Номер провадження: 11-сс/813/51/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного: ОСОБА_10 ,

представника потерпілого: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бритовка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, депутата Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.2 ст.364 КК України, у кримінальному провадженні №0000659, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2018 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , тазастосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 24.02.2020 року із визначенням розміру застави у розмірі 1 041 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 999 761 гривня, щодо ОСОБА_10 , підозрюваного за ч.2 ст.28 та ч.2 ст.364 КК України, у кримінальному провадженні №0000659, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2018 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, знищення, спотворення речей чи документів, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Окрім того, визначаючи обвинуваченому заставу саме у розмірі 1 041 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд першої інстанції врахував особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, економічно-соціальне становище, та той факт, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують вищезазначені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя вважав за необхідне визначити розмір застави у межах, який перевищує вісімдесят розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки застава у менших розмірах не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та призначити у розмірі матеріальної шкоди завданої територіальній громаді смт. Затока.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Захисник підозрюваного ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою,посилаючись при цьому на те, що:

- підозра необґрунтована та досудовим слідством не доведено причетність ОСОБА_10 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- підозра вручена неналежною особою;

- слідчим суддею не взято до уваги дані про особу підозрюваного, зокрема міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, перебування на утриманні двох дітей, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я, відсутня матеріальна шкода;

- жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України слідчим та прокурором недоведений;

- судом не розглянута можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою;

- розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, є непомірним для підозрюваного.

Посилаючись на викладене, адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ підозрюваного ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 та просили її задовольнити; думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 20.12.2019 року повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.2 ст.364 КК України, за кваліфікаційними ознаками: зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало тяжкі наслідки громадським інтересам, вчинене за попередньою змовою групою осіб, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_10 обрано 31.10.2010 року депутатом VI скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. Рішенням вказаної ради «Про внесення змін до складу постійних депутатських комісій Затоківської селищної ради VI скликання» № 024 від 07.09.2012 року внесено зміни до складу постійних комісій селищної ради, виклавши п. 1.1, 1.2, 1.3 та п. 1.4 рішення селищної ради № 6 від 16.10.2010 року «Про обрання складу постійних депутатських комісій Затоківської селищної ради VI скликання» щодо складу постійних депутатських комісій та постійної комісії по земельним питанням, будівництву, екологічній безпеці та з питань законності, правопорядку депутатської етики, охорони здоров`я, народної освіти, спорту, культури, справам молоді, головою якої призначено ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.2 та ч.8 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії, а організація роботи постійної комісії ради покладається на голову комісії.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; брати участь у роботі ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень, а також відповідно до ст. 19 вказаного Закону має право вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання,

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради, крім секретаря ради, голови районної у місті, районної, обласної ради та їх заступників, повинен входити до складу однієї з постійних комісій, що утворюються радою. Депутат місцевої ради за дорученням відповідної ради або постійної комісії, до складу якої його обрано, бере безпосередню участь у підготовці питань для розгляду на сесіях ради та засіданнях постійної комісії.

Відповідно до Примітки 1 ст. 364 КК України, службовими особами у ст. ст. 364, 368, 368-2, 369 Кримінального Кодексу України є особи, які обіймають постійно чи тимчасово в органах місцевого самоврядування, посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом.

Так, ОСОБА_10 будучи головою постійної комісії по земельним питанням, будівництву, екологічній безпеці та з питань законності, правопорядку депутатської етики, охорони здоров`я, народної освіти, спорту, культури, справам молоді, повинен забезпечувати додержання Конституції України, Законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, у період часу з серпня 2014 року по 05.09.2014 року, більш точного часу встановити не представилось за можливе, маючи корисливий мотив, вступив у попередню змову з секретарем Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області ОСОБА_13 , з яким розробив злочинну схему із заволодіння земельними ділянками рекреаційного призначення на узбережжі Чорного моря у смт Затока.

Готуючись до вчинення кримінального правопорушення із заволодіння земельними ділянками, у період з 05.09.2014 року по 08.09.2014 року, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_13 , достовірно знаючи, що на сесії Затоківської селищної ради 19.09.2014 року має вирішуватись клопотання Департаменту ДАІ МВС України, яке мав подати до Затоківської селищної ради заступник Міністра МВС України щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, з кадастровими номерами :02:012:0017, :02:012:0016, :02:012:0015, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , який укладався між Затоківською селищною радою та Департаментом ДАI МВС України 12.10.2004 року строком на 25 років для розміщення готельного комплексу «Стрела», обумовивши між собою кількість земельних ділянок якими можуть заволодіти кожний: трьома він та трьома ОСОБА_13 , підшукав 3 осіб на яких він може здійснити оформлення прав власності у вказаному масиві фактично на власну користь та отримав інформацію про трьох осіб, яких підшукав ОСОБА_13 .

Зокрема, ОСОБА_10 для реалізації єдиного злочинного наміру з відведення земельних ділянок на власну користь, шляхом використання прав та документів наближених до його родини осіб, подальшого отримання коштів від продажу земельних ділянок, а також для недопущення можливості інших претендувати на них, отримано копії паспортів та довідок (карток) фізичних осіб платників податків про присвоєння ідентифікаційних номерів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не були обізнані про його злочинні наміри.

Так, ОСОБА_10 маючи близькі стосунки з ОСОБА_14 , з якою він спільно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року до 01.06.2016 року, що у подальшому встановлено рішенням Білгород-Дністровським міськрайонними судом від 29.12.2016 року у справі за № 495/9124/16-ц, ОСОБА_15 , яка є його рідною старшою сестрою, у тому числі враховуючи наявність дружніх та духовних стосунків з членом духовної організації «Земне та надземне» ОСОБА_16 , членом якої він був, організував передачу від вказаних осіб завірених копій паспортів та коду.

У період з 05.09.2014 року по 12.09.2014 року ОСОБА_10 за невстановлених обставин організовано надходження до Затоківської селищної ради та передачу на реєстрацію для розгляду на сесії трьох заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з орієнтовною площею 0,04 га, виготовлених від імені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також долучених до них графічних матеріалів із поділом земельної ділянки, яка перебувала на вказаний час у користуванні Департаменту ДАI МВС України на 17 окремих суміжних ділянок та позначенням у кожному додатку однієї ділянки.

Одночасно ОСОБА_10 за розробленим злочинним планом спільних дій з ОСОБА_13 з 01.09.2014 року по 12.09.2014 року на власному ноутбуці марки «Lenovo» G700 S/N: АВ20874400 складено заяви від імені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також організовано їх надходження до Затоківської селищної ради, та відповідно до його рольової участі у спільному плані з метою досягнення єдиного злочинного наміру у період з 01.09.2014 року по 18.09.2014 року здійснено оформлення рішень очолюваної ним постійної депутатської комісії з земельних питань щодо надання цим особам дозволів на розробку проектів землеустрою, а ОСОБА_13 у порядок денний сесії 19.09.2014 року включено розгляд заяв ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

У той же час у порядок денний для затвердження на вирішення тієї ж сесії ОСОБА_13 винесено проекти рішень № 2189 та № 2192 щодо надання дозволу Затоківської селищної ради на складання технічної документації з поділу земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального дачного будівництва за рахунок бюджету Затоківської селищної ради, щодо яких з використанням документів вказаних осіб фактично ним та ОСОБА_10 подані заяви про відведення у приватну власність у порядку приватизації.

У подальшому ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , будучи обізнаним про те, що право користування Департаменту ДАI МВС України за договором оренди земельної ділянки від 12.10.2004 року не припинено, оскільки акт приймання-передачі з повернення земельної ділянки ще не був підписаний (акт приймання-передачі земельної ділянки від Департаменту ДАI МВС України до селищної ради підписаний начальником управління ДАІ УМВС України в Одеській області ОСОБА_20 лише 20.11.2014 року та виключно на підставі довіреності від 17.11.2014 року), у період часу з 27.10.2014 року по 03.12.2014 року, більш точний час наразі встановити не представилось можливим, діючи всупереч інтересів служби, використали технічну документацію з поділу земельних ділянок, розроблену 27.10.2014 року та надану ФОП ОСОБА_21 у порушення Генерального плану смт Затока, затвердженого рішенням Затоківської селищної ради №1461 від 25.02.2005 року та вимог ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України, якою допущено формування земельних ділянок шляхом поділу їх на 17 нових ділянок зі зміною цільового призначення на індивідуальне дачне будівництво (підрозділ 07.03 коду Класифікації видів цільового призначення), замість розміщення готельного комплексу, як це передбачалось Генеральним планом та договором оренди землі від 12.10.2004 року.

У вказаний спосіб ОСОБА_13 , діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_10 виніс на розгляд сесії 03.12.2014 року питання щодо затвердження проектів рішень з затвердження технічної документації з поділу земельної ділянки, без розроблення проектів землеустрою з відведення земельних ділянок у власність громадян та зміну їх цільового призначення, прийняття рішень про їх затвердження, зміни їх цільового призначення без зміни містобудівної документації Генерального плану смт Затока, завершено першу частину підготовки до вчинення кримінального правопорушення.

Надалі, продовжуючи протиправну діяльність з реалізації злочинного плану з заволодіння земельними ділянками у першій лінії від Чорного моря у смт Затока, ОСОБА_10 діючи у вказаний період часу за попередньою змовою ОСОБА_13 , всупереч наданих йому повноважень, передбачених ст.47 Закону України «Про органи місцевого самоврядування», а також Конституції України, ст.ст. 79-1, 118, 122, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій», якими передбачено право на безоплатне набуття кожним громадянином України у порядку приватизації прав на земельну ділянку для дачного будівництва лише за погодженими та затвердженими проектами землеустрою, знаючи, що бажана площа земельних ділянок вказана у заявах лише в розмірі 0,04 га щодо кожної ділянки, а також достовірно знаючи, що проекти землеустрою з відведення земельних ділянок площею 0,0919 га наближеним особам до ОСОБА_10 : у власність його дружини ОСОБА_14 з кадастровим номером :02:012:0165, рідної сестри ОСОБА_15 з кадастровим номером :02:012:0166 та члена духовної організації «Земне та надземне» ОСОБА_16 з кадастровим номером :02:012:0167, до якої входив ОСОБА_10 , а також ОСОБА_13 : у власність ОСОБА_19 з кадастровим номером :02:012:0171, у власність ОСОБА_17 з кадастровим номером :02:012:0172 та у власність ОСОБА_18 з кадастровим номером :02:012:0173; а також наближеним особам не розроблялись, не узгоджувались відділом Держгеокадстру у м. Білгород-Дністровський, не затверджувались рішеннями сесії Затоківської селищної ради, та вказані земельні ділянки сформовані лише шляхом виготовлення технічної документації з поділу за замовленням та кошти ради, забезпечив оформлення та подачу 24.12.2014 року до Затоківської селищної ради 3 заяв від імені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , про передачу у власність земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:012:0165, :02:012:0166, :02:012:0167, які стали йому відомі лише у період з 27.10.2014 року до 03.12.2014 року, тобто під час розгляду технічної документації з поділу та підготовки матеріалів до сесії ради, на яку виносилось питання про затвердження проекту технічної документації з поділу земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_3 , а також які не могли бути відомі громадянам.

Надалі, продовжуючи протиправну діяльність ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , з метою приховування слідів вказаного кримінального правопорушення та власного викриття правоохоронними органами, іншими депутатами, територіальною громадою, у тому числі окремими представниками якої подані аналогічні звернення з оформлення прав на земельні ділянки у порядку приватизації, які з 2014 року до цього часу перебувають на розгляді без позитивного їх вирішення, вжив заходів до приховування про порушення допущені під час процедури розгляду Затоківською селищною радою м. Білгород-Дністровської Одеської області від 29.12.2014 року звернень, а також прийняття рішень №№ 2679, 2681, 2680, 2689, 2693, 2694 про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Рішеннями LVШ сесії VI скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №№ 2679, 2681, 2680, 2689, 2693, 2694 від 29.12.2014 року передано у власність 6 земельних ділянок площею 0,0919 га кожна, сукупна ринкова вартість яких складала майже 4 млн. грн.

Після реєстрації прав власності на вказані земельні ділянки, ОСОБА_10 продовжуючи приховувати незаконне заволодіння земельними ділянками, з метою створення враження у місцевих мешканців, представників правоохоронних органів та суду, у разі оскарження рішень Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський ради про передачу у власність ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 земельних ділянок №№ 2679, 2693, 2694 від 29.12.2014 року, а також ускладнення їх витребування з приватної власності на користь громади, залучив до злочинної схеми із заволодіння земельними ділянками нового набувача, який за його переконанням мав підтвердити добросовісність подальшого набуття прав на них та не був обізнаний про його злочинні наміри.

За нотаріально посвідченими приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_22 договором дарування № 502 від 03.07.2015 року дружиною ОСОБА_10 - ОСОБА_14 здійснено відчуження земельної ділянки ділянок з кадастровими номером: :02:012:0165 на користь ОСОБА_23 , який є приятелем ОСОБА_10 (вносив за нього заставу у Суворовському районному судді м. Одеси у 640 тис.грн. для звільнення з під варти), а також останнім 30.10.2015 року на підставі нотаріально посвідченого нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_24 договору купівлі-продажу № 1883 від 30.10.2015 року відчужено на користь ОСОБА_25 , яка є дружиною ОСОБА_26 , кошти від продажу якої присвоєно ОСОБА_10 . За нотаріально посвідченими приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_22 договором дарування № 498 від 03.07.2015 року сестрою ОСОБА_10 ОСОБА_27 здійснено відчуження земельної ділянки ділянок з кадастровими номером: :02:012:0166 на користь ОСОБА_23 , який є приятелем ОСОБА_10 (вносив за нього заставу у Суворовському районному судді м. Одеси у 640 тис.грн. для звільнення з під варти), а також останнім 30.10.2015 року на підставі нотаріально посвідченого нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_24 договору купівлі-продажу № 1881 від 30.10.2015 року відчужено на користь ОСОБА_26 , який є чоловіком ОСОБА_25 , кошти від продажу якої присвоєно ОСОБА_10 . За нотаріально посвідченими приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_22 договором дарування № 500 від 03.07.2015 року члена духовної організації «Земне та надземне» ОСОБА_16 , до якої входив ОСОБА_10 , здійснено відчуження земельної ділянки ділянок з кадастровими номером: :02:012:0167 на користь ОСОБА_28 , яка також є члена духовної організації «Земне та надземне» та приятелем ОСОБА_10 , а також останньою 30.10.2015 року на підставі нотаріально посвідченого нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_24 договору купівлі-продажу № 1882 від 30.10.2015 року відчужено на користь родини ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , якими його 11.12.2015 року оформлено на ОСОБА_29 , кошти від продажу якої присвоєно ОСОБА_10 .

Наведеним злочинними діями ОСОБА_10 , вчиненими за попередньою змовою з ОСОБА_13 , територіальній громаді смт Затока завдані збитки у 4 млн. грн., що спричинило тяжкі наслідки.

Відомості по вказаними фактам внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000659, від 24.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.2 ст.364 КК України.

20.12.2019 року ОСОБА_10 було вручене повідомлення про підозру.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.2 ст.364 КК України підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема:

- протоколом допиту свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_18 , ОСОБА_31 , які пояснили обставини відчуження земельних ділянок ОСОБА_10 з ОСОБА_13 (т.1, а.с.11-15, 29-33, 53-59, 104-110);

- висновком експерта №32 від 24.10.2018 року, щодо визначення ринкової вартості земельних ділянок (т.1, а.с.18-28);

-висновком почеркознавчої експертизи №18-5087-5088 від 05.04.2019 року, яким встановлено, що підписи ОСОБА_19 та ОСОБА_18 у заявах до Затоківського селищного голови щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведених земельних ділянок виконаний не самими заявниками (т.1, а.с.24-52);

-протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_13 від 20.07.2018 року з додатками, якими є текстові повідомлення, надіслані з використанням мережі Інтернет щодо продажу земельних ділянок (т.1, а.с.61-70);

- іншими матеріалами клопотання.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_10 інкримінуються дії, які він вчинив не як депутат представницького органу місцевого самоврядування, а як голова депутатської комісії, до повноважень якого входить винесення питань для розгляду на сесіях ради щодо земельних питань.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що підозра вручена неналежною особою, оскільки відповідно до вимог ст.36, п.1 ч.1ст.481 КПК України письмове повідомлення ОСОБА_10 про підозру за дорученням прокурора Одеської області (т.1 а.с.145) було вручене прокурорами відділу прокуратури Одеської області.

Також апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали (т.2, а.с.146-153), в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний ОСОБА_10 , враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_32 при отриманні повідомлення при підозри у кримінальному провадженні № 0001104 відмовився від її отримання та на власному автомобілі втік, через що його оголошено у розшук, оскільки він почав переховуватись від правоохоронних органів та не з явився за викликом суду, що підтверджується матеріалами клопотання (т.1, а.с.79-96). ОСОБА_10 перебував у розшуку до безпосереднього його затримання правоохоронними органами, що свідчить про наявність доведеного ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_10 , а також те, що останньому відомі особи потерпілих та свідків, серед яких є його підлеглі, апеляційний суд вважає, що існує ризик, що він може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитані на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду.

Крім того, матеріали клопотання містять копію повідомлення про підозру ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0002901 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України (т.1, а.с.122-127), яке він вчинив під час дії запобіжного заходу у вигляді застави, що підтверджує наявність доведеного ризику вчинення нових кримінальних правопорушень підозрюваним ОСОБА_10 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2017 року у кримінальному провадженні №0001104 (судова справа № 520/7114/16-к, провадження №1-кп/523/273/17) через порушення зобов`язання спілкування зі свідками та здійснення на нього тиску щодо обвинуваченого ОСОБА_10 змінено запобіжний захід з застави на тримання під вартою, зі зверненням у дохід держави раніше внесеної суми застави у 640 тис. грн. Вказані обставини підтверджують обґрунтованість заявленого ризику можливості здійснення впливу на свідків у кримінальному провадженні.

ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_13 вжиті заходи до приховування протоколів сесії Затоківської селищної ради від 22.09.2014 року та 29.12.2014 року, які мають підтверджувати прийняття радою рішень, у тому числі щодо земельних ділянок якими вони за попередньою змовою заволоділи, що підтверджує наявність ризику сховати, а також знищити та спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, як вбачається з подання, інкриміновані дії ОСОБА_10 вчиняв з іншими особами, таким чином в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, підозрюваний може впливати й на цих осіб.

Доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, на переконання апеляційного суду, враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_10 злочину та порушення раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави, не зменшують вищенаведені ризики та не можуть слугувати підставою для обрання відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Також апеляційний суд зазначає, що медичні довідки, долучені захисником до апеляційної скарги, датовані 2017 роком та не вказують на неможливість підозрюваного утримуватись під вартою.

Таким чином, обставин передбачених ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та те, що підозрюваний переховувався від слідства та порушив раніше обраний запобіжний захід, апеляційний суд вважає, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам.

Що стосується визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд приймає до уваги суму завданої злочином шкоди, а саме, що згідно обвинувальному акту територіальній громаді завдано матеріальну шкоду у сумі 4 000 000 грн., що значно більше суми визначеної слідчим суддею застави (1999761 грн.), і звертає увагу на таке.

Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував обставини вчиненого злочину, роль підозрюваного в інкримінованих йому злочині, а також прийняв до уваги особи підозрюваного, його вік, стан здоров`я, економічно-соціального становище, та той факт, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують вищезазначені ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя, приймаючи до уваги вказаний в обвинуваченні розмір завданої шкоди, що застава саме у розмірі 1041 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

Апеляційний суд звертає увагу та враховує те, що підозрюваному ОСОБА_10 раніше обирався запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 640 тис. грн., яку було сплачено підозрюваним, що свідчить про його фінансові статки та можливість сплатити чималу суму застави. Разом з тим, подальше порушення підозрюваним обраного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 640 тис. грн. свідчить, що зазначений розмір застави є недостатній та не може забезпечити виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_10 процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

На переконання апеляційного суду саме визначений судом першої інстанції розмір застави у розмірі 1041 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сукупності з покладенням на ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу на непослідовність сторони захисту, яка, наполягаючи на необґрунтованість підозри ОСОБА_10 , в той же час просить обрати підозрюваному запобіжний захід.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення, порушення раніше застосованого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, те що кримінальні правопорушення ОСОБА_10 вчинив з іншими особами, а також особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_10 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.2 ст.364 КК України, у кримінальному провадженні №0000659, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2018 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4