Номер провадження: 11-сс/813/850/20
Номер справи місцевого суду: 947/5393/20 1-кс/947/5793/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Азербайджан, громадянина Азербайджану, азербайджанця за національністю, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувальний акт відносно якого за ч.2 ст.186 КК України на теперішній час перебуває на розгляді у Київському районному суді м. Одеси,
підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року
установив.
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2020 року задоволено старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12.07.2020 року без визначення розміру застави щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_7 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити речі, які мають значення доказів або вчинити інший злочин, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі, яку було уточнено в судовому засіданні, захисник вважає, що ухвала безпідставна та підлягає скасуванню, з огляду на те, що слідчим та прокурором не доведено наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 ; у матеріалах клопотання відсутні докази того, що існують ризики передбачені ст.177 КПК України та доцільність продовження ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги захисник просив скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що 14.03.2020 року відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу, за попередньою змовою групою осіб; ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Згідно клопотання слідчого, органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що приблизно 20.10.2019 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступив у злочинну змову направлену на заволодіння чужим майном будь- яким способом з ОСОБА_10 .

З метою пошуку об`єкту злочинного посягання, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , о 03 годин 00 хвилин 20.10.2019 року, на невстановленому автомобілі прибули до кафе-бару «Бурбон», що знаходиться за адресою: м. Одеса вул. Катериненська,8.

Вийшовши з салону вказаного автомобіля, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 помітили невідомого їм чоловіка, яким виявився ОСОБА_11 . Обравши невизначене майно останнього, як об`єкт злочинного посягання, ОСОБА_10 , почав застосовувати до ОСОБА_11 прийоми боротьби. В цей час, ОСОБА_7 знаходився поруч та почав виконувати роль спостерігача, та в свою чергу здійснювати контр спостереження, з метою, у разі виникнення незапланованої ситуації, як можна швидше надати допомогу ОСОБА_10 . Водночас, ОСОБА_10 , розуміючи, що діє таємно, застосовуючи до ОСОБА_11 численні прийоми боротьби, шляхом ривку, з шиї ОСОБА_11 відкрито заволодів золотим ланцюжком вагою 25 грам, вартістю 35000 гривень, з золотою обручкою, вагою 4 грам, вартістю 40000 гривень. Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 разом з викраденим майном намагались зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, але в цей час, ОСОБА_11 , розуміючи, що з його шиї викрадено його майно, почав звертатись до ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з вимогою повернути викрадене майно, про те, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 розуміючи, що їх дії переросли та носять відкритий характер, з метою утримання викраденого майна та заволодіння новим, виник умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 почали вимагати у ОСОБА_11 все наявне при ньому майно та погрожувати застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я, а саме розправою над ним у разі невиконання їхніх вимог.

Продовжуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_12 знаходячись навпроти ОСОБА_11 наніс останньому один удар кулаком лівої руки в область щелепи з права, від чого ОСОБА_11 впав на землю та втратив свідомість.

В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з метою заволодіння майном ОСОБА_11 перевернули його на бік та користуючись його безпорадним станом намагались заволодіти майном ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_11 прийшов до тями, слідкуючи за діями ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , просив припинити їх злочинні дії, але останні проігнорували прохання ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_10 , з правої кишені куртки ОСОБА_11 відкрито заволодів наручним годинником останнього марки «Дізель», чорного кольору, вартістю 5000 гривень, та авторучкою марки «Монблан» з металу чорного кольору, вартістю 5000 гривень.

Відповідно до лікарського заключення від 20.10.2019 року та виписки з медичної карти № 2652 від 29.11.2019 року у ОСОБА_11 встановлений діагноз закритий не зрісшись перелом зовнішньої кістки лівої гомілки зі зміщенням уламків та закритий двосторонній перелом щелепи.

Не зупиняючись на досягненому, ОСОБА_7 , приблизно 08.12.2019 року, діючи повторно, вступив у злочинну змову направлену на відкрите викрадення чужого майна з ОСОБА_10 , та ОСОБА_13 .

З метою пошуку об`єкту злочинного посягання, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , приблизно о 02 годині 30 хвилин, 08.12.2019 року, на невстановленому автомобілі прибули до будинку АДРЕСА_2 .

Вийшовши з салону вказаного автомобіля, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , помітили невідомого їм чоловіка, яким виявився ОСОБА_14 , який разом із своїм товаришем ОСОБА_15 знаходився неподалік.

Обравши майно ОСОБА_14 , як об`єкт злочинного посягання, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у відповідності до відведеної їм протиправної ролі, діючи умисно та протиправно, з метою досягнення злочинної мети направленої на таємне викрадення чужого майна, почали застосовувати до товариша ОСОБА_14 - ОСОБА_15 прийоми боротьби, які виконували роль відволікаючого маневру під час скоєння злочину.

В цей час, ОСОБА_13 наблизившись до ОСОБА_14 , погрожуючи фізичною розправою, почав вимагати від останнього видати приналежний ОСОБА_14 мобільний телефон. В цей час, ОСОБА_13 усвідомлюючи протиправність своїх дій, правою рукою з правої зовнішньої кишені куртки ОСОБА_14 відкрито заволодів мобільним телефоном останнього марки «Samsung Galaxy Note 10+», в корпусі білого кольору, в чохлі сірого кольору, з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , вартістю 22700 гривень.

У подальшому, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 з місця скоєння злочину, разом з відкрито викраденим майном, зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток у розмірі 22700 гривень.

Не зупиняючись на досягненому, ОСОБА_7 , приблизно 08.02.2020 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи про настання суспільно - небезпечних наслідків, вступив у злочинну змову направлену на заволодіння чужим майном будь- яким способом з ОСОБА_10 та ОСОБА_16 .

З метою пошуку об`єкту злочинного посягання, ОСОБА_7 , з ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , о 02 годин 00 хвилин 08.02.2020 року, прибули до нічного клубу «Баніті», що знаходиться за адресою: м. Одеса вул. Катериненська, 23.

Знаходячись в приміщенні клубу, ОСОБА_10 , з ОСОБА_7 та ОСОБА_17 помітили невідомого їм чоловіка, яким виявився ОСОБА_18 . Обравши невизначене майно останнього, як об`єкт злочинного посягання, ОСОБА_10 дочекавшись поки ОСОБА_18 вийде з клубу на вулицю, у відповідності до відведеної йому протиправної ролі, діючи умисно та протиправно, з метою досягнення злочинної мети направленої на таємне викрадення чужого майна, почав застосовувати до ОСОБА_18 прийоми боротьби, які виконували роль відволікаючого маневру під час скоєння злочину. В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_19 знаходились поруч та почали виконувати роль спостерігачів, та в свою чергу здійснювати контр спостереження, з метою, у разі виникнення незапланованої ситуації, як можна швидше надати допомогу ОСОБА_10 . Водночас, ОСОБА_10 , розуміючи, що діє таємно та залишиться непоміченим, застосовуючи до ОСОБА_20 численні прийоми боротьби, які блокують його рух та поле зору, шляхом ривку з шиї ОСОБА_18 таємно заволодів золотим ланцюжком вагою 90 грам, з золотим кулоном у вигляді карти «Джокер», вагою 35 грам, загальною вартістю 185000 гривень. В цей час, ОСОБА_18 , розуміючи, що з його шиї було викрадено його майно, почав звертатись до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , з вимогою припинити відносно нього протиправні дії та повернути викрадене майно, про те, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 розуміючи, що їх дії переросли та носять відкритий характер, з метою утримання викраденого майна, погрожуючи застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_18 матеріальний збиток у розмірі 185000 гривень.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 14.05.2020 року та при вирішенні питання міри запобіжного заходу, слідчим суддею було встановлено існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з обґрунтованих висновків, викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, слідчий суддя встановив, що наведені стороною обвинувачення обставини даного кримінального провадження виправдовують продовження існування означених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу.

Так, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у випадку доведення його вини у вчиненні таких кримінальних правопорушень у встановленому законом порядку судом, й сам факт усвідомлення підозрюваним можливих негативних наслідків ймовірно вчинених ним дій, свідчить про те, що підозрюваний може вжити заходів до переховування від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та продовжує існувати.

Крім того, слідчий суддя вважав, що в рамках даного кримінального провадження не зменшився й продовжує існувати ризик можливого знищення підозрюваним ОСОБА_7 речей та документів, які мають значення для даного кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки в рамках даного кримінального провадження за обставин, як вони викладені в клопотанні, потерпілим особам в зв`язку з можливим незаконним заволодінням належними їм речами, було завдано майнової шкоди. При цьому, ймовірно викрадені речі, на теперішній час в повній мірі органом досудового розслідування не встановлені, між тим такі речі відповідають критеріям речових доказів. В свою чергу встановлення місцезнаходження такого майна забезпечить орган досудового розслідування додатковою доказовою базою на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України. Відтак, викладене може свідчити про наявність особистої зацікавленості у підозрюваного щодо знищення таких речей та документів, що свідчить про продовження існування означеного ризику.

З приводу продовження існування ризику можливого незаконного впливу на потерпілих осіб в рамках даного кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), слідчий суддя врахував, що матеріли даного клопотання, містять низку протоколів допиту потерпілих осіб, які містять анкетні дані означених осіб. Враховуючи те, що в значній мірі на показаннях потерпілих осіб на теперішній час ґрунтується обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що не зменшився та продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу на потерпілих з боку підозрюваного, які допитані на стадії досудового розслідування, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду.

Зважаючи на інкриміновані підозрюваному ОСОБА_7 епізоди ймовірної злочинної діяльності за обставинами, як вони викладені у клопотанні та письмовому повідомленні про підозру, які носять корисливий характер та спрямовані на порушення права власності потерпілих осіб, з огляду на ту обставину, що слідчим суддею не було встановлено офіційного місця роботи підозрюваного, а відтак і його офіційного та постійного заробітку, враховуючи відомості в частині притягнення останнього на теперішній час до кримінальної відповідальності за ймовірне вчинення аналогічного роду кримінальних правопорушень Київським районним судом м. Одеси, слідчий суддя також дійшов обґрунтованого висновку, що ризик можливого вчинення підозрюваним іншого корисливого кримінального правопорушення проти власності в рамках даного кримінального провадження наявний та жодним чином не зменшився.

Також слідчий суддя дійшов вірного висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме необхідність у забезпеченні здійснення наступних процесуальних дій: здійснити тимчасовий доступ інформації, яка місить охоронювану законом таємницю та перебуває у володінні оператора телекомунікації ТОВ «лайфселл»; здійснити тимчасовий доступ інформації, яка місить охоронювану законом таємницю та перебуває у володінні оператора телекомунікації ПрАТ «Київстар»; здійснити тимчасовий доступ інформації, яка місить охоронювану законом таємницю та перебуває у володінні оператора телекомунікації ПрАТ «ВФ Україна»; надати доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікації ( у порядку ст. 71 КПК України) від оперативного підрозділу УОТЗ ГУНП в Одеській області; отримати відповідь на доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікації (у порядку ст. 71 КПК України) від оперативного підрозділу УОТЗ ГУНП в Одеській області; долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи встановлення ступені тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 ; провести впізнання речей за фотознімками за участю потерпілих; провести слідчий експеримент за участю потерпілих; отримати від судових експертів Одеського НДЕКЦ МВС України висновки експертів; призначити по кримінальному провадженню комплексно амбулаторну судову психолого-психіатричну експертизу, для встановлення психічного стану підозрюваного ОСОБА_22 ; виконати вимоги, передбачені ст.ст. 290, 291 КПК України, а саме: відкрити матеріали стороні захисту та скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування. Слідчий суддя врахував, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року, строки досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження були продовжені до 14.07.2020 року, що підтверджує обґрунтованість доводів сторони обвинувачення в частині існування обставин, які унеможливлюють завершення досудового розслідування до закінчення строку дії ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 року.

Обґрунтовуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вірно зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, в рамках даного кримінального провадження наявна низка потерпілих осіб. Крім того, ОСОБА_7 на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності, зокрема, й за аналогічного роду кримінальні правопорушення Київським районним судом м. Одеси. За таких обставин, з огляду на встановлені слідчим суддею в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не сприятиме, як досягненню завдань кримінального провадження в цілому, так і окремого запобіжного заходу зокрема.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого кримінального правопорушення, те що кримінальні правопорушення ОСОБА_10 вчинив з іншими особами, які на даний час не встановлено, а також особу підозрюваного, відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого залишилися з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкості з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 197, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4