України визначає, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Стаття 86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Частина 12 ст.290 КПК України визначає, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

В ході судового розгляду кримінального провадження у судовому засіданні була допитана потерпіла ОСОБА_12 , яка показала, що до подій, з приводу яких розглядається справа, вона з ОСОБА_6 знайома не була. Зазначила, що в один з днів у листопаді 2017 року вона відпочивала у кафе на центральному ринку, де також сидів ОСОБА_6 . Потерпіла до нього підсіла і вони почали разом випивати. Чому підсіла, пояснити не може. Під час спілкування вона періодична говорила по телефону, який лежав біля неї. Після кафе на ринку вони разом пішли в кафе «БІ-2», а потім в кафе «Софія» на автовокзалі. Близько 22 години потерпіла сказала, що йде додому і ОСОБА_6 пішов її провести. Йшли пішки в район «Лиса гора». Коли вони йшли, то потерпіла не падала. За 50 метрів до будинку потерпілої, вони зупинились і розмовляли. ОСОБА_6 не пускав її додому, хоча потерпіла хотіла піти. В цей час хтось зателефонував на телефон потерпілої, вона поговорила і поклала свій телефон у кишеню. В цей час ОСОБА_6 наніс їй рукою удар в ніс межи очі, потерпіла впала, і ОСОБА_6 ще зверху бив її ногами по голові. Від падіння вона лише поцарапала руку. Потерпіла підвелась, будучи в крові, а ОСОБА_6 втік. При цьому, потерпіла виявила, що з кишені зник її телефон. Як ОСОБА_6 діставав телефон, вона не бачила. Після чого вона пішла додому та викликала поліцію. Зазначила, що ця подія відбулась приблизно о 23 годині. Телефон, який у неї зник, був марки NOMI, золотистого кольору, з сім-картою «Київстар Білайн». Наступного дня потерпіла з батьком їхали по вулиці Садовій в м.Умань і вона випадково побачила ОСОБА_6 . Вони простежили за ним до ломбарду по вулиці Тищика і викликали поліцію, які вже затримали ОСОБА_6 . В подальшому сім-картку їй повернув сам ОСОБА_6 у себе вдома, а телефон їй повернули в поліції. З 22.11.2017 телефон перебуває у неї. Чохол від телефону пропав.

Також у судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення були допитані в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка зі сторони обвинувачення ОСОБА_13 показав, що в один з днів наприкінці 2017 року вони з ОСОБА_15 приблизно о 9 годині йшли біля відділку поліції, з якого вийшов поліцейський і запропонував їм з ОСОБА_15 бути понятими. Після чого вони зайшли у відділок поліції, де обвинувачений ОСОБА_6 сказав, що вкрав телефон у жінки і добровільно здав його поліції. Також видав сім-картку. Телефон був марки Nomi. Телефон обвинувачений видавав на першому поверсі відділку поліції. Тоді ж у відділку поліції обвинувачений ОСОБА_6 повідомив, що вони з жінкою увечері випивали, після чого він вирішив провести її додому. В подальшому між ними виникла сварка і ОСОБА_6 забрав у жінки телефон. Також свідок зазначив, що заяву про видачу телефону писав поліцейський.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка зі сторони обвинувачення ОСОБА_14 показав, що обвинуваченого ОСОБА_6 він вперше побачив в поліції у листопаді 2017 року, коли свідка і ОСОБА_16 запросили у відділ поліції, щоб вони були понятими при передачі мобільного телефону. Їх з ОСОБА_17 запросив у кабінет працівник поліції у формі, при цьому повідомив, з приводу якої справи. Поліцейські на ОСОБА_6 ніякого тиску не чинили в присутності понятих. При цьому ОСОБА_6 поводився звичайно. Свідок бачив мобільний телефон Nomi, який, коли вони з ОСОБА_13 зайшли у кабінет, лежав на столі. Обвинувачений ОСОБА_6 писав про добровільну видачу телефону. При всіх цих подіях у кабінеті була і потерпіла. Поліцейські повідомили понятим, що ОСОБА_6 затримали за підозрою у вчиненні крадіжки і буде відбуватись видача викраденого телефону. Також поліцейські сказали, що телефон був вилучений у ОСОБА_6 . З приводу того, коли і де було телефон вилучено, свідок не пам`ятає.

Суд бере до уваги як доказ показання потерпілої та свідків, проте, на думку суду, такі докази не є достатніми для підтвердження всіх обставин обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 .

Так, на підтвердження пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України, стороною обвинувачення було надано суду Висновок експерта №07-5-01/1039 від 28.11.2017 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи, яким, згідно пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, було встановлено характер та тяжкість отриманих потерпілою ОСОБА_12 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.165-166).

Проте, у даному висновку експерта, зокрема у підсумках, зазначено, що «Під час судово-медичного освідування у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, садна правої руки. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету (-ів), належать до Легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та могли утворитись в час і за обставин, як вказано в постанові 18.11.2017 р.»

Суд звертає увагу на те, що у пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України, вказано, що обвинувачений ОСОБА_6 заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, які, відповідно до висновку експерта № 05-7-01/1039 від 28.11.2017 року, виникли від дії тупого предмета (тів), належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Проте, висновок експерта про тяжкість тілесних ушкоджень ґрунтувався на сукупності ушкоджень у вигляді синців обличчя та садна правої руки. Висновок експерта не містить посилань на те, що синці обличчя як самостійні ушкодження, за тяжкістю віднесені до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, або ж взагалі віднесені до тілесних ушкоджень будь-якого виду тяжкості.

Враховуючи те, що характер та тяжкість тілесних ушкоджень встановлюється за результатами проведення судово-медичної експертизи, так як суд не є фахівцем в даній галузі, а стороною обвинувачення не надано суду висновок експерта за результатами проведеної судово-медичної експертизи, з якого б чітко вбачалось, що синці на обличчі потерпілої, окремо від саден правої руки, належать до тілесних ушкоджень певного виду тяжкості, тому суд і приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено факт заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саме у вигляді синців обличчя, які вказані у обвинуваченні.

Крім того, суд, з урахуванням позиції захисту, висловленої під час судових дебатів, ставить під сумнів допустимість такого доказу як Висновок експерта №07-5-01/1039 від 28.11.2017 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи.

Зокрема сторона захисту у судових дебатах зазначила, що їй не було відкрито письмові матеріали кримінального провадження, про що свідчить відповідний протокол, в якому взагалі не зазначено кількість аркушів кримінального провадження, які були відкриті.

Судом у судовому засіданні, з урахуванням позиції сторони захисту, озвученої ще в ході судового розгляду справи на стадії з`ясування обставин кримінального правопорушення та перевірки їх доказами, було досліджено протокол надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, складеного 04.12.2017 року (т.2 а.с.22), і з якого вбачається, що підозрюваному ОСОБА_6 було надано доступ до матеріалів кримінального провадження в 1 томі без зазначення кількості аркушів.

Згідно вимог ч.9 ст.290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Тобто, чинним КПК України передбачено зазначення найменування матеріалів, в даному випадку, конкретного документу, до якого було надано доступ стороною обвинувачення стороні захисту, і сторона захисту повинна була письмово підтвердити надання їй доступу до конкретних матеріалів кримінального провадження.

У протоколі надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, складеному 04.12.2017 року, який був досліджений судом, взагалі відсутній перелік матеріалів, які були надані стороні захисту для ознайомлення, і, відповідно, відсутні записи про те, з якими саме матеріалами кримінального провадження сторона захисту була ознайомлена.

Тому суд відкидає як неналежний та недопустимий доказ Висновок експерта №07-5-01/1039 від 28.11.2017 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи.

З приводу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, суд також робить висновок про те, що сторона обвинувачення не надала суду достатніх доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_6 до вчинення даного злочину, а також які б підтверджували обставини злочину, викладені у обвинуваченні.

Зокрема, суд вважає, що показаннями потерпілої та свідків, сторона обвинувачення не довела той факт, що у потерпілої ОСОБА_12 був викрадений мобільний телефон «NOMI і5030», ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , вартістю 1467 гривень, в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Beeline».

Як було встановлено у судовому засіданні, стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України не було надано доступ до мобільного телефону «NOMI і5030», ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , стартового пакету оператора мобільного зв`язку «Beeline», та коробки від мобільного телефону, які слідчий визнав речовими доказами.

Про ненадання таких доказів стороні захисту свідчать дані протоколу надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, складеного 04.12.2017 року (т.2 а.с.22), в якому чітко зазначено, що ОСОБА_6 було надано доступ лише до матеріалів досудового розслідування в підшитому і пронумерованому стані в 1 томі на _ аркушах.

Суд відхиляє доводи прокурора, озвучені під час судових дебатів, про те, що ОСОБА_6 під час надання йому матеріалів справи для ознайомлення не наполягав на відкритті йому речових доказів. Така позиція прокурора суперечить вимогам ст.290 КПК України, яка зобов`язує одну сторону кримінального провадження відкрити іншій стороні кримінального провадження всі матеріали кримінального провадження, у тому числі і речові докази. В подальшому сторона кримінального провадження, якій такі матеріали відкриваються, має право знайомитись з наданими їй матеріалами, чи відмовитись від їх ознайомлення.

Факт ненадання стороні захисту доступу до речових доказів підтверджується і показаннями потерпілої, яка під час допиту показала, що речові докази їй було повернуто в поліції 22.11.2017 року і з того часу, зокрема станом на час допиту в суді, зберігались у неї. Протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування датований 04.12.2017 року. Тобто, сторона обвинувачення не могла фізично надати стороні захисту доступ до речових доказів.

Враховуючи те, що речові докази не були відкриті стороні захисту, і у відповідності до ч.12 ст.290 КПК України, відомості які містяться у таких доказах, суд не може визнати допустимими, судом у судовому засіданні було відмовлено стороні обвинувачення в дослідженні таких речових доказів як мобільний телефон «NOMI і5030» та стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Beeline». Речовий доказ коробка від мобільного телефону, взагалі не була надана стороною обвинувачення суду у судовому засіданні для дослідження.

Враховуючи те, що судом було визнано недопустими відомості, які містяться у речових доказах, не відкритих стороною обвинувачення стороні захисту, відповідно суд відкидає як недопустимі і інші докази сторони обвинувачення, які стосуються відомостей, що містяться у речових доказах.

Зокрема, це стосується заяви ОСОБА_6 про добровільну видачу мобільного телефону та сім-карти (т.1 а.с.146), протоколу огляду предметів від 20.11.2017 року з фототаблицею до нього (т.1 а.с.147-150), висновку експерта №4/2306 від 22.11.2017, складеного за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи (т.1 а.с.156-158).

Враховуючи те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено достатніми, належними та допустимими доказами факт наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 КК України та ч.2 ст.185 КК України, згідно пред`явленого йому обвинувачення, обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 395,48 грн. суд відносить на рахунок держави.

Мобільний телефон «NOMI i5030», ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Beeline», які були визнані органом досудового розслідування речовими доказами, проте не досліджувались судом у зв`язку з недопустимістю відомостей, які в них містяться, слід повернути потерпілій ОСОБА_12 за належністю.

Коробку до мобільного телефону, яка була визнана органом досудового розслідування речовим доказом, проте не надавалась суду для дослідження в ході судового розгляду справи, слід повернути потерпілій ОСОБА_12 за належністю.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні на час ухвалення вироку у кримінальному провадженні застосовані не були і клопотання про їх застосування суду не подавались.

На підставі наведеного вище, керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.185 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 395,48 грн. - віднести на рахунок держави.

Мобільний телефон «NOMI i5030», ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Beeline», коробку до мобільного телефону, які були визнані органом досудового розслідування речовими доказами - повернути потерпілій ОСОБА_12 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1