Справа № 216/4731/18
Провадження № 1-кс/216/1620/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2020 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 09 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001552 від 16 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з указаною скаргою, яку мотивувала тим, що постановою від 09 серпня 2019 року слідчий СВ Криворізького ВП ОСОБА_4 закрив кримінальне провадження № 0001552 від 16 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вона як потерпіла вважає таку постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та передчасною, оскільки досудове розслідування проведено неповно та з порушеннями вимог КПК України. Зокрема, слідчим не допитано всіх свідків і не проведено одночасного допиту, не досліджено відеозаписів з установлених на будинку камер спостереження, не надано належної оцінки показанням свідків і поясненням ОСОБА_5 , неправильно кваліфіковано дії останнього, у постанові не проаналізовано висновок експертизи про отримані нею тілесні ушкодження та не наведено її доводів про написані під впливом насильства розписки, зміст яких не відповідає дійсності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила скасувати зазначену постанову слідчого та направити справу для проведення належного досудового розслідування.

Скаржниця в судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Слідчий ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явився, подавши до суду матеріали кримінального провадження та заяву про розгляд скарги за його відсутності й прийняття рішення на розсуд суду.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Під час розгляду скарги встановлено, що слідчим відділом Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001552 від 16 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 09 серпня 2019 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки в ході досудового розслідування встановити очевидців вчиненого злочину не виявилось можливим.

Не погодившись з такою постановою слідчого, потерпіла ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з цією скаргою на підставі п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Вирішуючи питання про дотримання ОСОБА_3 строку на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що з метою забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, гарантованого статтею 24 КПК України, а також вільного доступу до правосуддя та реалізації положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, скаржниці слід поновити строк на оскарження такого рішення слідчого як пропущений з поважних причин, оскільки матеріали кримінального провадження не містять належних доказів про своєчасне отримання ОСОБА_3 копії оскаржуваної постанови.

Разом з тим, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження, оцінивши дії слідчого та правомірність прийнятого ним рішення про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що таке рішення слідчого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є невмотивованим і передчасним, що порушує права заявниці та суперечить загальних засадам і завданням кримінального провадження з огляду на таке.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 25 КПК України слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції, зокрема, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

Разом з тим для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема про закриття кримінального провадження, положення ч. 1 ст. 94 КПК України покладають на слідчого обов`язок на підставі всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, та належної правової оцінки слідчим всіх зібраних і перевірених доказів у їх сукупності.

Водночас постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, а її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим за наявними в провадженні матеріалами, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, і відповіді на всі порушені нею питання, які виключають провадження у справі та обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обов`язком органу влади є проведення «ефективного офіційного розслідування», здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб (рішення ЄСПЛ у справі «Дєдовський та інші проти Росії»).

При цьому мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою ЄСПЛ, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (рішення ЄСПЛ у справі «Алексахін проти України»).

Відповідно до положень КПК України питання про визнання досудового розслідування неповним і таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону відноситься до повноважень слідчого судді під час здійснення судового контролю в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя наділений компетенцію на прийняття рішень, якими може зобов`язати слідчого чи прокурора припинити дію або вчинити певну дію, а також вирішити питання щодо законності відповідних процесуальних рішень слідчого чи прокурора в кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя, розглядаючи скаргу на рішення про закриття кримінального провадження, повинен на підставі доводів заявника, слідчого та/або прокурора й матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, так і обставин, установлених ним у кримінальному провадженні, та чи наявні передбачені ст. 284 КПК України підстави для його закриття.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, у тому числі на предмет обґрунтованості доводів скаржниці, слідчий суддя встановив, що наведені вище вимоги закону при прийнятті слідчим рішення про закриття кримінального провадження дотримані не були.

Так, слідчим суддею встановлено, що 09 серпня 2018 року о 21.40 год. потерпіла ОСОБА_3 здійснила виклик на лінію «102» та повідомила про побиття її чоловіком ОСОБА_5 (а.к.п. 4).

Того ж дня, 09 серпня 2018 року, уповноваженим працівником Криворізького ВП було прийнято заяву потерпілої ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення щодо неї з боку її чоловіка - ОСОБА_5 , який 09 серпня 2018 року в період часу з 02.00 год. до 21.00 год. на фоні виниклих неприязних відносин декілька разів побив її, завдавши фізичної та моральної шкоди. Таким чином, за змістом заяви про злочин потерпіла прямо вказала на особу, яка його вчинила, та повідомила повні анкетні цієї особи (а.к.п. 5-7).

Крім того, у той же день, 09 серпня 2018 року, потерпіла надала письмові пояснення, в яких вже більш детально виклала обставини вчинених щодо неї протиправних дій (а.к.п. 8).

Однак відомості за цією заявою ОСОБА_3 були внесені до ЄРДР лише 16 серпня 2018 року за № 0001552 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України (а.к.п. 1, 9, 10).

Згідно із протоколом допиту потерпілої ОСОБА_3 від 17 серпня 2018 року остання, крім іншого, також повідомила про обставини примусового написання близько 6-7 боргових розписок (а.к.п. 12-15).

Про обставини примусової відмови від спільного найма, а саме із застосуванням психологічного та фізичного насильства, повідомляли й свідки ОСОБА_6 (тітка) та ОСОБА_7 (сусідка) у своїх показаннях слідчому, які містяться в протоколах допитів (а.к.п. 16-17, 18-19).

Разом з тим за наявними в справі висновками судових почеркознавчих експертиз від 22 листопада 2018 року № 29/1.1/1835 та від 30 листопада 2018 року № 29/1.1/1836 всі підписи на документах з відчуження двох належних потерпілій автомобілів виконані не нею, а іншою особою (а.к.п. 79-87, 95-101).

Однак ці обставини взагалі не знайшли свого відображення в оскаржуваній постанові та не були предметом належної перевірки під час досудового розслідування.

За таких обставин слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи скаржниці про неповноту слідства та викладених слідчим у постанові обставин, які були повідомлені потерпілою та свідками, а також встановлені під час розслідування.

Крім того, допитані під час досудового слідства свідки повідомили фактичні обставини спілкування з потерпілою як під час, так і одразу після повідомлених останньою подій, засвідчили її психологічний стан (сильну наляканість, пригніченість) та наявність фізичних ушкоджень (сліди побиття на обличчі та всьому тілі), а також повідомили про агресивний і запальній характер ОСОБА_5 та його систематичні побиття потерпілої ОСОБА_3 (а.к.п. 16-17, 18-19, 26-27, 28-29, 57-58). Про останні обставини та спричинення потерпілій тілесних ушкоджень і до цієї події свідчать довідка лікаря від 10 липня 2018 року № 4995 та висновок спеціаліста (судово-медичного експерта) від 17 липня 2018 року № 1057 (а.к.п. 20-21, 22).

Водночас згідно з висновком судово-медичної експертизи від 10 вересня 2018 року № 1408 у потерпілої ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин голови, синці лівого ліктьового суглоба, обох нижніх кінцівок, садно лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (63-64). Саме такий висновок наведено слідчим і в оскаржуваній постанові.

Проте, у даному конкретному випадку, слідчий суддя вважає слушними аргументи скаржниці щодо аналізу цього висновку, оскільки слідчий, обмежившись коротким викладом виявлених у потерпілої ушкоджень, не взяв до уваги, не проаналізував і не надав належної оцінки всім наведеним в експертизі висновкам у цілому, зокрема кількості, характеру та локалізації (у тому числі внутрішніх) ушкоджень з огляду на те, що в потерпілої малося 14 ділянок прикладень фізичної сили в область голови, лівого ліктьового суглоба та нижніх кінцівок, а виявлені ушкодження - як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Разом з тим відповідно до протоколу огляду від 15 вересня 2018 року слідчим, за участю ОСОБА_5 та його адвоката ОСОБА_8 , було оглянуто мобільний телефон ОСОБА_5 та відеореєстратор з камер спостереження домоволодіння, які були добровільні видані ОСОБА_5 в ході обшуку будинку (50-51). Під час огляду вказаного телефону фото і відеоматеріалів за серпень 2018 року, у тому числі 09 серпня 2018 року, не виявлено. Водночас виявлені інтимні фото і відео з потерпілою ОСОБА_3 за попередній період за коментарями ОСОБА_5 й висновками слідчого були зроблені потерпілою самостійно або добровільно. Також за клопотанням ОСОБА_5 слідчим вирішено не вилучати оглянуті фото та відеофайли. Разом з тим при огляді відеореєстратора з камер спостереження домоволодіння було встановлено відсутність інформації за 09 серпня 2018 року, яка, зі слів ОСОБА_5 , зберігається на жорсткому диску вказаного реєстратора лише протягом 7 днів (відповідає періоду, протягом якого відомості за заявою про злочин не вносились до ЄРДР).

При цьому сама потерпіла ОСОБА_3 , згідно з матеріалами кримінального провадження, на такий огляд запрошена не була й відповідно участі в ньому не брала, тобто її думки з приводу виявленої та оглянутої інформації, а також можливих причин відсутності певної інформації не з`ясовано, у зв`язку з чим належної об`єктивної оцінки вказаним обставинам не надано.

Водночас із письмових пояснень ОСОБА_5 випливає, що за час спільного життя з 2010 року між ним і потерпілою інколи відбувались сварки на побутовому ґрунті, але він її ніколи не бив. При цьому останній заперечує факт будь-якої сварки ввечері 09 серпня 2018 року та нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки він лише почав докоряти останній про неналежне ведення нею домашнього господарства, але вона одразу пообіцяла виправитись і почала прибирати в будинку, після чого він близько 20.00 години поїхав з дому. Також за змістом цих пояснень, наданих на ім`я начальника Криворізького ВП ОСОБА_9 , ОСОБА_5 у присутності адвоката ОСОБА_8 , відповідаючи на чиїсь питання, повідомив, що в період з 03.00 год. до 20.00 год. 09 серпня 2020 року він потерпілій тілесних ушкоджень не наносив і насильницьких статевих актів з нею не вчиняв, вночі - спав, а вдень - займався своїми справами, та 27 грудня 2017 року під сварки з потерпілою паспорт останньої не забирав.

Проте, згідно з оскаржуваним рішенням, слідчий на підставі здобутих доказів встановив, що 08 серпня 2018 року приблизно о 21.00 годині невідома особа в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла ОСОБА_3 удари руками та ногами по голові й тулубу, чим заподіяла тілесні ушкодження.

При цьому слідчий зазначив, що слідство позбавлено можливості встановити об`єктивну істину в цьому кримінальному провадженні за відсутності очевидців скоєного злочину, яких у ході розслідування не виявлено. У зв`язку цим слідчий, зважаючи на презумпцію невинуватості, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Однак з такими висновками та рішенням слідчого безсумнівно погодитись не можна, оскільки вони очевидно не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та наявним у справі матеріалам.

Так, з огляду на наведені вище матеріали кримінального провадження, виклад слідчим установлених ним обставини щодо спричинення потерпілій тілесних ушкоджень 08, а не 09 серпня, о 21.00 год., а не протягом певного періоду часу, та невідомою особою, є явно помилковими.

Також, у даному випадку, не можна погодитись і з досить суперечливим висновком слідчого про неможливість встановлення дійсних обставин справи через не встановлення слідством очевидців події.

При цьому будь-яких даних, які б давали розумні підстави розглядати іншу версію спричинення/отримання потерпілою таких тілесних ушкоджень, тобто за інших обставин, які б виключали отримання нею цих ушкоджень під час конфлікту з чоловіком, матеріали справи не містять і слідчим під час досудового слідства не встановлено.

Разом з тим заслуговують на увагу й аргументи скаржниці про неналежну оцінку слідчим наданих ОСОБА_5 пояснень, оскільки в порушення вимог ст. 94 КПК України слідчий не дав критичної оцінки таким поясненням останнього, зокрема з точки зору їх достовірності, які надані ним як особою, на яку прямо вказала потерпіла, тобто ймовірно причетною до протиправних дій щодо останньої, а також з точки зори достатності та взаємозв`язку на противагу й сукупності інших зібраних у справі доказів. Як і не з`ясував у ОСОБА_5 , за яких обставин його дружина могла отримати такі ушкодження та чи не цікавить останнього як чоловіка, хто міг це зробити за його відсутності як у даному випадку, так і попередні побиття його дружини з огляду на явні та характерні ознаки тілесних ушкоджень.

Крім того, слідчий суддя вважає слушними твердження потерпілої про доцільність проведення одночасного допиту її, свідків і ОСОБА_5 з метою усунення суперечностей у наданих ними показаннях.

Також зі змісту скарги та матеріалів кримінального провадження випливає, що перед прийняттям остаточного рішення про закриття кримінального провадження слідчий не допитав потерпілу за встановленими ним на підставі здобутих під час досудового розслідування доказів (наявними матеріалами кримінального провадження) обставинами кримінального провадження та не з`ясував, чи є в потерпілої на цей час відповідні докази, які він самостійно здобути не може, зокрема наявність інших свідків і ймовірних очевидців тих подій.

Наведене вище свідчить про те, що досудове слідство в кримінальному провадженні проведено поверхнево, а слідчий, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновків щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі, передчасно, без всебічної, повної та неупередженої перевірки всіх обставин, на які вказувала потерпіла, не проаналізувавши їх у сукупності та не давши їм і наявним у матеріалах доказам належної правової оцінки.

При цьому слідчий не відобразив в оскаржуваній постанові, чому він взяв до уваги одні докази по справі, і не надав оцінку іншим.

Все вищезазначене вказує на однобічність і неповноту досудового розслідування, що, в свою чергу, потягло за собою прийняття передчасного і необ`єктивного рішення про закриття кримінального провадження.

Такий однобокий підхід слідчого порушує встановлені КПК України вимоги щодо змісту постанови про закриття кримінального провадження, яка має бути обґрунтованою та відповідати обставинам, які виключать можливість подальшого розслідування провадження, і, як наслідок, обумовлюють його закриття.

У процесі досудового розслідування слідчим не були належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження та не зібрані докази відповідно до вимог ст. 93 КПК України, на підставі яких слідчий мав би встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За встановлених обставин слідчий суддя погоджується з доводами скаржниці про неповноту досудового розслідування та передчасність закриття кримінального провадження із наведених слідчим підстав, оскільки останнім не було забезпечено ефективного досудового розслідування і не вжито всіх передбачених законом заходів для встановлення обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Стосовно доводів скаржниці про наявність на території домоволодіння камер відеоспостереження, то відповідна інформація вилучалась слідчим в ході обшуку будинку, але, як зазначено вище, під час огляду відповідного реєстратора було встановлено, що вона не збереглась через сплив часу.

Щодо аргументів скаржниці стосовно попередньої кваліфікації вчинених щодо неї діянь, то слід зауважити, що відповідно до положень ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Проте, слідчий не позбавлений можливості змінити попередню кваліфікацію заявлених дій у подальшому залежно від установлених під час досудового розслідування обставин.

Разом з тим слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до чч. 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Згідно з положеннями кримінального процесуального закону постанова про призначення прокурора, якою конкретному прокурору (групі прокурорів) надаються передбачені ст. 36 КПК України повноваження у кримінальному провадженні, є обов`язкою.

При цьому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Проте, в результаті перевірки матеріалів кримінального провадження під час розгляду скарги було встановлено, що витяг з ЄРДР цього кримінального провадження від 16 серпня 2018 року не містить будь-якої інформації стосовно прокурора, який уповноважений здійснювати нагляд за додержанням законності в цьому кримінальному провадженні (а.к.п. 1), а наявна в справі постанова про призначення прокурора (групи прокурорів) у цьому кримінальному провадженні від 30 липня 2019 року, яка міститься вже безпосередньо перед оскаржуваним рішенням, прийнята майже через рік після початку досудового розслідування (за 10 днів до закриття справи) та не підписана відповідним керівником органу прокуратури (а.к.п. 103).

Зважаючи на все викладене вище, визнати оскаржувану постанову слідчого законною та обґрунтованою не можна.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу потерпілої ОСОБА_3 задовольнити, оскаржувану постанову слідчого скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до слідчого відділу Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для здійснення досудового розслідування з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.

Під час проведення досудового розслідування слід усунути вищевказані порушення, перевірити належним чином всі викладені в заяві потерпілої обставини, провести інші необхідні слідчі дії та всебічно, повно й неупереджено дослідити обставини кримінального провадження в сукупності, надати їм належну правову оцінку та, з урахуванням встановленого, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити заявниці ОСОБА_3 строк подання скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 09 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001552 від 16 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, задовольнити.

Постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 09 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001552 від 16 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0001552 від 16 серпня 2018 року повернути до слідчого відділу Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1