Справа № 127/759/19
Провадження №11-кп/801/725/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003899 від 23.09.2018 та №0003598 від 10.09.2018 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Флорешти, Республіки Молдова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого 23.10.2013 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 та ч.1 ст.289 КК України до ста двадцяти годин громадських робіт,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України. В судовому засіданні 08.11.2019 року прокурором внесено зміни до обвинувачення, відповідно до яких ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 186 ,ч.3 ст. 185 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів, які він вчинив в період непогашеної судимості, немає соціально-стримуючих факторів, а саме немає постійного місця проживання у м. Вінниці, постійного джерела доходу, оскільки до затримання не працював, а тому на даний час не відпали та продовжують існувати ризики для кримінального провадження, які існували під час обрання останньому запобіжного заходу, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, чинити незаконний вплив на свідків та потерпілих, продовжити вчиняти нові злочини в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Ухвалою Вінницького міського суду від 09 квітня 2020 року запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів з 09 квітня 2020 року до 07 червня 2020 року включно.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких, умисних, корисливих злочинів, які він вчинив через незначний час після відбуття ним покарання за попереднім вироком, під час непогашеної судимості, тобто, не став на шлях виправлення та не зробив належних висновків, повторно вчинивши умисні корисливі злочини, обвинувачений не має соціально-стримуючих факторів: не має постійного місця проживання, до затримання не працював, тобто, не має законного джерела доходу і засобу для існування, зважаючи на відсутність відомостей про неможливість утримання ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я, висловлювання обвинуваченим погроз на адресу свідка ОСОБА_9 , суд з врахуванням вимог ст. 5 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, визначеним в ст.177 КПК України, а саме: спробам ОСОБА_8 ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків та продовжити вчиняти нові злочини. Тому застосування найсуворішого запобіжного заходу в даному випадку відносно ОСОБА_8 відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечуючи справедливий баланс інтересів особи та суспільства, тобто співмірне з метою його застосування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити йому міру запобіжного заходу - арешт на більш м`який запобіжний захід.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не перевірив факти, які відповідають дійсності і суперечать мотивам його арешту. Особиста думка і впевненість прокурора, що саме він винен у скоєнні цих злочинів, а також розбіжності в показах свідків, потерпілих і не виклик свідків захисту, це помилки слідчих, які проводили досудове розслідування, та ставлять під сумнів повноту та всебічність судового розслідування. Зазначає, що суд не зважає на його доводи, а також на погіршення його стану здоров`я. Вважає, що однобічний розгляд його справи, де з точки зору належності, допустимості та достовірності докази його винуватості, не є достатніми та взаємопов`язаними, також протягом 1 року 4 місяців його хворого тримають під вартою, чим піддають ризику його життя і здоров`я.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити його особисту участь у розгляді його апеляційної скарги. Проте, апеляційним судом він повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд його апеляційної скарги, однак не виявив бажання брати особисту участь у розгляді скарги, захисник та прокурор за таких підстав не заперечили проти розгляду апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого, а тому судовий розгляд відбувся у його відсутність, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, захисника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, ризик впливу на потерпілого та свідків, а також іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
Так, вирішуючи питання щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції було враховано вік та стан здоров`я, особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, немає постійного місця проживання, до затримання не мав постійного джерела доходу і засобів для існування, що свідчить про відсутність у нього соціально струмуючих факторів, також обвинувачується у вчинені тяжких умисних корисливих злочинів, висловлював погрози на адресу свідка ОСОБА_9 .
Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечуючи справедливий баланс інтересів суспільства, тобто співмірне з метою його застосування.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 чт.185, ч.3 ст.186 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до тяжких.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо його незаконного утримання під вартою у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, на даний час не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення. Оскільки наявність певних соціальних зв`язків, зокрема зареєстроване місце проживання в м. Вінниці, не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначене не має такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судове рішення є законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003899 від 23.09.2018 та №0003598 від 10.09.2018 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4