УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.12.2019 Справа №607/27186/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 06 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000083 від 20 грудня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся ОСОБА_3 зі скаргою на постанову слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 06 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000083 від 20 грудня 2018 року, мотивуючи її тим, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки сам факт звернення до правоохоронного органу з заявою про злочин свідчить про те, що він є потерпілим. Окрім цього зазначає, що факт користування його сім`єю земельною ділянкою, котра неправомірно передана третім особам, підтверджується низкою довідок Петриківської сільської ради, на які слідчий уваги не звернув.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що він посилався у заяві про визнання потерпілим на факт належності земельної ділянки його сім`ї на праві користування, однак слідчий цієї інформації не перевірив.

Слідчий СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що старшим слідчим СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 від 20 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі заяви ОСОБА_3 , поданої до Тернопільської місцевої прокуратури, в якій він вказує на те, що посадові особи Петриківської сільської ради та ТОВ «СМП Геодезія» внесли завідомо недостовірні відомості в проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_5 земельної ділянки на території Петриківської сільської ради, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 та на яку останній вже виготовив проект землеустрою про надання у власність земельної ділянки і подав його на затвердження сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району.

Постановою слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 06 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення його в якості потерпілого до кримінального провадження № 0000083 від 20 грудня 2018 року, поданої 01 листопада 2019 року № 3010.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 не надано документів, що підтверджують факт належності йому чи членам його сім`ї ділянки, яка передана у власність ОСОБА_5 , а також жодним чином не підтверджено факту спричинення йому матеріальної шкоди на яку він посилається у своєму клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. (частина 1 ст. 55 КПК України)

Частиною 2 ст. 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 55 КПК України, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Із змісту ст. 110 КПК України вбачається, що постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

З комплексного аналізу зазначених вище норм статті 55 КПК України вбачається, що права і обов`язки потерпілого виникають:
-для особи, котра подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, з моменту подання такої заяви;
-для особи, котра не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, у момент подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого, після початку кримінального провадження.
При цьому, обом цим особам може бути відмовлено у визнанні потерпілим у єдиному випадку, якщо наявні очевидні та достатні підстави вважати, що їм не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як уже зазначено вище, спірна постанова ґрунтується на тому, що в ході досудового розслідування не здобуто документів, котрі підтверджували б заподіяння ОСОБА_3 матеріальної шкоди.
Однак у заяві про залучення його до провадження як потерпілого ОСОБА_3 зазначає не лише про матеріальну (майнову) шкоди, а звертає увагу і на моральну шкоду.
Такі його доводи залишились без уваги слідчого. У спірній постанові, останній, всупереч статті 110 КПК України, не мотивує та не викладає своїх висновків в частині посилань ОСОБА_3 на заподіяння йому моральної шкоди.
За даних обставин говорити про те, що спірна постанова є законною, обґрунтованою та прийнята після повного з`ясування конкретних обставин справи не приходиться, що і є підставою для її скасування.
При цьому слідчий суддя звертає увагу на надані скаржником довідки № 1986 від 07 грудня 2019 року, № 2598 від 24 грудня 2008 року, видані Петриківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, рішення цієї сільської ради від 25 листопада 2009 року № 1438, довідку ТУ ГУ ДФС у Тернопільській області № 6/19-00/54-08/3574 від 14 лютого 2019 року, як документи, котрі слід було взяти до уваги слідчому при прийняття спірної постанови, позаяк вони могли вплинути на об`єктивність прийнятого ним рішення.
Також слід врахувати практику Європейського суду з прав людини (рішення у справі Сергій Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року (п.74), Трубніков проти Росії від 05 липня 2005 року (п.93), з якої вбачається, що виключення заявника з провадження шляхом ненадання йому статусу жертви суперечить звичайній практиці, оскільки він позбавлений можливості приймати участь в ході розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 55, 91, 283, 284, 303, 307, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:

Постанову старшого слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 06 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000083 від 20 грудня 2018 року - скасувати.

Зобов`язати старшого слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 вчинити дії, визначені в порядку статті 55 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1