Провадження № 1-кп/947/412/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Одесі об`єднанні обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001881 від 18.05.2017 р., за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та внесеного до ЄРДР за № 0003849 від 15.06.2016 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходяться об`єднанні обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001881 від 18.05.2017 р., за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та внесеного до ЄРДР за № 0003849 від 15.06.2016 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України.

Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_10 перебуваючи на волі, може ухилитись від суду, оскільки він не має постійного місця проживання та реєстрації на території України, може продовжувати злочинну діяльність та вчинити нові злочини, бо не має постійного джерела доходу. Вказані обставини дають підстави вважати, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвиноваченого ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, оскільки прокуроором ризики не доведені, не обгрунтовані та абстрактні. Обвинувачений ОСОБА_10 вину визнав, тривалий час перебуває під вартою та порушується право обвинуваченого в призначенні відносно нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Захисник просив обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Під час судового розгляду справи, керуючись ст. 331 ч.3 КПК України, суд, розглядаючи питання доцільності продовження, обраного обвинуваченим запобіжного заходу, вирішує чи є на час розгляду зазначеного питання ризики, передбачені ст. 177 КПК України, чи вони не зменшилися та не відпали.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішені питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому. суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177,178,183,199 КПК України.

З наданих матеріалів, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_10 його віку та стану здоров`я, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, а саме: відсутності місця роботи, відсутності реєстрації та житла на території м. Одеси, того факту, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, також в зв`язку з тим, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не знизились та не відпали, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою є обґрунтованим і підлягає задоволенню, бо вважає, що більш м`який запобіжний захід може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 .

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінальнх правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31,32,177-178,183,182,331,369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області строком на 60 днів, тобто до 21.04.2020 року.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1