ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7993/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/65/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

її представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і проживаючу в АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 1825,81 грн. шкоди, пов`язаної з витратами на лікування останньої, 10000грн. моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням її здоров`я.

Згідно вироку, 4 березня 2019 року, близько 15 год. 00 хв., у ОСОБА_10 , яка перебувала на території навчального закладу ТКТНТУ ім. Пулюя, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Генерала Тарнавського, 7, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 4 березня 2019 року, близько 15 год. 00 хв, ОСОБА_10 , перебуваючи на території навчального закладу ТКТНТУ ім. Пулюя, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль вул.Генерала Тарнавського, 7, маючи на меті спричинити ОСОБА_8 тілесні ушкодження, в ході словесного конфлікту схопила останню своєю правою рукою за руку в ділянці лівого плеча та ділянки лівого ліктьового суглобу та силою своєї руки, обернула ОСОБА_8 у вигідне для себе положення для подальшого спричинення тілесних ушкоджень.

В подальшому ОСОБА_10 , продовжуючи свої протиправні дії об`єднані одним злочинним умислом, схопила ОСОБА_8 за її волосся своєю правою рукою в ділянці тім`я, та силою своєї руки різко нахилила її голову до автомобіля, який був припаркований поряд, таким чином ударивши її лобною ділянкою голови до кришки капоту даного автомобіля. Після чого ОСОБА_10 , тримаючи ОСОБА_8 своєю лівою рукою за її волосся, почала наносити останній численні удари кулаком правої руки у ділянку обличчя та тім`яної ділянки голови.

В наслідок протиправних дій ОСОБА_10 відносно ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляд струсу головного мозку, саден лівої тім`яної ділянки, синців лівого плеча та ділянки лівого ліктьового суглобу, травматичної епіляції волосся у тім`яній ділянці голови з ліва, синців верхньої та нижньої повіки правого ока, лівого плеча, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в розмірі 1700грн., а також змінити вирок в частині стягнутої моральної шкоди та стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої 2000 грн. моральної шкоди. Вважає вирок незаконним та необгрунтованим, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, в частині задоволення цивільного позову, а саме стягнення моральної шкоди, яка є надмірною для обвинуваченої. Стверджує, що суд при ухваленні вироку приймаючи до уваги особу обвинуваченої, а саме, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, тобто раніше не судима, визнала вину, відсутність обтяжуючих обставин, не розглянув можливості застосування альтернативного м`якшого виду покарання у вигляді штрафу та не мотивував своє рішення про застосування більш суворого виду покарання у виді громадських робіт в максимальному розмірі. Також вважає, що при призначенні покарання судом не враховано такі пом`якшуючі обставини, як позитивні характеристики по місцю проживання та навчання, а також позицію сторони обвинувачення, яка просила призначити покарання у вигляді штрафу, який на його думку був би достатнім для її виправлення та запобігання вчинення злочинів в подальшому. Зазначає, що обґрунтовуючи моральну шкоду потерпіла не пояснила в судовому засіданні у чому саме полягало перелаштування налагодженого ритму життя, тобто, які зміни в ритмі її життя відбулись, які саме гігієнічні проблеми виникли, та чим це підтверджується, в чому проявлялась залежність від оточення та потреба зовнішньої допомоги з боку близьких, а наведені в позові факти не підтверджені жодними доказами доданими до позовної заяви, чи які містяться в матеріалах кримінальної справи. Також не підтверджено жодними висновками експерта або іншими медичними документами твердження потерпілої про появу у неї негативних психосоматичних та психоемоційних змін, в наслідок перенесеної нею травми. Додатково вказує, що травми ОСОБА_8 не були надто важкими, не потребували оперативного втручання, вона перебувала на стаціонарному лікуванні лише 7 днів (згідно медичної документації), на даний час відновлено її життєвий уклад, стан здоров`я, а тому фізичні та моральні страждання не були настільки глибокими як про це зазначає потерпіла. Вважає необґрунтованим розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції в сумі 10000грн., як і не досліджено глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, їх обсяг, характер немайнових втрат, якими доказами це підтверджується, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру морального відшкодування судом не враховано вимоги розумності і справедливості, не враховано характер правопорушення, травм отриманих потерпілою (легкі тілесні ушкодження), майновий стан її, яка є студенткою та не має надто великих доходів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який вважає оскаржений вирок законним і обґрунтованим, пояснення потерпілої, яка вважає вирок правильним, наголосила, що не була знайома з обвинуваченою, яка її прилюдно зухвало побила і після того навіть не усвідомила своєї провини, міркування представника потерпілої, який просив вирок залишити без змін, вважає призначене покарання справедливим, так як обвинувачена за час досудового розслідування і судового розгляду навіть не вибачилась за вчинене, а щодо цивільного позову вказав, що внаслідок вчиненого злочину потерпіла тривалий час лікувалась, відчувала біль, приклала значні зусилля для відновлення нормального способу життя за місцем навчання, перевіривши матеріали провадження та наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено і кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про порушення вимог кримінального закону при призначенні покарання, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки як вбачається зі змісту вироку суд першої інстанції правильно визначив його у виді громадських робіт, обґрунтовано врахувавши відповідно до вимог ст.ст. 50,65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, конкретні обставини справи, відомості про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено призначення покарань у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту, обмеження волі.

Як вбачається зі встановлених судом обставин вчинення злочину, які ніким не оспорюються, обвинувачена ОСОБА_10 неодноразово нанесла удари потерпілій ОСОБА_8 та застосовувала відносно неї насильство за місцем навчання потерпілої в присутності значної кількості інших осіб і заподіяла численні легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 визнала свою вину формально. В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що обвинувачена після вчинення злочину і за час судового та апеляційного розгляду висловлювала жаль з приводу вчиненого нею злочину та осуд своєї поведінки, визнавала негативні наслідки злочину для потерпілої чи висловлювала бажання виправити наслідки вчиненого і будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, полегшити її душевний біль.

Також, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачена не працює. В апеляційній скарзі захисник стверджує про незадовільний майновий стан обвинуваченої та наголошує, що вона є студенткою і не має великих доходів.

Враховуючи наведене, а також наведені у вироку конкретні обставини справи, в тому числі щодо обставновки, за якої було вчинено злочин, характеру заподіяння та кількості тілесних ушкоджень, колегія суддів приходить до переконання, що призначене обвинуваченій покарання у виді громадських робіт строком 240 годин є за своїм видом та розміром законним і справедливим, відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, даним про особу винної, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не врахував відомості про особу обвинуваченої, яка молодого віку, раніше не судима і визнала вину, є безпідставними, оскільки призначаючи покарання суд першої інстанції не застосовував покарання виправних робіт, арешту, обмеження волі, які передбачені санкцією ч.2 ст.125 КК України, а обрав більш м`який вид покарання у виді громадських робіт.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не врахував як обставини, що пом`якшують покарання, позитивну характеристику по місцю проживання і навчання обвинуваченої не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки з довідки за місцем реєстрації проживання слідує, що ОСОБА_10 проживала в с.Лисівці Заліщицького району до 2015р. і на той час проявляла себе з позитивної сторони. Однак, з характеристики з місця навчання вбачається, що на даний час її поведінка характеризується задовільно (а.к.п. 114,115,118).

Доводи захисника про необхідність врахувати позицію сторони обвинувачення як обставину, що пом`якшує покарання, суперечить вимогам ст.ст.65,66 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для призначення покарання у виді штрафу, є необґрунтованими.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо розміру відшкодування моральної шкоди завданої потерпілій внаслідок вчиненого злочину, колегія приходить до переконання про відсутність підстав для зміни вироку в цій частині.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову належно врахував вимоги ст.23 ЦК України, згідно якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В ході судового розгляду потерпіла дала показання та заявила цивільний позов, в яких вказувала, що обвинувачена неодноразово била її головою до автомобіля та об стіну в присутності інших студентів на території навчального закладу. Тому, крім фізичного болю та необхідності стаціонарного лікування, потерпіла після повернення до навчання відчувала емоційний дискомфорт, почуття розгубленості, безпомічності, приниження гідності та переживала за свою соціальну репутацію. В період стаціонарного лікування потребувала сторонньої допомоги з боку близьких та змушена нести додаткові матеріальні витрати.

За наведених обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обставини вчинення злочину, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди та інші наведені у вироку обставини даної справи, визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги захисника.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року відносно ОСОБА_10 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді