Провадження № 1-кс/331/335/20
ЄУН № 331/441/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«31» січня 2020 року м. Запоріжжя

слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1. 20.03.2007 року Жовтневим р/с м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до з років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

2. 20.11.2008 року Жовтневим р/с м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 357 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.12.2001 року з Вільнянської ВК №20 по відбуттю строку покарання;

3. 20.12.2012 року Жовтневим р/с м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі. За ч. 2 ст. 187 КК України виправданий. Звільнений 02.01.2019 року з Оріховської ВК № 88 по відбуттю строку покарання.

у кримінальному провадженні №0000212 від 29.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий в клопотанні вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше засуджена за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив корисливий злочин на території Олександрівського району.

Так, 29.01.2020 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на ЗГТ «Малий ринок», напроти буд. 87-В по пр. Соборному в м. Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з правої кишені куртки ОСОБА_7 , таємно викрав належний їй мобільний телефон «iPhone 7», вартість якого складає 7000 грн. Після чого, ОСОБА_6 утримуючи в руках мобільний телефон ОСОБА_7 почав рухатись у бік вул. Запорізької в м. Запоріжжя. В цей час ОСОБА_7 помітила ОСОБА_6 з належним їй телефоном у руках та почала вимагати повернення викраденого майна. Однак не зважаючи на вимоги ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені та викриті, з метою досягнення свого злочинного умислу, спрямованого на викрадення чужого майна, утримуючи при собі мобільний телефон належний ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зник з місця скоєння злочину.

30.01.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру.

29.01.2020 року о 23 годині 40 хвилин ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Зібраними під час досудового розслідування доказами встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шости років.

Так, органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, стійки соціальні зв`язки відсутні, вчинив тяжкий злочин за який законом передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі.

На підставі викладеного орган досудового розслідування приходить до висновку, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, усвідомлюючи можливе призначене покарання.

Окрім того, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, що дає підстави вважати, що систематичне скоєння корисних кримінальних правопорушень є єдиним його джерелом прибутку. Данні підстави вказують на те, що ОСОБА_6 залишаючись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, свідчить тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та процесуальна поведінка останнього.

У зв`язку з чим, з метою захисту громадян і суспільства від злочинних посягань, та з метою присічення подальшої злочинної діяльності ОСОБА_6 слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, враховуючі під час обрання запобіжного заходу, положення передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, його майновий стан та репутацію, міцність соціальних зв`язків, наявність в нього родини й утриманців, дають підстави вважати, що лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також забезпечити належну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Посилаючись на вищенаведене, слідчий просить суд застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягала на задоволенні клопотання.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 проти клопотання заперечували, просили суд не обирати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В обґрунтування клопотання зазначено, що відносно ОСОБА_6 маються ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Частиною 1 ст. 183 КПК передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Згідно Постанови N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Слідчий в клопотанні вказує на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років.

Підозрюваний ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, стійки соціальні зв`язки відсутні, вчинив тяжкий злочин за який законом передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі.

Прокурор в судовому засіданні вказував на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, усвідомлюючи можливе призначене покарання.

Оскільки, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, прокурор вважав, що систематичне скоєння корисних кримінальних правопорушень є єдиним джерелом прибутку підозрюваного. Тобто, ОСОБА_6 залишаючись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вивчений в судовому засіданні протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 29.01.2020 р. в маршрутному таксі в неї таємно було викрадено мобільний телефон, ставить під сумнів правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не доведено прокурором відповідними доказами, а тому розцінюються судом як припущення.

Разом з цим, на переконання суду, існує ризик, що ОСОБА_6 може вчинити новий злочин.

Частиною 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає доцільним застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який сприятиме запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а також забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів громадян України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 181, 193, 194, 196, 197 КПК України слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці із забороною залишати місце проживання: АДРЕСА_1 , з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., а також покласти на нього обов`язки:

- не відлучатися із місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Контроль за виконанням ухвали покласти на Олександрівський ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області.

Роз`яснити Олександрівському ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_6 і повідомити про це слідчому судді.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити два місяці, а саме до 31 березня 2020 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1