ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 648/4012/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/296/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення

У Х В А Л А
іменем України

10 березня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 09 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Маячка Цюрупинського району Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.12.2013 року за ч.4 ст.152 КК України на 10 років позбавлення волі,
початок строку: 27.03.2013 року, кінець строку: 10.04.2022 року,

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений ОСОБА_8 відбув 3/4 частини призначеного йому покарання за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.12.2013 року фактично у зв`язку із зарахуванням йому в строк відбуття покарання попереднього ув`язнення відповідно до ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 27.03.2013 року по 14.03.2014 року. Згідно матеріалів, що характеризують його особу, за місцем відбуття покарання засуджений ОСОБА_8 характеризується посередньо, має 7 заохочень за виконання покладених обов`язків та має 1 стягнення, яке на час розгляду є діючим, з представниками адміністрації ввічливий і тактовний, але робить це з метою отримати поблажливість, участь в роботах по благоустрою відділення та прилеглої території, що є обов`язком засудженого, приймає під контролем, був працевлаштований на промисловій зоні установи нетривалий час, що матеріалами особової справи засудженого не підтверджується. З пояснень самого засудженого вбачається, що вину у вчиненні злочину він не визнає, заходів по відшкодуванню коштів стягнутих з нього за вироком суду не приймав, бажає умовно-дострокового звільнення фактично з метою звільнення його від відбуття призначеного йому судом покарання, що не є підставами для задоволення його клопотання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування своїх доводів указує, що судом першої інстанції не враховано під час вивчення матеріалів справи, що для встановлення сумлінності поведінки засудженого мають значення не окремі вчинки, а стабільна стійка лінія поведінки. Відомості про це повинні відображати не лише період, що передує зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, а й весь час відбування засудженим покарання або значний його термін. Наголошує, що згідно характеристики на засудженого, він отримав 7 заохочень та одне стягнення за час відбування покарання, з травня 2017 року по першу декаду 2019 року був працевлаштований, приймав участь в роботах з благоустрою під контролем. Засуджений приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу, отримав професію електрозварювальника, має неповнолітню доньку, а тому довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» засуджений ОСОБА_8 7 разів заохочувався, має одне дисциплінарне стягнення, яке є діючим. З травня 2017 року по першу декаду 2019 року був працевлаштований на промисловій зоні без оплати праці, роботи по благоустрою установи виконує, але під контролем, отримав професію за фахом «електрозварювальник» другого розряду. За складом характеру спокійний, врівноважений, ввічливий та тактовний по відношенню до адміністрації, але з метою отримання поблажливості. Своєї вини у вчиненому злочині не визнає та не розкаюється.
Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження захисника ОСОБА_7 про те, що засуджений ОСОБА_8 підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання як особа, що довела своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

10.04.2017 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, а саме переведенні до дільниці соціальної реабілітації.

10.12.2018 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в заміні покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

10.10.2019 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів своє виправлення.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України. В місцях позбавлення волі ОСОБА_8 перебуває з 18.10.2013 року, однак згідно наявної в матеріалах справи характеристики, заохочення почав отримувати лише з 2017 року, що спростовує доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що поведінка засудженого ОСОБА_8 була сумлінною під час всього часу перебування в місцях позбавлення волі.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 фактично відбув частини призначеного йому покарання та отримав право на звернення за пільгою шляхом зарахування йому відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строку попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення ув`язнення за період з 27.03.2013 року по 14.03.2014 року, згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 23.02.2016 року і такі висновки суду захисником в апеляційній скарзі не спростовані.

Посилання сторони захисту на те, що невідомо чи проводилась якесь службове розслідування по факту притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності, не свідчить про недоведеність порушення ОСОБА_8 встановленого порядку відбування покарання, та не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_8 в цілому за весь час відбування покарання, накладене на нього дисциплінарне стягнення є діючим.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_8 почав отримувати заохочення лише з 2017 року, проте значний час до цього знаходився в місцях позбавлення волі, що вказує про пристосованість засудженого до умов відбування покарання та його поведінки напередодні настання будь-якої пільги.

Зі змісту наявної в матеріалах справи характеристики вбачається, що ОСОБА_8 тричі було відмовлено в застосуванні заохочувальних норм, з адміністрацією установи засуджений ввічливий та тактовний з метою поблажливості до своєї особи, роботи по благоустрою виконує під контролем, у вчиненні злочину, за який його засуджено, винним себе не визнає та не розкаюється.

Наведені вище обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, не доводять факт того, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, оскільки незначна кількість заохочень, які отримано засудженим за весь час перебування в місцях позбавлення волі за сумлінну поведінку та ставлення до навчання, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, що є обов`язком засудженого, наявність одного стягнення, яке є діючим, фактичне відбуття строку покарання на підставі зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України, невизнання ним своєї вини у вчиненні особливо тяжкого злочину проти свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, пристосованість до умов встановленогопорядку відбування покарання, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, а лише стає на шлях виправлення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, а вказівки апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано вимоги ст.81 КК України під час розгляду клопотання засудженого безпідставними.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого, не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як про це ставить питання захисник, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженого належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 09 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4