Справа № 760/1604/20
Провадження № 1-кс/760/741/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво № 5069/10 від 13.09.2012р. про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер та договір про надання правової допомоги),
розглянув клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000025 від 26.06.2018р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 26.06.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КПК України.

17.05.2019р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/14492/19) задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження зазначеним майном.

На думку адвоката, накладений ухвалою слідчого судді арешт на вказаний автомобіль, який перебуває у володінні ОСОБА_4 , є необґрунтованим та безпідставним, таким що створює втручання у мирне володіння майном та покладає надмірний тягар на власника та володільця майна, що є не пропорційним меті та завданням кримінального провадження.

Крім того, адвокат зазначив, що слідчим не було доведено, а слідчим суддею в повній мірі не встановлено наявності відомостей про те, що автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, чи зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містить ознаки, перелічені в ст. 98 КПК України, або ж посилання на факти чи відомості, які свідчать, що таке майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.

Адвокат ОСОБА_3 вважає, що оскільки будь-яких доказів того, що автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , використовувався для незаконного транспортування підакцизних товарів немає, тому арешт на нього було накладено слідчим суддею необґрунтовано.

Крім того, адвокат зазначив, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна автомобіля, оскільки з моменту вилучення автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , тобто з 15.05.2019р., з ним не проводяться будь-які процесуальні дії, в тому числі не було призначено слідчим експертизи транспортного засобу.

Тому адвокат ОСОБА_3 просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2019р., на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у користуванні ОСОБА_4 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі.

Уповноважений слідчий СУ ФР ГУ ДФС у Київській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання. Відповідно до вимог ст. 174 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд скарги у його відсутності.
Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000025 від 26.06.2018р. (справа № 760/14492/19, провадження № 1-кс/760/7844/19), слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 26.06.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КПК України.

17.05.2019р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/14492/19) задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження зазначеним майном.

Під час вирішення питання про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя перевіривши доводи слідчого, прийшов до висновку, що є достатньо підстав вважати, що вказаний автомобіль використовувався для транспортування незаконно виготовлених підакцизних товарів з метою їх подальшого незаконного збуту, тобто він використовувався як засіб вчинення злочину. Крім того, слідчий суддя зазначив, що вказаний транспортний засіб має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та може бути використаний для встановлення осіб, причетних до незаконно виготовлених алкогольних напоїв та тютюнових виробів та доведеності їх вини.

З урахуванням вказаних доводів слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки він відповідає критеріям ст. 98 КПК України та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказаний автомобіль підпадає під ознаки п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, оскільки був предметом злочину.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ОСОБА_4 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його приховування, пошкодження, зіпсування, знищення, перетворення чи відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 17.05.2019р. правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження права власності ОСОБА_4 , а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
Крім того, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні ще не закінчено досудове розслідування та проводяться слідчі дії, тому, на думку слідчого судді, у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, на даний час не відпала потреба.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000025 від 26.06.2018р. відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1