ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/7739/16-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1148/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, ч.1 ст.396 КК України
УХВАЛА
Іменем України

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 01.10.2018 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, із вищою освітою, не одружений, раніше не судимий, не працюючий, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч.1 ст.297 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного за даним вироком покарання у зв`язку із амністією;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з неповною вищою освітою, не працюючий, був зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий,
виправданий за ч.1 ст.396 КК України.
Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що наприкінці лютого 2016, точний день не встановлений в ході досудового розслідування, знаходився в квартирі АДРЕСА_3 , де на той час проживав разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ..
Біля 02год. 00хв. того ж дня до квартири прийшов ОСОБА_11 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_10 звідки в нього грошові кошти на придбання алкогольних напоїв, на що той не надав задовільної для ОСОБА_8 відповіді і останній припустив, що гроші були викрадені у нього. У зв`язку з цим між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка. За мірою розвитку конфлікту у ОСОБА_8 на ґрунті склавшихся таким чином особистих неприязних стосунків виник умисел на вбивство ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел та усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, а також передбачаючи реальну можливість виникнення суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілому та свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні кухні за вищевказаною адресою, наніс один удар кулаком по голові та удар кулаком по тулубу ОСОБА_12 , від яких останній упав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, та, усвідомлюючи, що в області тулубу знаходяться життєво важливі органи і нанесення по них ударів ногами може привести до смерті людини, а також бажаючи настання саме таких наслідків, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 ще кілька ударів ногою по тулубу, заподіявши відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1220-ДМ/16 від 22.04.2016, закриту тупу травму грудної клітини у вигляді прямих переломів ребер праворуч 3-5 по середньо ключичній лінії, 9 та 11 по лопатковій лінії, 10 по лопатковій та біля хребетній лініям, ліворуч 5-9 по передній пахвинній лінії, 10 та 11 по лопатковій та біля хребетній лініям.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 перестав рухатись, а ОСОБА_8 , вважаючи, що ним виконані усі дії, спрямовані на заподіяння смерті потерпілому, залишив приміщення кухні, пішов до кімнати та ліг спати. Через деякий час внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер.
Причиною смерті ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1220-ДМ/16 від 22.04.2016, стала закрита тупа травма грудної клітини з множинними прямими переламами ребер з обох боків грудної клітини з множинними прямими переламами ребер з обох боків грудної клітини по чотирьом анатомічним лініям. Між закритою тупою травмою грудної клітини, яка мала місце на тулубі постраждалого, та настанням його смерті існує причинний зв`язок.
Наступного дня, точні дата та час не встановлені в ході досудового розслідуванні, ОСОБА_9 , знаходячись за вищевказаною адресою, виявив, що ОСОБА_11 помер, про що повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Останній, побоюючись, що інформація про скоєний ОСОБА_8 особливо тяжкий злочин стане відома правоохоронним органам, надав останньому вказівку не повідомляти про це поліцію, а вивезти труп ОСОБА_12 із квартири, в якій він знаходився, та позбавитись його в будь-який спосіб. Вважаючи, що вимога ОСОБА_14 правильна, ОСОБА_8 вирішив виконати її.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 в той же період часу, точні час та дата не встановлені в ході досудового розслідування, попрохав ОСОБА_9 допомогти йому позбавитися від трупа ОСОБА_12 .
ОСОБА_9 достовірно знаючи, що ОСОБА_8 скоїв умисне вбивство ОСОБА_12 , оскільки був присутній при цьому в квартирі, не повідомив про це правоохоронні органи, а, навпаки, погодився надати допомогу у приховуванні трупу потерпілого, тобто, вирішив приховати скоєний ОСОБА_8 особливо тяжкий злочин, заздалегідь не обіцяючи це. Обмірковуючи де саме можна заховати труп потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирішили перевезти труп ОСОБА_12 і заховати його у льосі квартири АДРЕСА_4 , за місцем реєстрації ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний намір, в той же період часу, точні час та дата не встановлені в ході досудового розслідування, ОСОБА_8 перевіз на невстановленому в ході досудового розслідування автомобілі труп ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_5 , де його чекав ОСОБА_9 , який спостерігав за оточуючою обстановкою з метою недопущення втручання в їх злочинні дії сторонніх осіб. Після прибуття ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючи відповідно до розробленого плану, допоміг останньому спустити труп ОСОБА_12 в льох за вищевказаною адресою.
З метою ретельнішого, як на його думку, приховування трупу потерпілого, ОСОБА_15 , перебуваючи у льосі, за допомогою будівельних інструментів, що належали ОСОБА_9 і які останній добровільно надав для використання під час розчленування, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1220-ДМ/16 від 22.04.2016, повністю відокремив від тулубу трупу ОСОБА_12 голову в середній третині шиї на рівні 5-го шийного хребця та обидві нижні та верхні кінцівки на рівні колінних та ліктьових суглобів відповідно з оголенням їх суглобових поверхонь. ОСОБА_9 в цей час знаходився в квартирі та спостерігав за оточуючою обстановкою з метою запобігання втручання в їх дії сторонніх осіб. Відокремлені частини тіла ОСОБА_8 упакував в полімерні пакети та залишив у льосі, де вони і були виявлені 22.04.2016 батьком ОСОБА_9 ОСОБА_16 . Тобто, ОСОБА_8 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України - вбивство, тобто умисне противоправне заподіянні смерті іншій людині.
ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що наприкінці лютого 2016р., точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, близько 02год. 00хв., ОСОБА_8 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , де проживав разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вчинив умисне вбивство останнього шляхом нанесення чисельних тілесних ушкоджень потерпілому. Наступного дня, точні дата та час не встановлені в ході досудового розслідування, ОСОБА_9 , знаходячись за вищевказаною адресою, виявив, що ОСОБА_10 помер, про що повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_17 . Останній побоюючись, що інформація про скоєний ОСОБА_8 особливо тяжкий злочин стане відома правоохоронним органам, надав останньому вказівку не повідомляти про це поліцію, а вивезти труп ОСОБА_10 з квартири, в якій він знаходився, та позбавитись його в будь-який спосіб. Вважаючи, що вимога ОСОБА_17 правильна, ОСОБА_8 вирішив її виконати. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 в той же період часу, точні час та дата не встановлені в ході досудового розслідування попрохав ОСОБА_9 допомогти йому позбавитись трупу ОСОБА_10 . ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 скоїв умисне вбивство ОСОБА_10 , оскільки був присутній при цьому в квартирі, не повідомив про це правоохоронні органи, а навпаки, погодився надати допомогу у приховуванні трупу потерпілого, тобто вирішив приховати скоєний ОСОБА_8 тяжкий злочин, заздалегідь не обіцяючи це.
Обмірковуючи де саме можна заховати труп потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вирішили перевезти труп ОСОБА_10 і заховати його у льосі квартири АДРЕСА_4 за місцем реєстрації ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний намір, в той же період часу точні час та дата не встановлені в ході досудового розслідування, ОСОБА_8 перевіз на невстановленому в ході досудового розслідування автомобілі труп ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_5 , де його чекав ОСОБА_9 , який спостерігав за оточуючою обстановкою з метою недопущення втручання в їх злочинні дії сторонніх осіб. Після прибуття ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючи відповідно до розробленого плану, допоміг останньому спустити труп ОСОБА_10 в льох за вищевказаною адресою.
З метою ретельнішого, як на його думку, приховування трупу потерпілого, ОСОБА_8 перебуваючи у льосі, за допомогою будівельних інструментів, що належали ОСОБА_9 і які останній добровільно надав для використання під час розчленування, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1220-ДМ/16 від 22.04.2016, повністю відокремив від тулубу трупу ОСОБА_10 голову в середній третині шиї на рівні 5-го шийного хребця та обидві нижні та верхні кінцівки га рівні колінних та ліктьових суглобів відповідно з оголенням їх суглобових поверхонь. ОСОБА_9 в цей час знаходився в квартирі та спостерігав за оточуючою обстановкою з метою запобігання втручання в їх дії сторонніх осіб. Відокремлені частини тіла ОСОБА_8 упакував в полімерні пакети та залишив у льосі, де вони і були виявлені 22.04.2016 батьком ОСОБА_9 ОСОБА_16 . Тобто своїми діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.396 КК України заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.
Дослідивши надані учасниками розгляду докази, районний суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 наприкінці лютого 2016, більш точний час та дата не встановлені, виявивши в квартирі АДРЕСА_3 тіло померлого ОСОБА_10 , нехтуючи нормами суспільної моралі в частині шанобливого ставлення до померлих, не вживши заходів до поховання тіла згідно встановлених традицій суспільства, не повідомив правоохоронні органи, медичних працівників про факт настання смерті ОСОБА_10 , в порушення вимог ст.ст. 6, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», порушуючи право людини на поховання її тіла і належне ставлення до тіла після смерті, зневажаючи тим самим пам`ять про померлу людину, вирішив перевезти його труп і заховати його у льосі квартири АДРЕСА_4 , за місцем реєстрації ОСОБА_9 .. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, на невстановленому автомобілі, перевіз труп ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_5 , де по приїзду, дочекавшись поки у дворі нікого не буде, переніс труп в льох квартири. В подальшому, перебуваючи у льосі, за допомогою будівельних інструментів, що знаходились в квартирі, повністю відокремив від тулубу ОСОБА_10 голову в середній третині шиї на рівні 5-го шийного хребця та обидві нижні та верхні кінцівки на рівні колінних та ліктьових суглобів відповідно з оголенням їх суглобових поверхонь. Відокремлені частини тіла упакував в полімерні пакети та залишив у льосі, де вони і були виявлені 22.04.2016 року батьком ОСОБА_9 ОСОБА_16 , тобто здійснив наругу над тілом померлого, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.297 КК України.
Крім того, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_9 за ч.1 ст.396 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд з необґрунтованих підстав не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки щодо винуватості обвинуваченого, не дослідив усі докази у провадженні у сукупності та з огляду на наявні суперечності, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не зазначив, які докази прийняті до уваги, а які відкинуті, не надав повної, всебічної та об`єктивної оцінки всім доказам.
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.
При цьому, згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Оскаржуваним вироком дії ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч.1 ст.115 КК України (умисне вбивство) на ч.1 ст.297 КК України (наруга над тілом померлого).
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що вказані склади злочинів не є тотожними, вони мають різні об`єкти посягання та об`єктивні сторони, відносяться до різних розділів Кримінального кодексу України, а саме: ч.1 ст.297 КК України злочин проти громадського порядку та моральності, ч.1 ст.115 КК України злочин проти життя та здоров`я особи.
Органом досудового слідства ОСОБА_8 не висувалося обвинувачення у вчиненні злочину проти громадського порядку та моральності, зокрема, передбачене ст.297 КК України.
При цьому, відсутність формулювання обвинувачення органом досудового слідства, за яким суд визнав особу винною, істотно впливає на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушує права на захист обвинуваченого. Дана обставина виключає можливість роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст.348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах згідно ч.1 ст.337 КПК України.
Крім того, згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Посилання суду першої інстанції на положення ч.3 ст.337 КПК України при перекваліфікації дій ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні є необґрунтованим, оскільки формулювання фактичної сторони обвинувачення, склад злочину, об`єкт посягання, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_8 , та у скоєнні якого він був визнаний судом винуватим, істотно відрізняються.
Також належить врахувати, що вищевказана позиція апеляційного суду підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
Так, у рішенні по справі «Селіверстов проти Російської Федерації» (скарга № 19692/02) від 25.09.2008 та рішенні у справі «Абрамян проти Російської Федерації» (скарга № 10709/02) від 09.10.2008 Європейський суд з прав людини встановив порушення п.3(а) та (b) ст.6 Конвенції, що надає право обвинуваченому бути поінформованим не тільки про причини обвинувачення, але також про правову кваліфікацію. Причому така інформація повинна бути детальною. Ці положення також були оцінені Європейським судом в світлі загального права на справедливий розгляд, гарантований п.1 ст.6 Конвенції, яке згідно вказаним рішенням було порушено. У зв`язку з цим, перекваліфікація дій винуватих (Селіверстова та Абрамяна) в судах Російської Федерації зі статей про хабарництво на статтю, що передбачає відповідальність за шахрайство, при встановленій ЄСПЛ істотній різниці в суб`єктивній та об`єктивній сторонах цих злочинів, була здійснена із порушенням Конвенції, що порушило право обвинувачених на захист від нового обвинувачення.
Вказані обставини свідчать про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та згідно з п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України є підставою для скасування вироку.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими та застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, але ці доводи можуть бути враховані судом при новому розгляді кримінального провадження.
Під час нового судового розгляду суду необхідно вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді