Справа № 1-кп/593/85/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Бережанський районний суд Тернопільської області

"10" червня 2020 р.
у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

з участю:

Прокурора - ОСОБА_3

Захисника (адвоката) - ОСОБА_4

Обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області кримінальне провадження №-0000212 від 01 вересня 2018 про обвинувачення:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Любашівка, Любашівського району Одеської області, українця, громадянина України, з професійною технічною освітою, не працюючого, депутатом не обирався, розлученого, утриманців не має, проживаючого і зареєстрованого по АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого, - за ч.1 ст. 263 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , на початку березня 2017 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у зоні проведення АТО, а саме у м. Попасна, Луганської області, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та п. 1 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471 -XII «Про право власності на окремі види майна», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням з бойовими припасами, придбав шляхом привласнення знайденого 33 військових патрони, що є боєприпасами калібру 5,45 мм, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які є придатними для стрільби, без будь-якого дозволу на придбання, носіння та зберігання боєприпасів. Він же, у період з березня 2017 року по 16 травня 2017 року всупереч вимог ст. ст. 9, 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та п. 1 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», продовжуючи свою злочинну діяльність, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням з бойовими припасами, без передбаченого законом дозволу зберігав у кишені військової куртки по місцю розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 33 військових патрони, що є боєприпасами калібру 5,45 мм, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які є придатними для стрільби. Він же, 16 травня 2017 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, всупереч вимог п. 1 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», продовжуючи свою злочинну діяльність, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням з бойовими припасами, перевіз у громадському транспорті 33 військових патрони, що є боєприпасами калібру 5,45 мм, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які є придатними для стрільби, які умисно незаконно переносив при собі у рюкзаку, де вони знаходились у кишені військової куртки, з м. Попасна, Луганської області до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Він же, у період 16 травня 2017 року по 08 вересня 2018 року всупереч вимог п. 1 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», продовжуючи свою злочинну діяльність, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням з бойовими припасами, без передбаченого законом дозволу зберігав у кишені військової куртки та на підлозі підсобного приміщення господарства за адресою: АДРЕСА_1 , 33 військових патрони, що є боєприпасами калібру 5,45 мм, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які є придатними для стрільби
Органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

20 лютого 2020 року в м. Бережани Тернопільської області між прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 з однієї сторони та з іншої сторони підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 в присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно із умовами угоди, прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст. 263 КК України.
Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч.1 ст. 263 КК України - позбавлення волі терміном 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю від 1 (одного) до 3 ( трьох) років; покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України та отримана згода ОСОБА_5 на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України визнав повністю, не оспорює та визнає всі без винятку обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті; також повідомив, що цілком розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та просить затвердити вказану угоду про визнання винуватості від 20 лютого 2020 року й призначити йому узгоджену міру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до укладеної угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просить затвердити дану угоду, розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтвердив, що йому також зрозумілі наслідки затвердження угоди про визнання винуватості визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням.

Суд, в порядку ст.474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Прокурору та захиснику відомі наслідки укладення та невиконання даної угоди.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної 20 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 01 вересня 2018 року відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження вказаної угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 , за обставин, вказаних в обвинувальному акті, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.

За таких обставин, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 263 КК України.

За таким кримінальним правопорушенням обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 20 лютого 2020 року.

Так, покарання, узгоджене сторонами угоди відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України, санкції ч.1 ст. 263 КК України. При цьому суд враховує, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким; те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, є учасником бойових дій, вперше притягується до кримінальної відповідальності і раніше не судимий, відомості, які б негативно характеризували обвинуваченого за місцем проживання відсутні. Такі обставини є достатніми для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування такого покарання з випробуванням.

А тому суд вважає, що узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Одночасно слід вирішити питання про долю процесуальних витрат та речових доказів у даному кримінальному провадженні, з врахуванням вимог чинного кримінально-процесуального закону.

Про вжиті заходи забезпечення у даному кримінальному провадженні суду не повідомлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 з однієї сторони та з іншої сторони підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 в присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 , укладену 20 лютого 2020 року в м. Бережани Тернопільської області у кримінальному провадженні, внесеному 01 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 20 лютого 2020 року покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Із застосуванням ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.
Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі: 33 патрони калібру 5,45 мм, які знаходяться у сейф-пакеті №-2223084 та опечатані пломбою №-7650871 Тернопільського НДЕКЦ і зберігаються в камері зберігання речових доказів Бережанського ВП ГУ НП в Тернопільській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави процесуальні витрати за залучення експерта за проведення:

-дактилоскопічної експертизи від 19 вересня 2018 року № 1.4-778/18 в розмірі 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні 00 коп.;

-судової експертизи зброї №-1.2-387/18 від 25 вересня 2018 року в розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень 00 коп.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1