Справа № 308/6126/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2020 року м. Ужгород
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
Із клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в лютому 2020 року, погрожуючи вбивством та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, пред`явили протиправну вимогу ОСОБА_9 про передачу їм 15 000 гривень щомісячно за нібито безперешкодне здійснення перевезення робочих бригад закордон, за наступних обставин.
В свою чергу, цього ж дня потерпілий ОСОБА_10 , сприйшявши погрози ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 як реальні, побоюючись за своє життя, здоров`я та близьких родичів, поблизу центрального стадіону с. Бедевля, Тячівського району, передав ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , грошові кошти в сумі 300 доларів США, еквівалентом станом на лютий 2020 року 7332 гривень.
Не зупинившись на цьому, 09 червня 2020 року, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , реалізуючи спільні між собою злочинні наміри, направлені на незаконне заволодіння грошовими коштами, за вказівкою ОСОБА_7 , погрожуючи застосування фізичного насильства, повторно пред`явили ОСОБА_9 незаконну вимогу про передачу їм грошових коштів у сумі 15 000 гривень щомісячно.
Потім, з метою підтвердження реалізації погроз застосування фізичного насильства, у разі не передачі їм обумовленої суми грошових коштів, а також з метою підтримування у ОСОБА_9 реального побоювання за власне життя, здоров`я та членів його сім`ї, погрожували останньому спричиненням йому тілесних ушкоджень.
Крім цього, 09 червня 2020 року приблизно о 13 годині 35 хвилин, ОСОБА_8 на виконання відведеної йому ОСОБА_7 злочинної ролі, перебуваючи в лісовому масиві на околиці с. Нижня Апша Тячівського району, отримав від потерпілого ОСОБА_9 частину грошових коштів у розмірі 200 доларів США еквівалентом станом на червень 2020 року 5340 гривень, нібито як щомісячну «данину» за безперешкодне здійснення потерпілим перевезення будівельних бригад за кордон, при цьому отримуючи грошові кошти від потерпілого, ОСОБА_8 пригрозив ОСОБА_9 застосуванням насильства в разі несвоєчасної щомісячної оплати «данини».
Крім того, 20 червня 2020 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії у групі осіб, умисно, повторно, знаходячись на ділянки вулиці навпроти буд. АДРЕСА_2 , з метою протиправного отримання грошових коштів за безперешкодне здійснення потерпілим перевезень будівельних бригад за кордон, із погрозами застосування насильства в разі несвоєчасної щомісячної оплати «данини», отримав від потерпілого ОСОБА_9 частину грошових коштів у сумі 200 доларів США еквівалентом станом на червень 2020 року 5340 гривень, нібито як щомісячну «данину», після чого був затриманий працівниками поліції.
Слідчий у клопотання вказує, що за таких обставин, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є вимога передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
20.06.2020 року складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, зокрема вручено письмове повідомлення матері підозрюваного ОСОБА_11 , за місцем проживання підозрюваного.
Слідчий вказує, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_5 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: рапортом оперативних працівників про виявлення злочину від 10.03.2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ; рапортом оперативних працівників УСР в Закарпатській області від 12.03.2020 року про встановлення осіб, причетних до вчинення вимагання; протоколом про результати проведення негласних слідчих дій - аудіо-відео-контролю особи від 23.03.2020 року; протоколом огляду місця події та оглядну транспортного засобу, що перебував у користуванні ОСОБА_8 «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 , від 20.06.2020 року, згідно якого було виявлено мобільний телефони ОСОБА_8 ; протоколом затримання та особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_7 ; протоколом затримання та особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_8 , іншими доказами та матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Слідчий клопотання мотивує тим, що Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зокрема слідчий вказує, що злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років позбавленням волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Крім того, у підтвердження запобігання вказаному ризику слід зазначити, що незважаючи на те, що будучи повідомленим по місцю свого проживання шляхом вручення повістки матері ОСОБА_11 , про необхідність явки до органу досудового розслідування, останній без поважних причин не з`явився, не повідомив про причину неявки для проведення слідчих і процесуальних дій.
Також слідчий вказує, що підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, що мотивує тим, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків які вже встановлені та будуть встановлені, а також їх родичів, з метою дачі, зміни ними показань на його користь, зокрема із забезпечення собі алібі, зокрема зважаючи на ту обставину, що йому відоме місце проживання та роботи таких осіб. Також ОСОБА_5 , будучи на волі матиме можливість застосувати насильство чи інший тиск до потерпілого, його знайомих, свідків, як сам, так за участі своїх знайомих, що підтверджується матеріалами кримінального провадження про вчинення кримінальних правопорушень із погрозами вбивства та спричинення тілесних ушкоджень і знищенням майна щодо потерпілого та членів його сімї, тобто наявний і підтверджений ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Саме тому при оцінці доведеності даного ризику слід врахувати сам характер вчиненого ОСОБА_5 у групі осіб кримінального правопорушення та спосіб його вчинення.
Крім цього, ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.
Аналогічним чином ОСОБА_5 зможе впливати на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз.
Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.
Окрім цього ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, знаходячись на волі, ОСОБА_5 може підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, зважаючи на його знайомства із особами, які схильні до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.
Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Так, будучи на волі, ОСОБА_5 й надалі матиме можливість вчиняти насильницькі дії відносно потерпілого, його знайомих та родичів з приводу викриття його злочинних дій у групі осіб.
Крім цього, враховуючи кримінальні зв`язки ОСОБА_5 , відсутність офіційної роботи та легальних доходів, спосіб кримінального правопорушення (передбачав фізичне насильство щодо особи, до позбавлення життя особи), наявні підстави вважати, що останній будучи на волі може вдатися до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.
Таким чином, як вказує у клопотанні слідчий, підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність вищевказаних ризиків.
Слідчий також у клопотанні зазначає, що слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи спосіб вчинення злочину, знаряддя час та місце його вчинення, вчинення його групою осіб.
Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із погрозою застосуванням насильства, на думку сторони обвинувачення суд на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України не повинен визначати розмір застави у кримінальному провадженні, а тому слідчий у клопотанні просить застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, яке супроводжувалося погрозою застосування насильства щодо осіб.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 подане клопотання підтримали, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечили щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу - тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_4 , пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Таким чином, підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам):
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Урахування такої обставини для прийняття рішення передбачає встановлення правдоподібності та достовірності заявлених органом досудового розслідування фактичних обставин;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ця особа підозрюється, обвинувачується.
Наявність обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , підтверджується доказами, долученими до клопотання.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є визначальною підставою для обрання йому найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту.
Доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення його належної поведінки та уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, та те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, суд вважає не переконливими і такі не підтверджують того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Також при обранні конкретного виду запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчим суддею враховуються й вимоги положення 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та Практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання. ЇЇ треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Тому, посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину не може безумовно свідчити про те, що підозрюваний у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового слідства або суду. Більш того, прокурор не вказав риси особистості або поведінки підозрюваного, які б виправдали його висновок про наявність небезпеки, що ОСОБА_5 має намір переховуватись від органів досудового слідства або суду. Також твердження слідчого про те, що ОСОБА_5 не з`явився за викликом до органу досудового розслідування будучи належним чином повідомленим, не знаходить свого підтвердження, оскільки повістку вручено його матері, а не особисто ОСОБА_5 , а відтак у матеріалах клопотання відсутні докази того, що останній був повідомлений про необхідність з`явитися до органу досудового розслідування.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Розглядаючи клопотання слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , згідно доданих до матеріалів клопотання довідки Тячівської РДА № 228 від 05.02.2020 року, перебуває на обліку в Тячівському управлінні соціального захисту населення, як такий, що здійснює догляд за особою похилого віку, своєю тіткою гр. ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16 лютого 2020року по теперішній час. Згідно характеристики виконавчого комітету Бедевлянської сільської ради виданої на ОСОБА_5 слідує, що останній неодружений, тимчасово офіційно не працює, проживає у будинку, за адресою : АДРЕСА_1 , що належить його матері, скарг до виконкому ради на нього не поступали, порушень громадського порядку з його боку не відмічалося.
Таким чином, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, визначених ст.177 КПК України.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 слід покласти наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого та прокурора за їх першою вимогою;
2) не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , у період з 21 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин ранку наступної доби, без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
4) здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Керуючись ст. ст. 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в певний час доби, а саме з 21 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин ранку наступної доби.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого та прокурора за їх першою вимогою;
2) не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , у період з 21 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин ранку наступної доби, без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
4) здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом до 28 серпня 2020 року включно.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 03 липня 2020 року о 16 год. 40 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1