ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/1062/18 Номер провадження 11-кп/814/258/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000278 від 09.10.2018 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка, Машівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, вдівця, освіта неповна середня, працюючого підсобним робітником у ПП ОСОБА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
-28 серпня 2002 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 310 КК України на три роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на три роки;
-09 грудня 2002 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, з застосуванням ст. ст. 69, 71 КК України, на чотири роки позбавлення волі, звільнений 07 жовтня 2006 року по відбуттю покарання;
-14 лютого 2008 року Машівським районним судом Полтавської області за ст. 395 КК України на сто двадцять годин громадських робіт, звільнений 22 квітня 2008 року по відбуттю покарання;
-14 жовтня 2008 року Комінтернівським районним судом міста Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України на два роки позбавлення волі, звільнений 27 серпня 2010 року по відбуттю покарання;
-28 липня 2011 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121, ст. 342, ст. 395 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 27 квітня 2016 року по відбуттю покарання;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком чинності визначено залишити тримання під вартою та строк відбування покарання - рахувати з 26 листопада 2018 року.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати понесені на проведення експертних досліджень в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень на користь держави.
Як зазначено у вироку, 07 жовтня 2018 року, приблизно з 19-20 години, у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_11 , після спільного вживання алкогольних напоїв, виникла сварка на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, у ході якої у ОСОБА_7 виник прямий умисел на спричинення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні вище вказаного житлового будинку, умисно завдав своїй дружині ОСОБА_11 не менше шести ударів рукою в область лобної та скроневих частин голови, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носу; синців біля обох очей; кривовиливів на слизових губ; кривовиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин правої лобно-скроневої, правої лобної, лівої лобної, лівої скроневої ділянок голови; субдурального пластинчастого крововиливу правої, лобно-скронево-тім`яної частки головного мозку; крововиливу під м`яку мозкову оболонку правої півкулі; які розміщені в одній анатомічній ділянці, і внаслідок яких ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу з 17 до 19 години по місцю свого проживання. Згідно висновку судово-медичної експертизи №100а від 22 листопада 2018 року, причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась крововиливами під тверду та м`яку мозкові оболонки, набряком-набуханням речовини головного мозку.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись: обвинувачений ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 .

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, правильності юридичної кваліфікації його дій, прокурор у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2019 року скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду першої інстанції також підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що визначаючи покарання ОСОБА_7 місцевий суд не врахував того, що останній є неодноразово судимим і має 5 непогашених судимостей в тому числі за вчинення злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних речовин та проти життя та здоров`я особи, зокрема вироком Машівського районного суду від 28.07.2011 визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст. 121, ст. 342, ст. 395 КК України на 5 років позбавлення волі, і призначив покарання, яке хоч і не виходить за межі санкції ч.1 ст.121 КК України, але є несправедливим внаслідок м`якості.

Також на вирок суду першої інстанції надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , які є аналогічними за своїм змістом, в яких просять скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією інкримінованої статті у виді 6 років позбавлення волі.

Вважають, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (застосування закону, який не підлягає застосуванню), невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтуваннях апеляційних вимог зазначають, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які вказують на мотив та мету вчинення злочину. Зокрема те, що події вчиненого злочину мали тривалу передмову, оскільки обвинувачений та потерпіла ОСОБА_11 перебували в зареєстрованому шлюбі. Між подружжям часто виникали сварки, які іноді доходили до бійок, через схильність потерпілої ОСОБА_11 до вживання алкоголю, що не подобалось обвинуваченому, а також ревнощі потерпілої, під час яких остання і провокувала неодноразово бійки.

Стверджують, що всі допитані в судовому засіданні свідки охарактеризували обвинуваченого позитивно, як працелюбного, відповідального та неконфліктного односельчанина, а потерпілу негативно, як таку, що зловживала алкоголем, була ревнивою, конфліктною, неврівноваженою і провокуючою сварки із самим обвинуваченим. Це є свідченням того, що обвинувачений умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень та смерті не мав, а конфлікти, сварки та бійки часто провокувались самою потерпілою, яка при цьому перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, зазначають, що місцевий суд належним чином не оцінив пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставини визнання вини в повному обсязі та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема позитивні характеристики з місця проживання та роботи останнього.

Вважають, що місцевим судом не було застосовано закон, який підлягає застосуванню, оскільки маючи обґрунтовані підстави для застосування вимог ст. 69 КК України для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч.2 ст. 121 КК України суд першої інстанції цього не зробив і призначив покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановленої ч.2 ст. 121 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який не підтримав подану прокурором у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника в інтересах обвинуваченого та самого обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердженими дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та захисника в інтересах обвинуваченого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість або суворість та доводи сторони захисту про незастосування судом першої інстанції положень ст.69 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
При цьому, відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Отже, обов`язковими умовами для правомірного застосування ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину та особу винного в їх сукупності та єдності. Якщо судом встановлені тільки обставини, що пом`якшують покарання, хоча і такі, що істотно знижують ступінь тяжкості злочину, але разом з тим у справі відсутні дані, які позитивно характеризують особу винного, застосування ст. 69 КК України недопустимо, як і неможливо її застосування при наявності лише даних, що позитивно характеризують особу винного, але відсутні обставини, що пом`якшують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Згідно ст.67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого є рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який вину в інкримінованому злочині визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти життя та здоров`я особи; вчинив злочин, маючи не зняту і не погашену у встановленому порядку судимість, відсутність даних про перебування його на обліку у лікарів психіатра та нарколога; колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане із позбавлення волі без застосування положень ст.69 КК України.

Посилання обвинуваченого та його захисника у апеляційних скаргах на ту обставину, що нібито потерпіла сама спровокувала бійку не підтверджено будь якими доказами, а є лише припущенням апелянтів, а тому судом до уваги не береться.

Тому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляцій сторони захисту про призначення йому покарання із застосуванням норми ст. 69 КК України, оскільки в оскаржуваному вироці суд першої інстанції врахував всі обставини, на які посилається апелянт, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, та належним чином мотивував призначення покарання. Також суд першої інстанції навів мотиви неможливості застосування покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4