Справа № 728/2051/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/371/20
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000037 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Кзил-Орда, Казахстан, житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта професійно-технічна, працює у ТОВ «Охоронна Компанія» «Архангел Плюс», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 180000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Знято арешт з автомобіля «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 11 липня 2019 року, в 00.50 год., ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно несправному стані, а саме, з технічно несправною гальмівною системою, рухався автодорогою по вул. Даньківський Шлях, у місті Бахмач Чернігівської області, від центру міста до с. Курінь Бахмацького району.

Рухаючись у вказаному напрямку, навпроти автозаправки «ІРБІС», яка розташована по вул. Даньківський Шлях, 70а, у м. Бахмач, ОСОБА_10 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який лежав на проїзній частині дороги.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в кареті екстреної медичної допомоги при транспортуванні до Бахмацької ЦРЛ.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 порушив вимоги пункту 2.3 (б), пункту 12.3, пункту 31.4.1 (а) та пункту 31.4.1 (б) Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання даної дорожнього-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

Не погодившись із рішенням суду, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого, просив призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без застосування ст.75 КК України. В обґрунтування скарги послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначив, що місцевим судом не було в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дії обвинуваченого, які призвели до загибелі людини. Вказав на відсутність у ОСОБА_10 щирого каяття з приводу вчиненого ним злочину.

Прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також тяжкі наслідки, що настали. Вказав на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах потерпілим та прокурором не оскаржуються.

Доводи апелянтів про невідповідність призначеного ОСОБА_10 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_10 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_10 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_10 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, його вік, стан здоров`я.

Також судом було правильно враховано, що вчинення злочину ОСОБА_10 сталось за обставин, при яких пішохід ОСОБА_12 , в порушення вимог ПДР України, лежав на проїзній частині дороги, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння (концентрація в крові етилового спирту - 2,6 г/л); після вчинення злочину обвинувачений сам викликав працівників поліції і залишався на місці пригоди. Під час скоєння злочину ОСОБА_10 був тверезий.

Разом з цим, щире каяття обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Жодних обставин, які б обтяжували його покарання, у цьому кримінальному провадженні не встановлено.

А тому, призначивши ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.75 КК України, місцевий суд дійшов правильного висновку, що це буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4