КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебуває на відеоконференцзвязку з ДУ «ІТТ ГУ НП»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151, по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не раніше судимого,
у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року продовжено дію обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13.02.2020 включно.
В поданій апеляційній скарзі сторона захисту просить скасувати зазначену ухвалу суду, вважаючи її незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а продовження застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суперечить практиці Європейського суду з прав людини. При цьому, раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави є таким, який завідомо неможливо виконати, оскільки її сума є надмірно великою.
Вважають, що судом не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, а саме стан здоровя, який не дозволяє йому знаходитися під вартою в місцях позбавлення волі. Крім цього, про відсутність підстав для тримання ОСОБА_8 під вартою свідчить і необґрунтованість висунутого йому обвинувачення, а також відсутність потерпілих, оскільки внаслідок його дій жодній особі не завдано шкоди.
Звертають увагу і на те, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу було надіслано прокурором захиснику з порушенням визначеного КПК строку, що унеможливило здійснення належної підготовки до судового засідання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки судове провадження не було завершене до його спливу, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів контрольного провадження, в провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, яке перебуває на стадії судового розгляду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року за клопотанням прокурора продовжено дію обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13.02.2020 включно.

Ухвалене рішення суд мотивував тим, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, та продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому суд на даній стадії судового розгляду на підставі розумної оцінки сукупності доказів визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Не є предметом апеляційного перегляду у цьому провадженні також судове рішення про визначення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави як альтернативному запобіжному заходу, на що посилається сторона захисту.

Перевіряючи доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який виправдовує обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, у тому числі і ті на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі.

Посилання апелянтів на порушення прокурором положень ч.1 ст.199 КПК України, дійсно мають місце, оскільки прокурор надіслав захиснику копію клопотання менше, ніж за 3 години до початку засідання. Проте, на переконання суду, згадане порушення не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що може тягнути за собою скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, врахував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали кримінального провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року, якою ОСОБА_8 продовжено дію обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «ІТТ ГУ НП» до 13.02.2020 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4