Ухвала
Іменем України
24 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 490/14792/14-к
провадження № 51-2297км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 ,
встановив:
До початку касаційного розгляду суддя ОСОБА_3 , який входить до складу колегії суддів, заявив самовідвід з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Перевіривши матеріали провадження та заслухавши думку прокурора, який вважав, що заява про самовідвід підлягає задоволенню, Суд дійшов висновку про наступне.
Як убачається з матеріалів провадження, до Верховного Суду звернувся прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, із касаційною скаргою на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, якою залишено без зміни вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 .
Судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2017 року, де суддя ОСОБА_3 перебував у складі колегії суддів, касаційну скаргу прокурора задоволено частково, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 08 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Доводи касаційної скарги прокурора безпосередньо стосуються обставин провадження, які аналізувались та оцінювались при розгляді касаційної скарги прокурора, де суддя ОСОБА_3 перебував у складі колегії суддів та висловив свою позицію щодо оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради 00Н від 27 липня 2006 року, встановлюють, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Так, у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи зокрема в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.
За таких обставин, участь судді ОСОБА_3 , який здійснював розгляд кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 8 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 , яким було скасовано вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.03.2016 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням вимог ст. 75 КК, та входить до складу колегії суддів у цьому кримінальному провадженні, викликає сумнів у його неупередженості.

З метою усунення сумніву щодо можливої упередженості судді ОСОБА_3 його заява про самовідвід підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 75, 80, 81 КПК, Суд

постановив:
Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити та здійснити повторний автоматизований розподіл матеріалів за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, якою залишено без зміни вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3