Справа № 127/9427/20
Провадження №11-сс/801/362/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
15 травня 2020 рокум. Вінниця
Судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3 в провадженні за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого, застосовано особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків, щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
Ухвалою колегії суддів Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2020 року (в складі головуючий суддя ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ) залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_4 , а оскаржувану ухвалу слідчого судді від 04 травня 2020 року, - без змін.
З прийнятим колегією суддів рішенням суддя не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
Згідно зст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог ст.194 ч.ч.1,4 КПК України:
1. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно із положеннями ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Поза увагою як слідчого судді так і колегії суддів залишилась та обставина, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, за ч. 4 ст. 191 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому усвідомлюючи наслідки злочину, за яким він підозрюється, строк покарання, останній може переховуватись від органів досудового розслідування/суду та виїхати за кордон, що ускладнить розгляд кримінального провадження, у зв`язку з вищевикладеним суддя вважає , що у даному випадку підозрюваному необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На переконання судді, як судом першої інстанції, так і апеляційної, належним чином не мотивовано своє рішення про необхідність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, а прокурором не доведено необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу - взяття під варту.
Крім того, позиція Європейського суду з прав людини висвітлена у рішенні ЄСПЛ від 20 травня 2010 року в справі «Москаленко проти України», визначає що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
З метою недопущення порушення права на свободу та особисту недоторканість при обранні судом запобіжного заходу, суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді «цілодобового домашнього арешту» за умови застосування п.п. 1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України зміг би в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, а також дотримання вимог ст. 2 КПК України .
Суддя