ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-cc/819/263/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
18 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
За участю прокурора: ОСОБА_6
Підозрюваного: ОСОБА_7
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
13.04.2020 року в рамках вказаного кримінального провадження слідчий СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області звернувся до слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області із клопотанням, в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки запобіжний захід обраний стосовно останнього закінчується 18.04.2020 року в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.05.2020 року.
В обґрунтування свого клопотання слідчий послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, яка підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а також на те, що заявлені раніше ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися та виправдовують подальше тримання особи під вартою.
Продовження запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваного дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.2020 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено та застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 20 год. до 06 год. строком до 17.05.2020 року, включно, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без призначення застави.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив про те, що слідчий суддя не зважив на доводи клопотання слідчого, зокрема відомості про особу підозрюваного, слабкість його соціальних зв`язків, оскільки останній офіціально не працює, не має постійного офіційного джерела доходу, не має на утриманні дітей чи інших непрацездатних осіб, відповідно до довідки-характеристики раніше неодноразово судимий та перебуває на обліку у Херсонському ВП як особа, відносно якої встановлено адміністративний нагляд.
Також, відносно ОСОБА_7 26.03.2019 року направлено до суду обвинувальний акт за ч.1 ст.309 КК України.
Слідчим суддею обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , за якою проживає його брат ОСОБА_9 , який є підозрюваним у цьому ж кримінальному провадженні та відносно якого також обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту за цією ж адресою.
Враховуючи викладене, встановлено, що заявлені раніше ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшились, та виправдовують подальше тримання особи під вартою.
У порушення вимог кримінального процесуального законодавства, слідчим суддею на враховано вагомість та обґрунтованість підозри при застосуванні до підозрюваного такого запобіжного заходу як домашній арешт.
Водночас апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущеного з поважних підстав, оскільки повний текст ухвали слідчого судді прокурором було отримано лише 28.04.2020 року.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, захисника, підозрюваного, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи питання про дотримання прокурором строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.2020 року, враховуючи, що копію оскаржуваної ухвали прокурором отримано 28.04.2020 року (а.п.62), колегія суддів вважає, що з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, прокурору слід поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущений з поважних причин.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що слідчий обмежився тільки переліком обставин, які складають ризики та доводів того, чому є необхідним продовження строку досудового розслідування.
Під час знаходження ОСОБА_7 під домашнім арештом відсутні будь-які дані, що ним порушувався даний запобіжний захід.
Також зазначає, про необов`язковість офіційного працевлаштування та наявність у підозрюваного соціальних зв`язків.
А також необґрунтованість ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування.
Та необґрунтованість неможливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді суду першої інстанції.
Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
З матеріалів провадження вбачається, що 17.12.2019 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку, передбаченому ст.208 КПК України.
17.12.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
12.02.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
19.12.2019 року ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, яку 03.02.2020 року ухвалою Херсонського апеляційного суду скасовано та постановлено нову ухвалу, якою до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.02.2020 року.
18.03.2020 ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду ОСОБА_1 задоволено клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_7 , якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18.04.2020 (включно).
Згідно повідомлення про підозру, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 , 16.12.2019 року приблизно о 19.40 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись на перехресті вулиць Маршала Блюхера та Нестерова, в районі кафе «Форт», яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Маршала Блюхера, 52, де між ними та потерпілим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник конфлікт на ґрунті повернення раніше наданих останньому грошових коштів у борг, який переріс у бійку. Під час бійки у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, нанесли останньому численні удари руками і ногами у різні ділянки тіла, голови та обличчя (точна кількість яких не встановлена). В результаті чого потерпілому ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичного експерта №1578 від 20.01.2020, були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:
I група: закрита черепно-мозкова травма: субарахноїдальні крововиливи головного мозку і мозочку, відкритий багатоуламковий перелом кісток носа з пошкодженням судин задніх відділів слизової оболонки носа, прямої перелом нижньої щелепи зліва, крововиливи в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні і в правий скронева м`яз, рани, синці та садна обличчя, синці вушних раковин. Пошкодження даної групи знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
ІІ група: прямі переломи 7-го ребра по правій передньо-пахвовій лінії і 11 ребра по лівій лінії лопатки, без пошкодження пристеночной плеври, крововилив в жирову капсулу правої нирки. Пошкодження 2 групи мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я.
ІІІ група: синці тулуба, садна правого ліктьового суглоба, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Смерть настала від механічної асфіксії внаслідок аспірації крові яка розвинулась в результаті багато уламкового перелому кісток та хрящів носу ушкодженням судин задніх відділів слизової оболонки носу, що супроводжувався рясною кровотечою.
Згідно зазначеного висновку судово-медичного експерта вищевказані тілесні ушкодження могли утворитись в результаті багаторазових травматичних дій тупих предметів з обмеженою поверхнею, не виключено рук і ніг, незадовго до настання смерті потерпілого, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, що є тяжким злочином, і підозра у вчиненні зазначеного злочину підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи, а саме даними, що містяться в:
- заяві про вчинення кримінального правопорушення, яка подана цивільною дружиною потерпілого ОСОБА_11 ;
- протоколі огляду, який проведено за адресою: АДРЕСА_2 в ході проведення якого виявлено труп ОСОБА_10 ;
- протоколі огляду місця події, який проведений на розі вулиць Нестерова та Маршала Блюхера у м. Херсоні біля кафе «Форт», яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Маршала Блюхера, 52, в ході проведення якого виявлено та вилучено речовину бурого кольору;
- протоколах допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;
- протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;
- протоколом проведення слідчого експерименту;
- висновком судово-медичного експерта №1578 від 20 січня 2020 року;
- іншими матеріалами провадження в їх сукупності.
13.03.2020 ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду задоволено клопотання слідчого про продовження строків досудового розслідування до п`яти місяців, а саме до 17.05.2020 року включно.
Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що до підозрюваного з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, необхідним і достатнім є застосування домашнього арешту.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».
Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».
Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.
Як вбачається з клопотання слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_14 та апеляційної скарги прокурора Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину, водночас жодних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим не наведено, тоді як наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.
Як зазначено в клопотанні слідчого про продовження строку дії запобіжного у вигляді тримання під вартою, на теперішній час у вказаному у кримінальному провадженні існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, зокрема, залишилося лише отримати висновки шести молекулярно-генетичних експертиз, які перебувають на виконанні у Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України. Слідчим встановлено, що закінчення вказаних експертиз планується не раніше другої декади квітня 2020 року.
Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою. Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.
Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби з покладенням певних обов`язків на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.
Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби щодо ОСОБА_7 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 404, п. 1 ) ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.2020 року задовольнити.
Поновити прокурору строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.2020 року.
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби з покладенням на нього певних обов`язків залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4