Справа № 462/7726/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/151/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу судді Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника- адвоката - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 березня 2020 року включно.

Своє рішення суд мотивує тим, що ОСОБА_6 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, зокрема і за злочин проти життя та здоров`я особи, і знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, що свідчить про існування ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів, а також, враховуючи, що обвинувачений не працює, неодружений, що свідчить про відсутність у нього соціально-стримуючих факторів.
На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У разі, якщо суд прийде до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, просить встановити розмір застави в межах п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений покликається на відсутність будь-яких обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки прокурором не доведено обставини, які виправдовують подальше його тримання під вартою. Звертає увагу на те, що прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою жодним чином не довів обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшилися або не з`явилися нові. Вказує на те, що він має постійне місце проживання, а також на погіршення стану його здоров`я. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не містить будь-яких висновків про необхідність подальшого утримання його під вартою. На думку апелянта, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини суд першої інстанції, порушив вимоги національного законодавства, і ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стверджує, що в оскаржуваній ухвалі відсутні підстави продовження строку тримання його під вартою, що свідчить про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думки прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.

Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу, як зазначено в ч.2 ст.331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №462/7726/18, в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 19 березня 2020 року включно.

На думку апеляційного суду, місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зокрема, останній обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, особу підозрюваного та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків.

Суд оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави.

Правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, як про це просить обвинувачений ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, відсутність ризиків, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.

При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 19 березня 2020 року включно, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню непідлягає.

Головуючий

Судді