Справа № 460/1405/18
Провадження №1-кп/944/165/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові об`єднане кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 30.03.2018 року та за №0000104 від 30.01.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Бузька Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в період з 31.10.2017 року по 30.03.2018 року самовільно залишив військову частина польова пошта НОМЕР_2 , в умовах особливого періоду та без поважних причин перебував поза межами розташування території військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.

Окрім цього, судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в період з 15.12.2018 року по 02.05.2019 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду та без поважних причин перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.

Крім цього, судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , 08.10.2019 року умисно, без поважних причин, з метою ухилитися від військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває поза межами її розташування по теперішній час.

Таким чином, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення суті обвинувачення, в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України свою вину визнав повністю та дав суду показання, що він дійсно у періоди з 31.10.2017 року по 30.03.2018 року приїхавши із зони АТО, покинув військову частину, оскільки психолога у військовій частині не було, а він потребував реабілітації. Після цього знову перебував у зоні АТО та 15.12.2018 року прибувши до м. Львова, у військову частину не повернувся до 02.05.2019 року, оскільки потребував реабілітації та відпочинку. Після цього знову перебував в зоні АТО. Після повернення із зони бойових дій, 08.10.2019 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , з рапортами не звертався, у військову частину не повертався, у вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду та будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання обвинуваченому по даному кримінальному провадженні суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

З урахуванням наведеного, а також особи обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, нейтрально характеризується за місцем реєстрації, є учасником бойових дій, тричі брав участь у проведенні антитерористичної операції на Сході України, йому слід призначити покарання в межах санкцій статтей за якими кваліфіковано кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі з врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують обвинуваченому покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, також враховуючи висновок Кам`янка-Бузького РВ філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області про можливість виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі, у якому визначено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 норму ст. 75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із встановленням іспитового строку. Враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення злочинів, суд вважає за потрібне встановити іспитовий строк два роки, та, враховуючи дані досудової доповіді, суд покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Речових доказів у справі немає.

Судові витрати відсутні.

Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнити обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання.

Керуючись ст. ст. 370, 373-374, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Зарахувати у строк відбуття покарання термін перебування обвинуваченого під вартою з часу обрання слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 31 січня 2020 року по 21 травня 2020 року.

Застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Командиру військової частини НОМЕР_1 здійснювати контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_5 , а у разі його звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової частини, зобов`язати ОСОБА_5 згідно ч.1 ст.76 КК України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнити обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1