Провадження № 1-кп/734/87/20 Справа № 734/467/20
В И Р О К

іменем України

18 березня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000093, відомості про що внесені 02 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва Російської Федерації, українця, громадянина України, із неповною загальною середньою освітою, не одруженого, 31 липня 2019 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 до Збройних Сил України, військове звання солдат, військовослужбовця військової служби за контрактом, курсанта 7-ої навчальної механізованої роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

31 липня 2019 року ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 . За наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31 липня 2019 року № 174 військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 на підставі наказу командира 354 навчального механізованого полку НОМЕР_2 навчального центру ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) № 75-РС від 31 липня 2019 року зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта 7 навчальної механізованої роти.

Згідно зі ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1, 2 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем військової служби за контрактом, конституційним обов`язком якого є захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, що визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, із 17 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, що діє до цього часу.

Солдату ОСОБА_3 надане звільнення з розташування 7 навчальної механізованої роти військової частити НОМЕР_1 до 18.00 години 15 вересня 2019 року. Однак, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, став на шлях злочинної діяльності, в умовах особливого періоду о 08.00 годині 16 вересня 2019 року без поважних причин та відповідного дозволу командирів (начальників) не з`явився вчасно зі звільнення на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 . Солдат ОСОБА_3 , будучи незаконно відсутнім на військовій службі у період із 16 вересня 2019 року до 07 лютого 2020 року обов`язки військової служби не виконував, про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

20 лютого 2020 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 20 лютого 2020 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 20 лютого 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік іспитового строку, із застосуванням правових норм ст. 76 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання, і вважає необхідним затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 20 лютого 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язок не відлучатися за межі населеного пункту, де проживає, без дозволу суду до набрання цим вироком законної сили. Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 про те, що у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладене грошове стягнення в розмірі від 0.25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя