КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 03 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 13 листопада 2019 року,

за участі: прокурора захисника власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Баришівського відділу Бориспільскої місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої на сьогодні є ОСОБА_5 , паспорт № НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 13 листопада 2019 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Вважає, оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою всупереч норм законів, на які посилався слідчий суддя, а накладення арешту на квартиру, що належить їй на праві приватної власності, є незаконним та таким, що унеможливлює в повній мірі володіти нею, чим порушено гарантовані Конституцією України та ЦК України її права, як власника майна.
На думку апелянта, слідчим суддею не в повному обсязі досліджено обставини, згідно яких слідчим винесено постанову про визнання вказаної квартири речовим доказом, оскільки в додатках до клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру таких процесуальних документів, як протокол огляду речового доказу, постанова про визнання та приєднання як речового доказу (квартири) не зазначено. Крім того, протокол огляду речового доказу складається слідчим до винесення постанови про визнання та приєднання речового доказу, при цьому для огляду квартири слідчим необхідно взяти в суді ухвалу про тимчасовий доступ до неї, чого слідчим не зроблено, а тому постанова про визнання квартири речовим доказом, на думку апелянта є недопустимим доказом.
Звертає увагу на те, що копії документів, що посвідчують право ОСОБА_5 на дану квартиру, здобуті злочинним шляхом, а саме згідно ухвали суду про тимчасовий доступ до цих документів, однак дану ухвалу не долучено до клопотання слідчого про арешт квартири.
Окрім того, на даний час вона не є підозрюваною чи обвинуваченою в даному кримінальному провадженні, однак згідно положень КПК України, до вручення підозри слідчий може розслідувати кримінальне провадження без будь-яких наслідків для неї, чим тривалий час порушуються її права.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та апелянта ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Баришівським відділенням поліції Переяслав-Хмельницького відділком поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 25 жовтня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000396, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що згідно з договором купівлі продажу від 30 липня 2018 року ОСОБА_10 , продав та передав, а покупець, ОСОБА_5 купила та прийняла від продавця квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно умов цього договору у пункті 5 зазначено: «За домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за суму у розмірі 313800 (триста тринадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, які покупець передав продавцю, а продавець отримав від покупця до підписання даного договору. ОСОБА_10 стверджує, що ніяких грошей за продану ним квартиру він не отримав і що ОСОБА_5 , за допомогою свого сина ОСОБА_11 шахрайским шляхом незаконно заволоділи належній йому квартирою, спричинивши йому значні матеріальні збитки. ОСОБА_10 за захистом своїх прав та законних інтересів звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів.
05 листопада 2019 року слідчим винесено постанову, згідно якої квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказом.
11 листопада 2019 року слідчий СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , звернувся до Баришівського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , яка має доказове значення для досудового розслідування, яка являється речовим доказом, для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування зазначеного факту, зокрема, для проведення перевірки на предмет її законного придбання, отримання відомостей котрі є необхідними для належної кваліфікації вчиненого діяння, проведення судових експертиз.

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 13 листопада 2019 року вказане клопотання задоволено.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000396, про накладення арешту на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , слідчий суддя заслухав пояснення слідчого, потерпілого ОСОБА_10 , дослідив матеріали, додані до клопотання, та прийшов до правильного висновку,що вказане майно, відповідно до постанови слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому доведено необхідність накладення арешту на вказане майно.

З огляду на положення ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Відтак, посилання апелянта на те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вищевказане майно, не можуть прийматися до уваги.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у діяльність власника майна, з потребами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПКУкраїни.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не в повному обсязі досліджено обставини, згідно яких слідчим винесено постанову про визнання вказаної квартири речовим доказом, є безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Необґрунтованими вважає колегія суддів твердження апелянта про те, що копії документів, які посвідчують право ОСОБА_5 на квартиру, здобуті злочинним шляхом, оскільки слідчий у встановлено законному порядку надав копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи зазначені у його клопотанні, відповідно до положень наведених в ст. 171 КПК України.
Посилання ОСОБА_5 на те, що на даний час вона не є підозрюваною чи обвинуваченою в даному кримінальному провадженні, не спростовують висновків слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених частиною 2 статті 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Інші доводи, які зазначені в апеляційній скарзі також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Баришівського відділу Бориспільскої місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_5 , паспорт № НОМЕР_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/6650/2019 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13
Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_12