В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. Справа153/418/17

Провадження1-кп/153/41/17-к

у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093
про обвинувачення ОСОБА_3 , який народився 1991 року у вересні місяці 09 числа у місті Ямпіль Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 06.11.2012 за ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років дев`яти місяців позбавлення волі, 15.03.2016 звільнений з установи відбування покарання по закінченню строку покарання, за що судимість у встановленому законом порядку не погашена,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :
Обвинуваченому ОСОБА_5 постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2016 встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з обмеженнями передбаченими Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме: заборона виїзду за межі Ямпільського району Вінницької області без письмового дозволу начальника Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, прибувати у Ямпільське ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області два рази на місяць кожного вівторка о 09 годині на відмітку. ОСОБА_5 будучи належно ознайомлений з вказаними обмеженнями та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду відповідно до ст.395 КК України, без відповідного дозволу та не повідомивши працівників поліції, що здійснюють нагляд за місцем проживання у межах одного населеного пункту, без поважних причин, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив місце свого проживання по АДРЕСА_1 , та в період з 14.03.2017 по 20.03.2017 виїхав в м.Могилів-Подільський Вінницької області, де тимчасово проживав у ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 . 20.03.2017 ОСОБА_5 виявлено ДОП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області на території автовокзалу по вул..Пушкінській,41 м.Могилів-Подільський Вінницької області та на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення по ч.2 ст.175-1 КУпАП.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України визнав повністю, в скоєному розкаявся. Пояснив, що відносно нього був встановлений адміністративний нагляд. Дільничний приходив до нього і відмічав його. Але він посварився зі своїм батьком і поїхав до свого знайомого у місто Могилів-Подільський, де перебував. Про свій від`їзд працівникам поліції він не повідомив.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
Досліджені та проаналізовані зібрані по справі докази, тобто фактичні дані, які містяться в показаннях обвинуваченого, їх об`єктивна оцінка з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст.368 КПК України, дають підставу суду вважати про обґрунтованість пред`явленого органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 про самовільне залишення місця свого проживання по АДРЕСА_1 , а саме в період з 14.03.2017 по 20.03.2017, з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою, а його дії кваліфікує за ст.395 КК України, тобто порушення правил адміністративного нагляду - самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

Визнання вини та щире каяття, у відповідності із ст.66 КК України, суд відносить до пом`якшуючих вину ОСОБА_5 обставин.

Рецидив злочину суд відносить до обставин, які обтяжують покарання у відповідності із ст.67 КК України.

Із врахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, враховуючи думку сторони обвинувачення щодо призначення покарання обвинуваченому, думку сторони захисту, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе з ізоляцією його від суспільства. Тому, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 покарання у виді арешту, передбаченому санкцією ст.395 КК України.

Призначаючи ОСОБА_5 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Відповідно до ст.44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Відповідно ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Пункт 1 ч.1 ст. 49 КК України передбачає, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Відповідно до ч.2 ст.12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З матеріалів кримінального провадження №0000093 від 21.03.2017 встановлено, що вчинене діяння, яке інкримінується обвинуваченому, мало місце в період з 14.03.2017 по 20.03.2017, та перебіг строків давності від вказаного періоду, у відповідності до положень ч.ч.2, 3 ст.49 КК України, не зупинявся та не переривався.
Наведене свідчить про те, що з моменту вчинення протиправних дій обвинуваченим минуло два роки.
На час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено та сторонами провадження не надано даних про вчинення обвинуваченим нових злочинів, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Із врахуванням вище викладеного, суд має підстави для звільнення ОСОБА_5 від покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України.
Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався, клопотань про застосування відносно нього запобіжного заходу не заявлено.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.349, 368-371, 373-374, 392-393, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України і призначити йому покарання у виді трьох місяців арешту.
На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання у виді трьох місяців арешту, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ямпільський районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1