В И Р О К
іменем України

17 січня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000741 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тольятті РФ, є громадянкою України, має середню освіту, не одружена, працює перукарем у ФО-П "Фещенко", зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у злочині, передбаченому частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Воскресенка Приазовського району Запорізької області, є громадянином України, має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у злочині, передбаченому частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

22 серпня 2019 року в період часу з 20:00 години по 21:00 годину в АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 перебували в кафе "Евіта", де ОСОБА_6 вживала спиртні напої. В цей час у них виник спільний умисел на викрадення ОСОБА_5 .

Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, на автомобілі "ВАЗ-2109", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_7 , приїхали до місця проживання ОСОБА_5 до будинку АДРЕСА_5 , де чекали останню.

Того ж числа в період часу з 22:00 години по 23:00 годину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 помітивши ОСОБА_5 , яка поверталася додому, продовжуючи реалізовувати зазначений умисел, підбігли до неї, де ОСОБА_6 почала наносити ляпаси по обличчю ОСОБА_5 та утримувати її за волосся, таким чином обмеживши її свободу пересування, проти її волі привела до вказаного автомобіля, де ОСОБА_7 відчинив багажник, після чого із застосуванням насильства, яке виявилося в утриманні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 помістили останню до багажного відділення автомобіля, під час перебування в якому, у зв`язку з обмеженням повітря, ОСОБА_5 було спричинено фізичні страждання,

В подальшому ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 відвезли ОСОБА_5 до м. Харкова, де її утримували в квартирі АДРЕСА_6 до 23 серпня 2019 року проти її волі.

Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинила викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань.

Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань.

Обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні викрадення ОСОБА_5 визнала та показала про обставини, за яких будучи у стані сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , дочекалися ОСОБА_5 біля будинку, у якому вона проживає. Потім вона нанесла ОСОБА_5 кілька ляпасів, після чого разом з ОСОБА_7 примусово поклали ОСОБА_5 до багажника автомобіля, після чого відвезли до м. Харкова та утримували її у квартирі за місцем свого проживання до приїзду працівників поліції.

У вчиненому злочині щиро розкаялася.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні викрадення ОСОБА_5 визнав та показав, що дійсно за вказаних вище обставин, за попередньою змовою з ОСОБА_6 викрали ОСОБА_5 біля її будинку в м. Змієві та в багажнику його автомобіля "ВАЗ" відвезли її до м. Харкова, де утримували у квартирі за місцем свого проживання.

У вчиненому злочині щиро розкаявся.

Крім визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , вина кожного з них у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується наступними доказами, які є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_5 під час судового розгляду показала про зазначені вище обставини, за яких 22.08.2019 ОСОБА_6 застосувала до неї фізичне насильство, після чого разом з ОСОБА_7 помістили її до багажника автомобіля та відвезли до м. Харкова, де примусово утримували в квартирі до приїзду працівників поліції. Під час її викрадення вона зазнала фізичних страждань через нанесення їй побоїв та тривале перебування у багажнику автомобіля, де було важко дихати. Просила призначити обвинуваченим покарання відповідно до закону.

З показаннями потерпілої ОСОБА_5 в цілому узгоджуються показання свідка ОСОБА_9 , яка показала, що перебувала разом зі ОСОБА_5 та була очевидцем події коли ОСОБА_6 побила ОСОБА_5 , а потім разом з ОСОБА_7 увезли останню в багажнику автомобіля. Про це вона відразу повідомила в поліцію.

З показаннями потерпілої та свідка щодо обставин викрадення, вчиненого ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 узгоджуються відомості, повідомлені потерпілою ОСОБА_5 у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.08.2019 (а. п. 45), а також повідомлені обвинуваченою ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту від 23.08.2019, де остання вказала на автомобіль "ВАЗ-210994-20", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому вона за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 викрали ОСОБА_5 (а. п. 49-51, 74).

Даними протоколу огляду місця події від 23.08.2019 з фото-таблицею підтверджується наявність у користуванні ОСОБА_7 автомобіля "ВАЗ-210994-20", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який був вилучений, та оглянутий, визнаний речовим доказом та переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_7 (а. п. 52-55, 74, 75).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що автомобіль "ВАЗ-210994-20", реєстраційний номер НОМЕР_1 , він фактично продав, але оформив передачу автомобіля генеральною довіреністю. Про обставини викрадення ОСОБА_5 йому невідомо нічого.

Даними копій посвідчення водія НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_6 з 13.09.2019 є власником автомобіля "ВАЗ-210994-20", номер кузова НОМЕР_2 , з новим реєстраційним номером - НОМЕР_5 (а. п. 92, 93).

Щодо вказаного автомобіля обвинувачені повідомили, що ОСОБА_7 діючи на підставі довіреності, виданої ОСОБА_10 , переоформив право власності на автомобіль, що був переданий йому на зберігання, на ім`я ОСОБА_6 .

Висновком судово-медичної експертизи №12-14/142-Зм/19 від 28.08.2019 підтверджується, що у потерпілої ОСОБА_5 внаслідок застосування до неї під час викрадення фізичного насильства та перевезення в багажнику автомобіля малися легкі тілесні ушкодження у вигляді ділянки травматичного набряку м`яких тканин на голові, на обличчі, в поперековій області ліворуч, множинних синців на розгинальній поверхні правого передпліччя та на передній поверхні правого плеча, множинних саден на тильній поверхні правої кисті, множинних саден на правій бічній поверхні шиї; легкого тілесного ушкодження, що спричинило стійку втрату загальної працездатності до 10% у вигляді травматичного надлому 4-го зуба на 1/3 на верхній щелепі ліворуч (а. п. 46, 47).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що в межах обвинувачення:

- ОСОБА_6 є винуватою у викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань, і її дії суд кваліфікує за частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України;

- ОСОБА_7 є винуватим у викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань, і його дії суд кваліфікує за частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України.

Під час призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є злочином середньої тяжкості, та зазначені вище конкретні обставини вчинення злочину;

- обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, якою визнається щире каяття обвинуваченої, що виявилося у критичному ставленні до вчиненого та твердженнях про правомірну поведінку в майбутньому;

- обставину, що обтяжує покарання відповідно до пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, якою визнається вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- особу винної, яка раніше не судима (а. п. 72), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебувала (а. п. 85, 86); офіційно працевлаштована, не одружена, має неповнолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. п. 120), за місцем фактичного проживання скарг на її поведінку не надходило (а. п. 73);

- позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка наполягала на призначенні обвинуваченій покарання, передбаченого законом.

З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості та конкретних обставин вчиненого злочину, особи винної, обставини, що пом`якшує покарання, а також обставини, що обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах строків, передбачених частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, належить застосувати у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" та з цього часу рахувати строк відбуття покарання.

Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є злочином середньої тяжкості, та зазначені вище конкретні обставини вчинення злочину;

- обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, якою визнається щире каяття обвинуваченого, що виявилося у критичному ставленні до вчиненого та твердженнях про правомірну поведінку в майбутньому;

- відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України;

- особу винного, який раніше не судимий (а. п. 65), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував (а. п. 60, 84); не працює, не одружений, за місцем фактичного проживання скарг на його поведінку не надходило (а. п. 66);

- позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому покарання, передбаченого законом.

З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості та конкретних обставин вчиненого злочину, особи винного, обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах строків, передбачених частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, належить застосувати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" та з цього часу рахувати строк відбуття покарання.

Відповідно до статей 127-129 Кримінального процесуального кодексу України, під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 статті 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин 1-4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Потерпіла ОСОБА_5 пред`явила до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила у 200 000 грн 00 коп. (а. п. 20-28).

На обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди потерпіла ОСОБА_5 стверджувала про наявність у неї побоювання за своє життя та здоров`я, погіршення емоційного стану, що проявляється у безсонні, та частому болю голови, порушенні способу та порядку життя через часті візити до відділу поліції, лікарні, суду.

Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнали позовну заяву частково, оскільки сума, яку вимагає потерпіла, є для них завеликою. Проте не вказали конкретний розмір вимог, який вони визнають, та просили визначити розмір моральної шкоди на розсуд суду, а також врахувати, що ними добровільно сплачено потерпілій ОСОБА_5 2 400 грн 00 коп., що підтверджується розпискою від 27.11.2019, на часткове відшкодування моральної шкоди (а. п. 121).

Виходячи з конкретних обставин та ступеню тяжкості вчиненого у відношенні потерпілої ОСОБА_5 злочину, характеру спричиненої шкоди здоров`ю та пов`язаних з цим душевних і фізичних страждань, яких зазнала потерпіла, дотримуючись принципів розумності та справедливості, позовна заява потерпілої ОСОБА_5 є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення солідарно з обвинувачених 197 600 грн 00 коп., що визначена з урахування добровільно сплаченої на відшкодування моральної шкоди суми 2 400 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 статті 96-1 Кримінального кодексу України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду.

Пунктом 4 ч. 1, ч. 4 статті 96-2 Кримінального кодексу України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 9 статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому: 1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

В якості речового доказу у кримінальному провадженні був визнаний автомобіль "ВАЗ-210994-20", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_7 , який здійснив відчуження цього автомобіля на користь обвинуваченої ОСОБА_6 , після чого автомобілю надано реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Оскільки зазначений автомобіль був використаний як засіб вчинення кримінального правопорушення, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 статті 96-1, п 4 ч. 1, ч. 4 статті 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 статті 100 КПК України, цей автомобіль підлягає спеціальній конфіскації.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_6 винуватою у злочині, передбаченому частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання вироком законної сили, у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 застосувати запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" та з цього часу рахувати строк відбуття покарання за цим вироком.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у злочині, передбаченому частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання вироком законної сили, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" та з цього часу рахувати строк відбуття покарання за цим вироком.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 - задовольнити.

Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 197 600 (сто дев`яносто сім тисяч шістсот) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Застосувати спеціальну конфіскацію, що полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави, автомобіля "ВАЗ-210994-20", номер кузова НОМЕР_2 , з реєстраційним номером НОМЕР_5 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1