Провадження №1-кп/523/760/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

27.02.2020 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в присутності потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002626 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гвардійське, Лиманського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду встановлено, що 14 липня 2019 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалося за можливе, ОСОБА_6 перебуваючи біля автотранспортної зупинки «Паустовського», що розташована по проспекту Добровольського в місті Одесі (перехрестя вулиць Паустовського та проспекту Добровольського, неподалік від будинку № 159), на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в ході словесного конфлікту (конфлікт відбувся 14 липня 2019 року, приблизно о 18 години 00 хвилин неподалік від бару «Діоніс», що розташований за адресою: Паустовського, № 2/4) з раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння останньому тілесних ушкоджень (з метою завдання шкоди здоров`ю), усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинених тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 підбіг до ОСОБА_5 ззаду й схопивши його своєю правою рукою (стиснувши її навколо шиї потерпілого) та застосовуючи фізичну силу, повалив останнього на асфальтне покриття проїжджої частини проспекту Добровольського, в результаті чого потерпілий впав на спину.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на нанесення тілесних ушкоджень (завдання шкоди здоров`ю) ОСОБА_5 , підійшов до потерпілого, який втратив можливість здійснювати опір в результаті падіння на спину, та умисно своєю правою ногою у взутті наніс останньому не менше трьох ударів в область життєво важливого органу голови.

В результаті своїх умисних, протиправних дій ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку тяжкого ступеню, закритого перелому потиличної кістки справа з переходом до потиличного отвору (склепіння та основи черепу), які супроводжувалися забоєм лівої скроневої долі, крововиливом під тверду та м`які мозкові оболонки в лівій скроневій області, лобній області зліва, лівій тім`яній області, який призвів до стиснення (компресії) головного мозку, синця лобної області зліва, садни потиличної області, які згідно п. 2.1.3 «б», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; а також закритого перелому променевої кістки лівого передпліччя в нижній третині, який не був небезпечним для життя, а викликає тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2. і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.). відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

При первинному допиті обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України визнав та пояснив суду, що 14.07.2019 року він йшов з похоронів свого товариша. Зайшов до бару та сам хотів там посидіти. Однак до бару зайшов потерпілий та почав грубити барменші, на що він зробив йому зауваження та пішов. Потерпілий наздогнав його на вулиці та почав ображати, на що він розсердився та почав бити потерпілого хаотично у район тулуба та по голові.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї провини, його вина підтверджується:

-допитом потерпілого ОСОБА_5 , який в ході судового розгляду вказав на обвинуваченого, як на особу яка нанесла йому тілесні ушкодження, а також підтвердив всі обставини вчиненого відносно нього кримінального правопорушення;

?дослідженими в судовому засіданні:

-протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 000426 від 16.07.2019 року, відповідно до висновку якого ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння;

-протоколом огляду оптичного носія інформації CD-R + disk «Recontable», 52x, 700 МВ, який долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, на якому міститься відеозапис з камери відеоспостереження, що розташована на перехресті вул. Паустовського та просп. Добровольського в м.Одесі.

-Згідно медичних довідок ОСОБА_6 на обліках у лікарів психіатра, невролога, нарколога не перебуває.

Після перегляду відео з місця події ОСОБА_6 підтвердив, що бив потерпілого декілька разів, не пам`ятав кількості ударів, у зв`язку з подіями, які переживав того дня.

Отримавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не досліджувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 121 ч. 1 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1,2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушення встановлена та доведена повністю та дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як у заподіяння ОСОБА_5 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_6 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисні тяжкі злочини. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому злочину, ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст.19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_6 , який вину в скоєному визнав, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітніх дітей, обставини справи, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений свою вину визнав, виявив готовність нести покарання, неодноразово в судовому засіданні засуджував свій вчинок, висловлював відвертий жаль з приводу вчиненого ним злочину; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений добровільно в ході, як досудового розслідування під час проведення слідчих дій, так і під час розгляду справи в суді, давав змістовні показання щодо часу, місця, способу вчинення злочину та інших обставин вчинення злочину та вказані показання відповідають фактичним даним, встановлених в ході судового розгляду справи, тобто своїми активними діями сприяв всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Згідно ст. 67 КК України суд до обставин справи, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відносить вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (п. 13 ч. 1 ст. 66 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Разом із тим, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе при призначенні покарання за ч. 1 ст. 121 КК України застосувати відносно ОСОБА_6 ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому суд враховує в якості обставин справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

З огляду на це, на підставі приписів ст. 69-1 КК України, які є імперативними, суд повинен визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, який не перевищує двох третин максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи дані про особу обвинуваченого, досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , його спосіб життя, «Середній» рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та «Середній» рівень ризику небезпеки для суспільства, історію кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі в його випадку є можливим за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_6 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог ст. 69 КК України.

Цивільні позови у провадженні не заявлені.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Після набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту змінити на тримання під вартою.

Виконання вироку доручити Суворовському ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області.

В строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_6 , строк перебування під вартою з 15.07.2019 року по 16.01.2020 року включно.

Речові докази: два паперових конверти зі змивами та зрізами з нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_6 , згорток паперу білого кольору зі зразками крові ОСОБА_6 , - знищити; оптичний носій інформації CD-R + disk «Recontable», 52x, 700 МВ, зберігати при матеріалах кримінального провадження № 523/17370/19.

Копії вироку вручити під розписку ОСОБА_6 та прокурору, а також надати іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Одеської області, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1