КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

11 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 307 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

та обвинуваченого ОСОБА_5 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 11.04.2020 включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і особливо тяжкого багатоепізодного злочину, за які, у разі визнання винуватим за пред`явленим обвинуваченням, може бути призначено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого, стосовно якого оголошувався розшук, вважає, що залишається актуальним ризик ухилення обвинуваченого від суду, оскільки в матеріалах провадження відсутні достатні стимулюючі фактори, які б свідчили про протилежне.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого посилається на те, що ухвала щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_5 була ухвалена з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства, порушенням права на свободу (презумпція невинуватості), а також є необґрунтованою, не вмотивованою та упередженою.

Зокрема, як зазначає апелянт, сторона захисту не погоджується із доводами клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу, через те, що клопотання прокурора зовсім не містить виклад обставин, які свідчать про наявність та зміну ризиків, а також прокурор не вказав на докази та не додав їх до клопотання, хоча оцінка та врахування їх вагомості суттєво впливає на прийняття рішення судом, а суд у свою чергу, постановив ухвалу, яка суперечить вимогам КПК України.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що під час судового засідання сторона захисту знову наголошувала на відсутність ризиків, наявність постійного місця проживання в місті Києві та сталі соціальні зв`язки (дружина, дитина, матір), позитивні характеристики, відсутність судимості та посилались на інші доводи, які підтверджували, що немає крайньої необхідності надалі тримати під вартою ОСОБА_5 , та як, альтернативу можливість застосувати домашній арешт, з наданням права внесення застави в прийнятному для обвинуваченого розмірі, проте, незважаючи на це, суд прийняв однобічну позицію при розгляді клопотання, під час якого упереджено став на сторону державного обвинувачення.

При цьому, на думку апелянта, суд не звернув уваги на те, що розшук обвинуваченого ОСОБА_5 є фіктивним, оголошувався по сфабрикованим слідством документах, а сам обвинувачений маючи змогу покинути країну продовжив жити звичайним життям та не змінював ні адресу проживання, ні номер телефону. Досліджені судом докази не вказують на вчинення обвинуваченим злочину, а сам ОСОБА_8 , на даний час, є потерпілим в іншому кримінальному провадженні.

З огляду на вищенаведене, апелянт вважає, що судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали, були також допущені порушення, що визначені ст.ст. 410, 411 КПК України, а також були порушені ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 (зі змінами та доповненнями).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченогоОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року про продовження, а не обрання обвинуваченомузапобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також право обвинуваченого на свободу, виходячи з принципу презумпції невинуватості, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання її незаконною або необґрунтованою.
При цьому, всупереч доводам апеляційної інстанції, суд першої інстанції, приймаючи до уваги обставини справи, дані про особу обвинуваченого щодо якого оголошувався розшук, дійшов обґрунтованого висновку про залишення актуальним ризику ухилення обвинуваченого від суду, оскільки в матеріалах провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.

Доводи захисника обвинуваченого щодо відсутності ризиків, пов`язаних з можливістю ухилення обвинуваченого від суду, з огляду на наявність постійного місця проживання в місті Києві, сталі соціальні зв`язки (дружина, дитина, матір), позитивні характеристики, відсутність судимості та інші обставини, так само як і про те, що розшук обвинуваченого ОСОБА_5 був фіктивним та оголошувався по сфабрикованим слідством документах, також не можуть бути визнані обґрунтованими і служити підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки вони не спростовують правомірності продовження обвинуваченому строку його тримання під вартою.

Що ж стосується законності розшуку обвинуваченого то це питання, за наявності для цього відповідних підстав, може та повинно бути перевірено під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого та навів у своїй ухвалі мотиви, з яких він прийняв відповідне судове рішення.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 11 квітня 2020 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1562/2020

Категорія: ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 307 України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1