ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 619/2397/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2239/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 чи його захисника, належним чином повідомленого про розгляд справи, з участю потерпілого ОСОБА_8 , без участі представника цивільного відповідача ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 17 03 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи № 930/16 від 04.10.2016 в сумі 1319,40 грн (одна тисяча триста дев`ятнадцять гривень 40 копійок), за проведення транспортно-трасологічної експертизи № 1153/16 від 06.02.2017 у сумі 703,68 грн (сімсот три гривні 68 копійок), за проведення автотоварозначої експертизи № 14144 від 29.05.2017 у сумі 3714,00 грн (три тисячі сімсот чотирнадцять гривень 00 копійок), за проведення автотехнічної експертизи № 569/17 від 18.09.2017 у сумі 1483,05 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят три гривні 05 копійок), а всього 7220,13 грн (сім тисяч двісті двадцять гривень 13 копійок).
Позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 49129,04 грн (сорок дев`ять тисяч сто двадцять дев`ять гривень 04 копійки).
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень).
Вищевказаним вироком встановлено, що 08 10 2016 року приблизно о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan» модель «Note» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі вул. Сумський Шлях м. Дергачі Харківської області в напрямку перехрестя з вул. Золочівський Шлях. Під час руху, під`їхавши до перехрестя вул. Сумський Шлях з вул. Золочівський Шлях зазначеної автодороги, ОСОБА_7 не врахувавши дорожню обстановку, виявив неуважність, не надав дорогу транспортному засобу, що наближаючись рухався праворуч та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» модель «21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , чим грубо порушив вимоги п. 16.12 та п. 16.14 Правил дорожнього руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритих переломів кісток тазу у вигляді перелому лонної і сідничної кістки зліва, перелому клубової кістки зліва і бічних мас крижів зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - ОСОБА_9 , просить скасувати вирок в частині задоволення цивільного позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції ухвалено стягнути з цивільного відповідача суму у розмірі 49129,04 грн. на користь потерпілого без належного на те обґрунтування.
Крім того, зазначив, що судом першої інстанції вищевказане рішення було ухвалено без належного повідомлення цивільного відповідача про дату та час розгляду справи, у зв`язку з чим останній був позбавлений права бути присутнім під час розгляду справи, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також вказує, що оскільки позивач не звертався до страховика з заявою про страхове відшкодування, а подана до суду заява про стягнення страхового відшкодування, в частині стягнення майнової шкоди, завданої транспортному засобу, подана поза межами річного строку, підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Потерпілий ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Прокурор, в свою чергу вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованими та не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавав.
Представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_9 надав до апеляційного суду клопотання в якому просив розглядати апеляційну скаргу без його участі , підтримуючи при цьому її доводи та наполягаючи на її задоволенні.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого та прокурора, щодо поданої апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочину ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Як регламентовано положеннями ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до полісу серії АК/0815112 від 09 09 2016 року між ОСОБА_10 та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечений автомобіль «Nissan» модель «Note» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 .
Умовами вказаного полісу передбачено страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 200 000 гривень, за шкоду заподіяну майну 100 000 гривень, а розмір франшизи становить 0.
З викладеного вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» прийняв на страхування автомобіль «Nissan» модель «Note» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП за його участю.
Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 14144 від 29 05 2017 року, проведеної Харківським НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ВАЗ 210994, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті ДТП, яка відбулася 08 10 2016 року складає 49129,04 грн.
З викладеного вбачається, що незаконними діями ОСОБА_7 завдана майнова шкода ОСОБА_8 , що і було законною підставою для звернення останнього із цивільним позовом про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» шкоди, завданої йому вчиненим злочином.
Оскільки відповідно до страхового полісу серії АК/0815112 від 09 09 2016 року страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 гривень, то рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь потерпілого ОСОБА_8 суми у розмірі 49129,04 грн. є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з цивільного відповідача вказаної суми є неспроможними.

Що стосується доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції його прав та позбавлення участі у судовому засіданні, колегія суддів вважає їх надуманими, оскільки в матеріалах кримінального провадження, а саме у томі 2 на аркуші справи 47 міститься прохання представника ПрАТ «СК «ВУСО» про проведення розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України без його участі.
Така позиція цивільного відповідача була незмінною протягом всього розгляду вказаного кримінального провадження судом першої інстанції та залишилася і під час розгляду справи в апеляційній інстанції, що підтверджується клопотанням представника ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_9 про розгляд його ж апеляційної скарги без його участі, наданим до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не погоджується також із доводами апеляційної скарги про необхідність відмови потерпілому у задоволенні позову в частині здійснення страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV через неподання потерпілим заяви про страхове відшкодування до страхової компанії та звернення з позовною заявою поза межами річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Отже законом покладено обов`язок із подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, на водіїв транспортних засобів, причетних до такої пригоди, але такий обов`язок не визначено для потерпілих.

Крім того, відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається на підставі рішення суду.

В такому випадку подія дорожньо-транспортної пригоди, особи винні у вчиненні ДТП, розмір шкоди, що було завдано потерпілим, причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями обвинувачених та завданої потерпілим шкодою, а також різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою встановлюється в судовому рішенні за результатами розгляду кримінального провадження, на підставі позову потерпілого та за участю страховика, а тому право потерпілого на отримання страхового відшкодування не може бути обмежено вчиненням процедурних дій, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що певні обмеження, пов`язані з річним строком звернення з заявою про страхове відшкодування, передбачене вищевказаними апелянтом положеннями закону застосовуються при зверненні за страховим відшкодуванням у позасудовому порядку.

Щодо інших доводів апелянта слід зазначити про наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Тому інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом першої інстанції та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_9 підлягає залишенню без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни вироку, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст.392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407,418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 17 03 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11