Справа № 720/995/17
Провадження № 11-кп/4808/181/20
Категорія ч.2 ст.307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000024 за апеляційною скаргою прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України та визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла;

- за ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

Визнано ОСОБА_8 невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України і виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взято його під варту в залі суду.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 в порушення ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналогів та прекурсорів», переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення, у період часу з 10 листопада 2016 року по 06 березня 2017 року за невстановлених слідством обставин незаконно придбав та зберігав психотропну речовину амфетамін з метою збуту.

06 березня 2017 року приблизно о 17 годині 00 хвилин перебуваючи по вул. Центральна в м. Новоселиця Чернівецької області, неподалік будинку № 52, ОСОБА_8 незаконно збув за грошові кошти в сумі 500 гривень ОСОБА_11 два згортки фольги з психотропною речовиною амфетаміном загальною масою 0,0225 грама.

В подальшому, у період часу з 06 березня 2017 року по 06 квітня 2017 року за невстановлених слідством обставин ОСОБА_8 переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення, повторно незаконно придбав та зберігав психотропну речовину амфетамін з метою збуту.

06 квітня 2017 року приблизно о 07 годині 30 хвилин перебуваючи по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 повторно незаконно збув за грошові кошти в сумі 1000 гривень ОСОБА_11 один згорток фольги з психотропною речовиною амфетаміном загальною масою 0,4823 грама.

Також, ОСОБА_8 після вчинення 10 листопада 2016 року незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, та 06 березня 2017 року незаконного збуту психотропної речовини амфетаміну, в порушення ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналогів та прекурсорів», у невстановлений слідством час та за невстановлених слідством обставин придбав наркотичний засіб канабіс, який в подальшому приніс до місця свого проживання у будинку по АДРЕСА_1 , де продовжив його зберігати та вживати.

06 квітня 2017 року під час проведення санкціонованого обшуку житла ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено пластмасову пляшку без дна, на корку якої було наявне нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу - екстракту канабісу, масою 0,365 грама.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні боєприпасів без передбаченого законом дозволу при наступних обставин.

У невстановлений слідством час та за невстановлених слідством обставин ОСОБА_8 незаконно придбав боєприпаси до нарізної зброї, які придатні для стрільби, а саме 5 набоїв з маркуванням 5.45 та 8 набоїв з маркуванням 7.62, які зберігав у будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 без передбаченого законом дозволу до 06 квітня 2017 року, коли вказані боєприпаси були виявлені та вилучені під час санкціонованого обшуку.

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що обвинуваченням під час судового розгляду не доведено, що саме ОСОБА_8 зберігав бойові припаси, а тому по пред`явленому обвинуваченню за ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 визнав невинуватим та виправдав.

На вказаний вирок суду прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309 КК України та його виправдання за ч.1 ст. 263 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.263 КК України - у виді 3-х років позбавлення волі; за ч.2 ст. 307 КК України - у виді 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла; за ч.2 ст.309 КК України - у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, окрім житла.

Не спорюючи висновок суду про вірність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 307, ч.2 ст.309 КК України та доведеності його вини за вказаний злочин, посилається на те, що судом не в повній мірі було враховано суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів, особу обвинуваченого та необґрунтовано застосовано при призначенні покарання ст.69 КК України . Так вказує на те, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України, зазначив що ОСОБА_8 збув невеликий розмір психотропних речовин - амфетаміну, щиро розкаявся у зберіганні наркотичних засобів, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання. Вказані обставини суд визнав винятковими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Однак, прокурор з такими висновками не погоджується. Так, зазначає, що суд за власною ініціативою змінив розмір збуту обвинуваченим психотропних речовин, вказавши на невеликі розміри. Однак, не звернув уваги на те, що на законодавчому рівні збут психотропних речовин у невеликому розмірі, вважається, якщо його вага складає до 0,15 грам. Також вказує, що визнання судом першої інстанції щирого каяття у зберіганні наркотичних засобів, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 суперечить вимогам КК України, оскільки дана обставина стосується іншого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, яке вчинив обвинувачений. Крім того, ОСОБА_8 в судовому засіданні категорично заперечував свою причетність до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України. Щодо наявності на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, вважає, що вказана обставина не є такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , оскільки судом не досліджувалось, яким саме чином обвинувачений бере участь у вихованні та утриманні дитини.

Також прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ті обставини, що обвинувачений до притягнення до кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення раніше вже вчиняв правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також продовжував вчиняти їх під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, що підтверджується рішеннями районних судів.

Що стосується висновків суду про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, вважає, що вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Так судом визнано недопустимим доказом протокол проведення обшуку помешкання , з огляду на процесуальні порушення, допущенні під час його складання. Вважає такі висновки суду помилковими, оскільки вони суперечать показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були понятими під час проведення вказаної слідчої дії , а також суперечать самому протоколу так як у помешканні ОСОБА_8 група озброєних осіб не перебувала, а всі дії проводились за участі понятих.

Також прокурор не погоджується з висновками суду щодо можливості залишення патронів у місці їх виявлення сторонніми особами, оскільки обвинувачений в судовому засіданні пояснював, що будинок де було знайдено патрони - є приватним, він мешкає у будинку сам, іноді з ним проживає малолітній син,сторонні особи не часто заходять до нього в гості. Крім того, апелянт вказує на те, що судом неправильно висвітлені у вироку показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , , оскільки свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 під час допиту у судовому засіданні вказували, що знають обвинуваченого, однак ніколи у нього вдома не були. Свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_15 вказували, що були у гостях в обвинуваченого декілька років назад. Тому вважає, що висновки суду зроблені при виправданні ОСОБА_8 за ч.1 ст. 263 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін;

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора про незаконність виправдання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 263 КК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність обвинувачення в цій частині.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що посилання на те, що виявлення бойових припасів, у будинку за місцем проживання ОСОБА_8 не є достатнім для висновку про їх придбання та зберігання обвинуваченим, оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що проживання обвинуваченого у будинку, в якому були знайдені бойові припаси не достатньо для висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення за відсутності інших доказів, які вказують на причетність обвинуваченого до вказаного злочину.

Суд першої інстанції також вказав, що звертає увагу на процесуальні порушення при складанні протоколу про обшук, які полягають у невідповідності даних, щодо відеофіксації, яка в дійсності не проводилась і участі у проведенні обшуку осіб, які не були зазначені у протоколі обшуку та прийшов до висновку про недопустимість вказаного доказу.

Колегія суддів, вважає, що вищевказані доводи суду першої інстанції не свідчать про проведення обшуку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і вважає, що відсутні правові підстави для визнання вказаного доказу недопустимим.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що протокол обшуку від 06 квітня 2017 року, відповідно до якого за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 вилучено 5 набоїв з маркуванням 5.45 та 8 набоїв з маркуванням 7.62, за відсутності інших доказів причетності обвинуваченого до незаконного придбання та зберігання бойових припасів, не є достатнім доказом, який дозволяє поза розумним сумнівом прийти до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у придбанні та зберіганні, вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що висновки судово балістичної експертизи № 0750-К від 25 квітня 2017 року лише підтверджують приналежність предметів наданих на експертизу до боєприпасів, однак не містять даних про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не заперечує, що дійсно під час проведення обшуку за місцем його проживання було знайдено бойові припаси, однак стверджує що не має до них ніякого відношення і не може пояснити їх походження.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела, поза розумним сумнівом, обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України прокурором, обвинуваченим та його захисником не оспорюються.

Перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою не дотримався.

Зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, зокрема, те що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин. При цьому, суд першої інстанції безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання: невеликий розмір психотропних речовин, обіг яких обмежено та які обвинувачений збув (у сукупності 0,4848 грама) та його щире каяття у зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, яке виразилось у тому, що він визнав вину у придбанні та зберіганні канабісу для власного вживання.

Враховуючи наявність вищенаведених декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції безпідставно вказав, що вважає за можливе, застосувавши ст. 69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч.2 ст. 307 КК України, всупереч вимогам ст.69 КК України, з достатньою повнотою не врахував всі обставини, на які вказує сторона обвинувачення, в тому числі обставини кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, передбачені законом покарання за вчинення таких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінально відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання за ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.2 ст.307 КК України, який у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів та дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінально відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітнього сина, 2006 року народження.

Колегія суддів вважає, що відсутні обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст.67 КК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити більш суворе покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.370, 374, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2018 року задовольнити частково.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.2 ст.307 КК України 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла;

- за ч.2 ст. 309 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

В решті вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5