печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року в рамках кримінального провадження № 0004810,-
В С Т А Н О В И В:
29.11.2019 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, посилаючись на наступні факти та обставини. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти у розмірі 40000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , адреса засновника АДРЕСА_1 , та є частиною статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Амос», ідентифікаційний номер 34899817; заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження корпоративних прав. В обґрунтування доводів поданого клопотання заявник зазначив, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК України меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності юридичних осіб, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права юридичних осіб.
В судове засідання представник ОСОБА_4 не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004810 від 23.12.2015 за фактами заволодіння невстановленими особами шляхом обману майном ТОВ «ВКФ «Амос» в особливо великих розмірах, підроблення та використання завідомо підроблених документів за ч. 4 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року накладено арешт на грошові кошти у розмірі 40000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , адреса засновника АДРЕСА_1 , та є частиною статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Амос», ідентифікаційний номер 34899817; заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження корпоративних прав. Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК Українив редакції Закону № 1019-VIII від 18.02.2016 ( далі КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. З тексту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року вбачається, що слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав арешту майна, а саме, є належність його до майна, яке відповідає визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України критеріям (є предметом кримінального правопорушення) та можливість накладення арешту на яке передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України; розслідуванням здобуто досить доказів вчинення з корпоративними правами та майном ТОВ «ВКФ «Амос» кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України; у кримінальному провадженні визнано потерпілою ОСОБА_4 , яка має намір заявляти цивільний позов, яка крім того клопотала про вжиття заходів забезпечення позову та арешт майна з метою упередження його відчуження; накладенням арешту на корпоративні права ОСОБА_4 не буде спричинено шкоди іншим особам, вона є єдиним власником ТОВ «ВКФ «Амос» та не заперечує проти арешту її частки у статутному капіталі в інтересах розслідування, її відчужувати наміру не має; обмеження права власності ОСОБА_4 у зв`язку із арештом її частки у статутному капіталі ТОВ «ВКФ «Амос» є розумним та співмірним із завданнями кримінального провадження. Крім того, подальше відчуження права власності на зазначене майно може призвести до виникнення нових обставин у кримінальному провадженні, що підлягають доказуванню, а також порушень прав та свобод осіб, які не є учасниками кримінального провадження.
Будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження в вищевказаній ухвалі не наведено. Між тим, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Слідчий суддя погоджується з доводами клопотання адвоката, що грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку (без найменування номіналів купюр, їх серійних номерів та інших родових і індивідуальних ознак, властивих для готівкових коштів), не підпадають під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть зберегти сліди злочинів. Належними та допустимими речовими доказами в даному випадку могли б бути документи про рух коштів, отримані в установленому законом порядку (ст.ст. 160, 162 КПК України). Окрім того, згідно доводів клопотання, накладення арешту на грошові кошти, паралізувало нормальну діяльність товариства, що тягне за собою збитки в господарській діяльності та фактично позбавляє можливості в подальшому здійснювати свою господарську діяльність. Слідчий в судове засідання не з`явився, належних, допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів в противагу вищевказаних доводів заявника слідчому судді не представив. Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння юридичної особи майном та обумовлювали арешт її майна, встановлено, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів, тому клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 9, 22, 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року в рамках кримінального провадження № 0004810 задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 07.06.2016 року у справі № 757/27505/16-к з грошових коштів у розмірі 40000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , адреса засновника АДРЕСА_1 , та є частиною статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Амос», ідентифікаційний номер 34899817; заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження корпоративних прав.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1