Справа № 373/1892/19
УХВАЛА

21 травня 2020 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст, 368 КК України, -

встановив:

В провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст, 368 КК України.

В судовому засіданні 21 травня 2020 року захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказами матеріальні носії, які є додатками д протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23 серпня 2019 року, складені старшим оперуповноваженим УЗЕ в Київській області ДЗЕ НП України ОСОБА_7 . Посилається на те, що дані матеріальні носії є додатками до відповідних протоколів, які також є недопустимими доказами, про що подано відповідне клопотання. Стороною обвинувачення не надано будь-яких документів, які б вказували, що вказані носії інформації містять на собі оригінали записів, якими зафіксовано негласні слідчі (розшукові) дії; не відомо, за допомогою яких технічних пристроїв та в який спосіб здійснено фіксацію таких дій; упаковка вказаних носіїв інформації здійснена не належним чином.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 підтримали дане клопотання, просять задовольнити.

Прокурор ОСОБА_2 вважає, що клопотання не підлягає до задоволення. Дані докази є належними та допустимим, зібрані, долучені до матеріалів кримінального провадження та відкритті стороні захисту в належний спосіб.

Заслухавши клопотання захисника ОСОБА_4 , його обгрунтування, думку інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» вказано, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Частиною 1 статті 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною 2 даної статті КПК України встановлено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит.

Прокурором в порядку дослідження доказів зі сторони обвинувачення надано суду 6 протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23 серпня 2019 року разом із додатками: матеріальними носіями MicroSDHC «Transcend» ( а.с. 166-179).

Зі змісту протоколів вбачається, що кожна із зазначених в протоколі негласна слідча (розшукова) дія зафіксована на матеріальному носії із вказівкою на його вид, назву, об`єм та індивідуальний інвентаризаційний номер.

Кожен матеріальний носій упакований в окремий конверт із зазначенням на ньому аналогічних зазначеним у відповідному протоколі виду, назви, об`єму та індивідуального інвентаризаційного номеру. Кожен конверт запечатаний та містить відбиток печатки та підпис.

Таким чином, з врахуванням вищезазначених норм КПК України підстав констатувати очевидну недопустимість матеріальних носіїв як доказів суд не вбачає.

Доводи, викладенні в клопотанні, підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Згідно ст. 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, 15 квітня 2020 року захисником ОСОБА_4 було заявлено клопотання про визнання протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23 серпня 2019 року недопустимими доказами, вирішення по суті якого буде здійснено судом під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів в ході судового розгляду задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 87, 89, 350, 376 КПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимими доказів - відмовити.

Вирішити питання недопустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з рахуванням всіх досліджених судом доказів.

Ухвала не підлягає окремому оскарженню.

Повний текст ухвали проголошено о 14 год. 15 хв. 25 травня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1