Справа №522/8129/20
Провадження №1-кс/522/8009/20
УХВАЛА
27 травня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000036 від 07.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000036 від 07.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що до Одеської місцевої прокуратури №3 07.05.2020 року надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 25.03.2020 року об 11:13 невстановлена особа на ім`я ОСОБА_5 , використовуючи підроблені правовстановлюючі документи, зареєструвала за собою право власності на квартиру ОСОБА_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинила останній матеріальну шкоду у великих розмірах.

Того же дня відомості, викладені у заяві ОСОБА_4 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України.

Вивченням відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 та право власності на неї зареєстровано 25.03.2020 року на підставі документів, виданих ПП ВКФ «Мікромегас», а саме: довідка 16оф від 26.10.2018 року; акт приймання-передачі майнових прав №МП107к.8п.2с/А16 від 26.10.2018; акт приймання-передачі нерухомого майна, № 107-кв/МП; виписка 16оф від 26.10.2018 року; договір купівлі - продажу майнових прав №МП107к.8п.2с/А16 від 27.09.2011 року.

Разом з тим, відповідно листа ПП ВКФ «Мікромегас» №55/06 від 08.05.2020 року, зазначені вище документи зі сторони ПП ВКФ «Мікромегас» не укладались, не складались та не видавались, а інвестором, який закріплений за новозбудованим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 .

Вказані обставини підтверджують факт підробки правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру та безпідставну реєстрацію права власності на неї.

Відповідно до рішення прокурора у кримінальному провадженні №0000036 від 07.05.2020 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом, оскільки вона є об`єктом кримінально-протиправних дій.

Отже, на теперішній час існує сукупність підстав вважати, що вказана квартира є доказом по злочину, та з метою збереження речового доказу, а також запобігання можливості перетворення та відчуження, виникла необхідність в накладенні арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування нею.

Прокурор, посилаючись на вимоги ст.ст. 98, 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, просить накласти арешт на вказане майно.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила суд його задовольнити.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власника майна.
Заслухавши прокурора та вивчивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні було встановлено, що до Одеської місцевої прокуратури №3 07.05.2020 року надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 25.03.2020 року об 11:13 невстановлена особа на ім`я ОСОБА_5 , використовуючи підроблені правовстановлюючі документи, зареєструвала за собою право власності на квартиру ОСОБА_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинила останній матеріальну шкоду у великих розмірах.

Того же дня відомості, викладені у заяві ОСОБА_4 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України.

Як було встановлено, остання реєстрація права власності на зазначений об`єкт здійснена державним реєтратором Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_7 та станом на 07.05.2020 року здійснена за ОСОБА_5 (витяг з Державного реєстру речових прав №208402097 від 07.05.2020 року).
Постановою прокурора від 08.05.2020 року вищевказану квартиру визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000036 від 07.05.2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до ст.276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Таким чином, на переконання слідчого судді, зазначене у клопотанні слідчого нерухоме майно, має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України та може містити у собі відомості на підтвердження або спростування обставин провадження, оскільки є підстави вважати, що вказане нерухоме майно було об`єктом кримінально протиправних дій в рамках вчинення вищенаведеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом вчинення шахрайських дій з метою заволодіння чужим майном.
Крім того, слідчий суддя враховує, що санкцією ч. 4 ст. 190 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вищевказаного клопотання та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В свою чергу, слідчий суддя зазначає, що нормою п. 39 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч. 1 ст. 1 Протоколу, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2004 р. у справі «Трегубенко проти України», Суд повторює, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Також, Суд визначає, що «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії»).
Відтак, слідчий суддя вважає, що зважаючи на принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, у даному випадку доцільною буде заборона відчуження та розпорядження нерухомим майном, без заборони користування ним.
Керуючись ст. ст. 170, 173, 309, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000036 від 07.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, задовольнити частково.
Накласти арешт з забороною відчуження та розпорядження на квартиру загальною площею 91,7 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, заборонивши будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири.
В іншій частині клопотання, відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.
Слідчий суддя ОСОБА_1