Справа № 376/1360/19
У Х В А Л А

20.09.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

суддя - ОСОБА_2 ,

суддя - ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши питання доцільності продовження заходів забезпечення під час судового засідання в приміщенні суду за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за ознаками злочинів передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

До обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 10 жовтня 2019 року.

Завершити судовий розгляд обвинувального акта до вказаної дати не вбачається за можливе, через те, що до суду не з`яви вилися свідки обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор, просив продовжити застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потерпілі та їх представник підтримали прокурора.

Захисник та обвинувачений покладались на розсуд суду.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у Кодексі передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ст.ст. 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1, 2 ст. 194 КПК України).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Суд зазначає, що існує достатньо підстав вважати, що опинившись на волі, обвинувачений може переховуватись від слідства, суду, адже він офіційно не працевлаштований, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та існує обґрунтована підозра у вчиненні ним злочинів, за які законом передбачена відповідальність у виді позбавлення волі, він може незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки він знає та неодноразово відвідував місце проживання потерпілих та може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже не має постійного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні трьох злочинів та має довготривалі неприязні відносини із потерпілим.

Доводи захисника не спростовують наведеного.

Суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому вважає за необхідне продовжити йому строк тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року.

Отже, ухвала про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 350, 371, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 - ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ - залишити без зміни, продовживши строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на строк шістдесят днів, тобто по 18 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку і строки передбачені статтею 395 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3