ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/384/20 Справа № 932/2401/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, який приймав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити повністю та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що існують беззаперечні дані про наявність у матеріалах досудового розслідування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що застосування до підозрюваного ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не призведе до здійснення підозрюваним, покладених на нього обов`язків.
Посилається на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а тому, підозрюваний, розуміючи резонанс цього кримінального провадження, а також, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Зазначає, що суд не надав оцінку ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані під час хуліганських дій та добровільно не видано підозрюваним органу досудового розслідування, крім того, підозрюваний може вчинити інший злочин чи продовжити кримінальне правопорушення.
Вказує на те, що тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютото 2020 рокувідмовлено у задоволенні клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 00 годин 01 хвилини 23 квітня 2020 року за місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на нього обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурор надав достатні докази наявності обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, також, прокурором доведена наявність ризиків, зазначених у клопотанні, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у причетності до вчинення тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, має постійне місце проживання і раніше не судимий, всі знаряддя злочину до теперішнього часу не виявлені. При цьому, кваліфікація дій ОСОБА_8 викликає сумніви, та прокурором не доведені обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями частини 1 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, слідчому слідчого відділу Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 та застосовано підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтовану підозру щодо ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у причетності до вчинення тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, має постійне місце проживання, раніше не судимий, всі знаряддя злочину до теперішнього часу не виявлені та при цьому слідчий суддя зазначив, що кваліфікація дій підозрюваного викликає сумніви, що суперечить наведеному висновку судді щодо наявності обґрунтованої підозри, та дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у його задоволенні через недоведеність прокурором необхідності застосування щодо підозрюваного саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, отже, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, та не може бути визнана законною і обґрунтованою.

Так, відповідно до наданих матеріалів, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 лютого 2020 року за № 0000424.

Наявними матеріалами встановлено, що 25 лютого 2020 року о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

25 лютого 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В ході апеляційного перегляду, колегія суддів встановила, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів враховує правову позицію, зазначену у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Відповідно до показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є працівниками поліції, події відбувалися на проїжджій частині дороги, на перехресті вулиці Титова та проспекту Олександра Поля в м. Дніпрі, де було значне скупчення людей та транспорту, та у передбаченому законом порядку, їм було неможливо застосувати вогнепальну зброю, від чого могли постраждати невинні громадяни (а. м. п. 363-69).
Однак, це не зупиняло підозрюваних, які не зважаючи на наявність людей навколо, зокрема і дітей, продовжували застосовувати зброю, не зважаючи на законні вимоги поліцейських зупинити противоправні дії у місці скупчення громадян міста Дніпра.
Крім того, матеріали провадження містять заяву свідка ОСОБА_10 , згідно якої він, побоюючись за своє та життя своїх рідних, дружини та малолітньої дитини, просив обрати щодо підозрюваних осіб запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому, ОСОБА_10 зазначав, що особи, які були затримані використовували зброю.
Також встановлена наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Крім того, колегія суддів вважає за потрібне зазначити про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 щодо якого було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, відповідно до якого, одним з покладених на нього обов`язків, є прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою.
Однак, ОСОБА_8 зазначений обов`язок належним чином не виконувався, оскільки до суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 неодноразово не з`являвся. Так, 17 квітня 2020 року не надано підтвердження, що ОСОБА_8 реалізував направлення та був на консультації у лікаря, а також 21 квітня 2020 року ОСОБА_8 не зявився, хоча був повідомлений належним чином через сайт Судової влади. Крім того, захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, про що міг поставити до відома і свого підзахисного ОСОБА_8 (а. п. 40-41). Стороною захисту не було надано до суду відомостей щодо поважних причин неявки 21 квітня 2020 року.

Крім того, на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2020 року до ОСОБА_8 був застосований привід, однак, підозрюваний приводом доставлений до судового засідання на 21 квітня 2020 року не був, про що повідомили працівники Дніпровського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Індустріального відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області зазначивши, що за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , двері ніхто не відкриває, також було залучено мешканця вказаного будинку - ОСОБА_11 в якості свідка, з яким працівники поліції декілька разів дзвонили у вхідні двері до кв. АДРЕСА_2 , але ніхто так і не відкрив, а також за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 - ОСОБА_8 відсутній, та під час спілкування з сусідами, повідомили, що ОСОБА_8 за вказаною адресою не бачили вже як півроку.

Отже, неявка підзахисного ОСОБА_8 , до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та який зобов`язаний з`являтися до суду за першою вимогою, свідчить про порушення ним, покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у цьому кримінальному провадженні і їх застосування зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 і запобігти ризикам, пов`язаним із перебуванням його на волі.
Також колегією суддів встановлено наявність ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані під час хуліганських дій, тому що на час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого вказані предмети не були видані підозрюваним органу досудового розслідування.
Колегія суддів не погоджується із наявністю ризику вчинення іншого кримінального провадження, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вони є частково обґрунтованими, а тому вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та частково задовольнити клопотання слідчого, оскільки у суді всебічно та у повному обсязі доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.
Колегія суддів при ухваленні свого рішення за клопотанням слідчого щодо обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03 лютого 2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12 березня 2009 року Європейського Суду з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи зазначену практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів звертає увагу на суспільний інтерес, що виник у зв`язку із зазначеною підозрою.
Отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського Суду з прав людини «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає виправданим необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями Європейського Суду з прав людини.
Колегія суддів не погоджується з позицією сторони захисту щодо закриття провадження у зв`язку із спливом строків дії ухвали, оскільки зазначена ухвала підлягає скасуванню, строк досудового розслідування, в межах якого надавалось клопотання слідчого, спливає 25 квітня 2020 року, а тому запобіжний захід застосовується на вказаний строк, отже апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали згідно із п. 2 ч. 3 ст.407 КПК України.
Також враховуючи встановлені підстави та конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів не визначає розмір застави в порядку, передбаченому п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, який приймав участь у цьому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4