печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за скаргою ОСОБА_3 про зобов`язання посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві скасувати постанову та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві. В обґрунтування доводів скарги зазначила, що 17.12.2019 вона звернулась до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві з заявою про залучення її до кримінального провадження № 0002005, як потерпілу та проведення слідчих дій. Постановою слідчого Другого СВ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 17.12.2019 було відмовлено у визнанні потерпілою ОСОБА_3 . Наведену постанову вважає необґрунтованою та безпідставною.

Особа, що подала клопотання, слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомив.

Особа, що подала скаргу подала заяву про розгляд скарги у її відсутність та зазначила, що скаргу підтримує в повному обсязі.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві з клопотанням про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0002005 як потерпілого та надання пам`ятки права та обов`язки потерпілого та проведення слідчих дій.

Постановою слідчого Другого СВ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 17.12.2019 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002005.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми,слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з тим, що на даний період досудового розслідування, відсутні підстави та не отримано достатніх даний, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням будь-якої шкоди. Разом з тим, висновок слідчого, що на момент винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим були відсутні достатні підстави для визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0002005, слідчий суддя вважає передчасним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, тому враховуючи вище зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 55, 93,94,303, 305-307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві скасувати постанову та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого СВ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 17.12.2019 про відмову у визнанні потерпілим.

Зобов`язати компетентних посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.12.2019 в рамках кримінального провадження №0002005, відповідно до ст. 55 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1