Справа № 538/1884/16-к
Провадження № 1-кп/539/45/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2020 року м.Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника - ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, освіта вища, одруженого, має малолітню дитину, не працюючого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И В :
26 березня 2016 року близько 23 год 50 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , біля магазину «Шлях», під час сварки із ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар ОСОБА_7 в обличчя в область лівого ока, в результаті чого спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого очного яблука з тотальним крововиливом в передню камеру та скловидне тіло, обширним склеральним пораненням з випадінням всіх внутрішніх оболонок ока, пошкодженням верхнього та зовнішнього прямих м`язів, які рухають око, крововиливами в повіки та склеру лівого ока, крововиливу в ліву пазуху лобної кістки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 100 від 31.08.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію постійної (стійкої) втрати працездатності більш ніж на одну третину. Згідно даного висновку експертизи контузія лівого ока призвела до пониження гостроти зору з 0,6 до 0 (нуля), зморщення лівого очного яблука та подальшого його видалення. Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 134 від 05.10.2016 року, враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вони могли утворитися одномоментно внаслідок однократної дії у ділянку лівого ока потерпілого тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть людини, стиснута в кулак або інший предмет з подібними характеристиками.
Обвинувачений ОСОБА_5 від дачі показань згідно із ст. 63 Конституції України відмовився.
Вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 26.03.2016 року близько 23.50 год. він підійшов до магазину «Шлях». В цей час із кафе «Мікс» вийшов ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_5 запропонував йому відійти та поговорити. Коли вони зайшли за ріг магазину Шлях, ОСОБА_5 почав ображати його нецензурною лайкою та висловлював претензії з приводу побиття вікон, на що він відповів ОСОБА_9 , що це той побив йому вікна. Після цього ОСОБА_5 вдарив його в ліве око правою рукою та хотів вдарити ще, але ОСОБА_10 його притримав. До приїзду швидкої та поліції він перебував на площадці біля кафе «Мікс» разом з ОСОБА_11 . Влітку 2015 року у нього з ОСОБА_5 був конфлікт, ОСОБА_5 його вдарив, потім приходив до нього додому і вибив скло, про це він знає зі слів дружини. В результаті спричинення ОСОБА_5 даних тілесних ушкоджень, він втратив око;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_7 її чоловік. Як розповів їй чоловік, 26.03.2016 року ОСОБА_5 вдарив його в око і вибив його. Після того, як все трапилося, ОСОБА_7 телефонував їй, приблизно о 01 год. Вона приїхала до нього у лікарню, то побачила травму лівого ока у чоловіка. ОСОБА_5 також був у відділенні лікарні, вона з ним не спілкувалась. Влітку 2015 року ОСОБА_5 вибив їм вдома вікно, шукаючи чоловіка. В лікарні також були працівники поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що 26.03.2016 року в період часу з 23-00 год. по 24-00 год. він з ОСОБА_14 були в кафе «Неон» в м. Заводське. Вийшли покурити до автостанції і він побачив як ОСОБА_5 вдарив правою рукою ОСОБА_7 один раз в обличчя, від чого ОСОБА_7 присів, а ОСОБА_9 розвернувся і пішов звідти. ОСОБА_9 та ОСОБА_15 перебували за рогом магазину «Шлях» і їх було добре видно;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що 26.03.2016 року близько 24-00 год. він разом з ОСОБА_7 прийшли до кафе Мікс, при цьому він зайшов у кафе «Мікс», а ОСОБА_15 залишився на вулиці разом із ОСОБА_10 . В кафе він пробув приблизно 7 хв. Коли він заходив в кафе, то на зустріч йому виходив ОСОБА_5 та вони розминулись. Вийшовши на вулицю, побачив як ОСОБА_15 вийшов із-за рогу магазину «Шлях», був в крові, тримався за око, коли підійшов ближче, то побачив як у ОСОБА_15 було ліве око в крові. Він виніс ОСОБА_15 серветки. ОСОБА_7 сказав, що тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_5 , а саме ударив в око. Він постійно був біля ОСОБА_7 , поки його не забрала швидка. Біля магазину Шлях було освітлення.
- заявою ОСОБА_7 від 27.03.2016 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 26.03.2016 року близько 23 год. 30 хв. біля магазину «Мікс» наніс йому тілесні ушкодження (а.с.128);
- рапортом оперативного чергового про первинний облік інформації, яка надійшла по телефону від 26.03.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження та розбив око (а.с.129);
- рапортом оперативного чергового про первинний облік інформації, яка надійшла по телефону, від 27.03.2016 року, відповідно до якого в стаціонарне відділення обласної лікарні госпіталізовано ОСОБА_7 (а.с.130);
- протоколом огляду місця події від 16.09.2016 року з фото таблицею до нього, де зафіксовано місце нанесення ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження (а.с.133-136);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_7 з фото таблицею до нього, під час якого останній показав та розповів, як саме ОСОБА_5 наніс йому один удар кулаком в область лівого ока (а.с.141-143);
- висновком експертизи №71 від 26.04.2016 року, згідно якого показання, надані потерпілим ОСОБА_7 , в ході проведення слідчого експерименту 24.04.2016 року, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим в ході проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 щодо механізму отримання ним тілесних пошкоджень (а.с.145-148);
- протоколом огляду від 12.09.2016 року, в ході якого у ОСОБА_7 було вилучено ДВД-диск із відеозаписом камери зовнішнього відеоспостереження магазину «Шлях» за 26.03.2016 року та ДВД-диском із відеозаписом камери зовнішнього відеоспостереження магазину «Шлях», на якому зафіксовано як ОСОБА_5 та ОСОБА_7 пішли в напрямку велостоянки, після чого вони зникли із поля зору камери, потім на диску відображено як ОСОБА_5 сам повертається звідти і йому назустріч іде свідок ОСОБА_10 , ОСОБА_5 намагається повернутися, однак ОСОБА_10 забирає ОСОБА_5 звідти і вони вдвох йдуть в напрямку кафе «Мікс» (а.с. 150-151);
- висновком експертизи №100 від 31.08.2016 року відповідно до якого, згідно з даними на ім`я ОСОБА_7 , даних огляду членами експертної комісії, додатково наданої медичної документації (після видалення лівого очного яблука), у підекспертного було виявлено такі тілесні ушкодження: контузія лівого очного яблука з тотальним крововиливом в передню камеру та скловидне тіло, обширним склярним пораненням з випадінням всіх внутрішніх оболонок ока, пошкодженням верхнього та зовнішнього прямих м`язів, які рухають око, крововиливами в повіки та склеру лівого ока, крововилив в ліву пазуху лобної кістки. Контузія лівого ока призвела до пониження гостроти зору з 0,6 до 0 (нуля), зморщення лівого очного яблука та подальшого його видалення. Відповідно до п.24 «Таблиць процентів втрати загальної працездатності і результаті різних травм…», інструкції №2 «Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи» від 08.01.1986 року», процент постійної втрати загальної працездатності у ОСОБА_7 складає 35%, що згідно з п. 2.1.1 г «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію постійної (стійкої) втрати працездатності більш ніж на одну третину. Об`єктивних судово-медичних даних про наявність закритої черепно-мозкової травми в наданій документації немає, тому у відповідності до п. 4.6 вказаних «Правил…» даний діагноз оцінці по ступеню тяжкості не підлягає (а.с.154-166);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_13 з фото таблицею до нього, під час якого останній на місці події розповів та показав, де саме та як саме ОСОБА_5 наніс один удар в обличчя ОСОБА_7 (а.с.167-171);
- висновком експертизи №151 від 21.09.2016 року, згідно якого показання надані свідком ОСОБА_13 в ході проведення слідчого експерименту 16.09.2016 року не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо кількості та можливого механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_7 , отриманих в ході проведення його судово-медичної експертизи (висновок експерта №52, закінчений 23.04.2016 року) (а.с.173-176);
- висновком експертизи №134 від 05.10.2016 року, згідно якого враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, судово-медична експертна комісія прийшла до висновку, що вони могли утворитися одномоментно внаслідок однократної ударної дії у ділянку лівого ока потерпілого тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть людини стиснута в кулак або інший предмет з подібними характеристиками. Анатомічне розміщення, морфологічні властивості травми, виявленої у ОСОБА_7 , не є характерними для її утворення як в результаті падіння на площині, так і при самоушкодженні. Морфологічна характеристика виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень відповідає даті 26.03.2016 року вказаній у фабулі постанови про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 23.09.2016 року. Показання ОСОБА_13 дані ним 16.09.2016 року в ході проведення слідчого експерименту, відповідають давності, кількості, механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 та не суперечать їх анатомічній локалізації (а.с.178-182).
Судом з`ясовано, що на час події між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були конфлікти, адже у травні 2015 року ОСОБА_5 пошкодив скло у будинку ОСОБА_7 згідно матеріалів перевірки № 645 від 22.05.2015 року (а.с. 220-232)
Також напередодні події, а саме 25.03.2016 року ОСОБА_5 звертався до Лохвицького ВП з приводу пошкодження вітрини у його магазині в м. Червонозаводське (а.с. 213-219).
Викладене узгоджується із тим, що, як пояснив потерпілий ОСОБА_7 , коли він зустрівся із ОСОБА_5 , той спитав його навіщо він побив у нього вікна, після чого у них виник конфлікт.
При кваліфікації дій винного за ч.1 ст. 121 КК України суд враховує, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені шляхом нанесення удару кулаком в область лівого ока, тобто в життєво важливу ділянку тіла та із достатньою силою. Тому вказані тілесні ушкодження були спричинені потерпілому умисно.
Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_5 в заподіянні ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, що спричинило інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України.
Як убачається з Акту судово-психіатричного експерта № 385 від 17.09.2018 року, ОСОБА_5 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством і іншим хворобливим станом психіки не страждав і міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді органічного маячного (шизофреноподібного) розладу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Наявне у досліджуваного хронічне психічне захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 підпадає під дію ч. 3 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом (т. 2, а.с. 142-152).
Згідно висновку судово психіатричної комісійної експертизи від 07.02.2019 року №28 ОСОБА_5 в період інкримінованого йому діяння на хронічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав. У період інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 виявляє хронічне психічне захворювання у формі органічного маячного ( шизофреноподібного) розладу. За своїм психічним станом в теперішній час іспитований не може усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом (т.2 а.с. 207-210).
Прокурор в судовому засіданні просила застосувати до обвинуваченого примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, оскільки ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого потерпілий втратив око.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 наполягав на госпіталізації ОСОБА_5 до психіатричного закладу саме з посиленим наглядом. Цивільний позов підтримав, наполягав на його задоволенні.
Захисник ОСОБА_6 просив врахувати результати експертизи та застосувати до обвинуваченого примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Згідно ч.3 ст. 19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом…
Частиною 4 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
В зв`язку з викладеним, виходячи з характеру вчиненого ОСОБА_5 тяжкого злочину проти здоров`я особи, який призвів до втрати потерпілим ока, суд вважає за необхідне визначити тип психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 515 КПК України у разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру. Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» одночасно зі скасуванням (припиненням) примусових заходів медичного характеру щодо особи, яка захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, а потім одужала, суд має вирішити питання про відновлення кримінальної справи.
Постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).
Суд вважає за необхідне цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково, а цивільний позов у частині позовних вимог про щомісячне стягнення майнової шкоди залишити без розгляду враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позов про відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню по наступним чекам: 09.08.2016р. - 20,09 грн., 06.09.2016 р. - 1023,23 грн., 04.08.2016 р. - 197,80 грн., 06.08.2016 р. - 16,30 грн., 05.08.2016 р. - 180,18 грн., 05.08.2016 р. - 5,93 грн., 08.08.2016 р. - 34,16 грн., 06.08.2016 р. - 12,12 грн., 08.08.2016 р. - 19,45 грн., 05.08.2016 р. - 98,10 грн., 05.08.2016 р. - 180,18 грн., 05.08.2016 р. - 396,85 грн., 28.03.2016 р. - 9,85 грн., 30.03.2016 р. -269,67 грн., 31.03.2016 р. - 20,76 грн., 29.03.2016 р. - 800 грн., 30.03.2016 р. - 316,37 грн., 29.03.2016 р. - 285,56 грн., 27.03.2016 р. - 326,43 грн., 27.03.2016 р. - 7,50 грн., 27.03.2016 р. - 234,97 грн., 27.03.2016 р. - 106 грн., 27.03.2016 р. - 23,05 грн., 27.03.2016 р. - 162,33 грн., 27.03.2016 р. - 140 грн., а всього на суму 4886 грн. 88 коп., тобто в розмірі понесених потерпілим витрат на лікування по наданим суду чекам на придбання медичних засобів та оплату медичних послуг та понесених під час лікування у зв`язку з спричиненими обвинуваченим тілесними ушкодженнями за період лікування 27.03.2016р.-04.04.2016р., 04.08.2016р.-09.08.2016р., 06.09.2016р. Враховуючи, що потерпілим не обгрунтовувалися та не надавалися докази на підтвердження необхідності проведення інших витрат по наданих чеках, які були надано за період, коли лікування не проводилося та без призначення лікарів, витрат, в тому числі і по чеках на придбання пального (заправка якого саме автомобіля, витрати пального, відстань шляху яку необхідно подолати, коли саме та куди саме запланована поїздка), суд вважає що цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає.
При вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 100 000 грн. При цьому суд вважає, що моральна шкода, заподіяна ОСОБА_7 полягає в фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких ОСОБА_7 зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що моральна шкода заподіяна злочином, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступінь вини ОСОБА_5 , ступінь тяжкості, характер та кількість заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, те, що в результаті вчинення злочину потерпілий втратив око та частково втратив працездатність, дана втрата працездатності є для потерпілого постійною, вимушеність змін в організації потерпілим свого життя, вимоги розумності і справедливості.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_7 в частині щомісячного стягнення майнової шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Встановлено, що згідно висновку експертизи № 100 від 31.08.2016 р. процент постійної втрати загальної працездатності потерпілого ОСОБА_7 складає 35 %. Згідно довідки МСЕК ОСОБА_7 13.06.2017р. встановлено 3 групу інвалідності по зору до 01.08.2017 р. Згідно довідки МСЕК ОСОБА_7 26.07.2017р. встановлено 3 групу інвалідності безтерміново.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що цивільний позов потерпілого при подачі до суду в частині вимог про щомісячне стягнення майнової шкоди не відповідав вимогам, викладеним у статті 119 ЦПК України в редакції станом на час подачі позову.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції станом на час подачі позову) суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Разом із тим КПК України не містить інституту залишення позовної заяви без руху.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК.
Як вбачається зі змісту цивільного позову у цій частині, потерпілим фактично не зазначено грошового розміру щомісячних виплат, які він прохає суд стягувати з обвинуваченого. Позовні вимоги у цій частині потерпілим ОСОБА_7 обгрунтовувалися тим, що він за спеціальністю є газоелектрозварювальником та обмежений у працевлаштуванні за фахом, тому вважає за доцільне стягувати на його користь мінімальну заробітну плату щомісячно. Разом із тим потерпілим ОСОБА_7 не надано до суду належних та допустимих доказів щодо його трудової зайнятості чи відсутності такої саме на момент заподіяння шкоди, хоча вказана обставина має істотне значення для визначення розміру відшкодування шкоди згідно ст. 1195 ЦК України.
На підставі викладеного, враховуючи, не відповідність позовної заяви потерпілого вимогам ст. 119 ЦПК України, що у випадку їх не усунення під час розгляду має правові наслідки, викладені у п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд вважає, що цивільний позов потерпілого в цій частині позовних вимог підлягає залишенню без розгляду.
Суд вважає, що з відповідними позовними вимогами про щомісячне стягнення майнової шкоди, потерпілий має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.
На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 128, 129, 335, 503-515 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Застосувати до ОСОБА_5 , 1985 року народження, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, із звичайним наглядом до набрання ухвалою законної сили залишити без змін.
Запобіжний захід скасовується з часу доставки (прийому) ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 4886 грн. 88 коп. майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, а всього 104 886,88 (сто чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість) гривень 88 коп.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 в частині позовних вимог про щомісячне стягнення майнової шкоди залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1