ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/52/20 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 638/3445/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
представника власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 та представника власників майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах Управління будівництва, ремонту та реконструкції та шляхового господарства Харківської міської ради в особі директора ОСОБА_8 та в інтересах Департаменту будівництва і шляхового господарства Харківської міської ради в особі ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0005013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0005013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, та накладено арешт на майно, детальний перелік якого зазначений в ухвалі.
Приймаючи рішення про арешт майна, слідчий суддя врахував, що відсутні докази, що речі та документи, які стосуються правовідносин ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із нерезидентами, зареєстрованими в Іспанії та Чехії, мають зв`язок з обставинами, що розслідуються в даному кримінальному провадженні та не вбачав підстав для накладення на них арешту. Крім того, слідчий суддя прийняв до уваги, що ноутбуки Lenovo PF05UBJ5, Lenovo PF0DB5PT, Samsung S20BJ9EC223423 та жорсткий диск обліковуються за Управлінням будівництва, ремонту та реконструкції, тоді як дозвіл на проведення обшуку було надано за місцем розташування Департаменту будівництва та шляхового господарства. Враховуючи, що накладення арешту на документи Департаменту позбавить можливості здійснювати діяльність, слідчий суддя дійшов висновку про можливість накладення арешту на майно, належне Департаменту, шляхом зняття копій з визначених документів та їх повернення власникам.
Прокурор, не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року скасувати в частині відмови в арешті майна, яке було вилучене під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , постановити нову, якою накласти арешт на вилучені 15.11.2019 року речі і документи або надати дозвіл на виготовлення належним чином завірених копій вказаних документів, перелік яких вказаний в апеляційній скарзі прокурора. Окрім цього, прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію повного тексту судового рішення отримав лише 19.12.2019 року.
З таким рішенням слідчого судді не погодилася і представник Управління будівництва, ремонту та реконструкції та шляхового господарства Харківської міської ради в особі директора ОСОБА_8 , Департаменту будівництва і шляхового господарства Харківської міської ради в особі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , яка подала апеляційну скаргу та просить ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року скасувати в частині надання дозволу на зняття копій з документів, вилучених під час обшуку 15.11.2019 року за місцем здійснення діяльності Департаменту будівництва і шляхового господарства Харківської міської ради та виготовлення копій і зняття інформації з електронних носіїв, вилучених за місцем мешкання ОСОБА_9 ; постановити нову якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в цій частині та повернути власникам майно, вилучене за адресою: м. Харків, пров. Подільський, 19, перелік якого зазначений в апеляційній скарзі, та майно, вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого вказаний в прохальній частині апеляційної скарги. Одночасно представник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді була постановлена без її участі, а копія повного тексту оскаржуваного судового рішення була отримана лише 20.12.2019 року, тому строк на апеляційне оскарження, на думку представника, має відраховуватися саме з цієї дати.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ОСОБА_9 займає посаду директора Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради. На даний час шести службовим особам Департаменту повідомлено про підозру. Під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 було виявлено документи та відомості, які свідчать про те, що його дружина є власником нерухомості в Королівстві Іспанія, має частку корпоративних прав в підприємстві та рахунки в банках Чеської Республіки. Донька ОСОБА_11 також має частку корпоративних прав в підприємстві та рахунки в банках Чеської Республіки. Також встановлено ряд чорнових записів, які свідчать про чималі готівкові грошові витрати, направлені на ремонт та будівництво будинку в Іспанії. Однак в реєстрі декларації такі відомості ОСОБА_9 не зазначені. Отримані під час обшуку відомості можуть свідчити про скоєння останнім кримінального правопорушення, у випадку повернення цих речей. Вони можуть бути втрачені чи пошкоджені. Вказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України, оскільки прийняття ухвали після спливу майже місця після подачі клопотання про арешт майна є суттєвим порушенням вимог КПК України, та недотримання вимог ч. 7 ст. 173 КПК України.
Представник власників майна в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що в ухвалі відсутні обгрунтування підстав, з яких слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно. Виходячи із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) вилученню підлягали документи та речі щодо правовідносин Департаменту будівництва і шляхового господарства ХМР та ТОВ «Паркінг+» у період з 2016 року по 2018 рік, тоді як вилучені документи відносяться до періоду 2014-2015 років. Аналогічне відноситься і до документів, вилучених за місцем мешкання ОСОБА_9 , які жодним чином не відносяться до взаємовідносин з ТОВ «Паркінг+», зокрема договір, укладений між ПП «Будтрас-груп» і ТОВ «Мост-стройком», акт між КП «Юна» та ТОВ «Мост-стройком», копія договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Паркінг+» від 28.04.2010 року та планшет моделі МТХА2FDА. Представник зазначає, що ухвала слідчого судді не містить посилань, що речі і документи, з яких надано дозвіл зробити копії, відповідають критеріям ст. 98 КПК України. Слідчий суддя, надаючи дозвіл на зняття копій з документів та інформації з електронних носіїв фактично надав тимчасовий доступ до вилученого майна, вийшовши за межі своїх повноважень. Звертає увагу, що попередньо 15.06.2018 року у ТОВ «Паркінг+» було вилучено аналогічні оригінали документів тими ж слідчими по тому ж кримінальному провадженню, таким чином орган досудового розслідування намагається паралізувати діяльність вказаних підприємств. У фабулі справи не фігурують прізвища ОСОБА_14 або ОСОБА_15 , особисті речі яких, а саме мобільні телефони були вилучені під час обшуків. Жодними аргументами слідчий не підтверджує, що ці мобільні телефони відповідають критеріям ст. 98 КПК України. Одночасно слідчим суддею доля цього майна так і не вирішена. Представник вказує на те, що з клопотанням про арешт майна, що належить третій особі, може звертатися лише прокурор. Оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є власниками вилученого майна, не є підозрюваними, з клопотанням про арешт їхнього майна мав звертатися саме прокурор, а не слідчий.
Крім того, представником власника майна до початку апеляційного розгляду подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких ОСОБА_7 зазначає, що слідчим та прокурором не доведено можливість використання вилучених речей у кримінальному провадженні, ризики їх знищення чи пошкодження, не обгрунтовано розумності та співрозмірності обмеження прав власників. Вважає вірним висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не доведено правових підстав для арешту майна, належного ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яке не має відношення до правовідносин Департаменту та ТОВ «Паркінг+». Вказує, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що вилучені в ході обшуку речі, в арешті яких відмовлено, не входили до переліку речей на відшукання та вилучення яких був наданий дозвіл.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу сторони обвинувачення, думку представника власника майна, яка просила задовольнити своє клопотання про поновлення апеляційного строку та вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання апелянтів про поновлення їм апеляційного строку, проте не встановила підстав для задоволення апеляційних вимог виходячи з наступного:
Як вбачається з матеріалів, наданих суду, і прокурор ОСОБА_6 , і представник власників майна адвокат ОСОБА_7 були присутні 13.12.2019 року у судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна. Таким чином останнім днем звернення із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді від 13.12.2019 року для вказаних осіб було 18.12.2019 року. Звертаючись із клопотаннями про поновлення пропущеного апеляційного строку, прокурор вказав, що отримав копію повного тексту судового рішення 19.12.2019 року. Адвокат ОСОБА_7 зазначила, що копію оскаржуваної ухвали слідчого судді отримала 20.12.2019 року. Вказане підтверджується розпискою в матеріалах справи (а.с. 219) Враховуючи дати отримання копії повного тексту ухвали, який необхідний для належного мотивування апеляційних вимог, та дати звернення з апеляційними скаргами, колегія судді вважає за можливе задовольнити клопотання апелянтів та поновити їм строк на подачу апеляційних скарг.
Зі змісту клопотання про арешт майна встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0005013 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України . Органом досудового розслідування виявлено, що в період з липня 2014 року по грудень 2017 року заступник директора Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради V ОСОБА_16 , будучи службовою особою, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ТОВ «Паркінг+», шляхом підписання актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, до яких було внесено необгрунтовано занижену вартість відходів від фрезерування, оформив набуття у власність ТОВ «Паркінг+» шляхом списання зворотною сумою за ціною значно нижче ринкової та здійснив розтрату ї майна, а саме: відходів від фрезерування (відходи покриття дороги) об`ємом, що утворились під час виконання ТОВ «Паркінг+» дорожньо-будівельних робіт з капітального ремонту вулиць в м. Харкові за Договорами укладеними між Департаментом та ТОВ «Паркінг+», чим спричинив територіальній громаді матеріальну шкоду на загальну суму 4 311 115,9 грн. В ході проведення досудового розслідування, 14.11.2019 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем розташування Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради в нежитлових будівлях за АДРЕСА_2 . 15.11.2019 року на підставі цієї ухвали проведено обшук в нежитловій будівлі за №19 по провулку Подільському у м. Харків за місцем розташування Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, в ході якого вилучено майно, на яке слідчий та прокурор просила накласти арешт. Окрім цього, на підставі ухвали слідчого судді від 14.11.2019 року було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_9 , який працює на посаді директора Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради та вилучено майно, про яке зазначається у клопотанні.
Слідчим суддею було відмовлено у накладенні арешту на ноутбуки Lenovo S/n PF05UBJ6, PF0DB5PT та жорсткий диск з системного блоку SAMSUNG S/n S20BJ9EC223423, які обліковуються на балансі Управління. Прокурором ухвала слідчого судді в цій частині не оскаржується та в прохальній частині апеляційної скарги прокурора не зазначається про необхідність накладення арешту саме на ці носії інформації, тому апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах апеляційних вимог, не вбачає підстав для перевірки обгрунтованості відмови у арешті цього майна. Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя, з мотивами якого погоджується апеляційний суд, виходив з того, що частина майна, вилученого за місцем мешкання ОСОБА_9 , зокрема документи, планшет моделі А1 567, носій інформації накопичувач WA My Passport містять інформацію щодо особистих правовідносин ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із нерезидентами, зареєстрованими в Іспанії та Чехії. Прокурором та слідчим не надано доказів, які б свідчили про зв`язок цих речей і документів з обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні. Підстави вважати необгрунтованим такий висновок слідчого судді відсутні, оскільки у клопотанні взагалі не доведена необхідність арешту вказаних документів та носіїв інформації саме в цьому кримінальному провадженні з урахуванням розслідуваних обставин. Ані слідчим, ані прокурором не підтверджено, що це майно має будь-яке відношення до виконання дорожніх робіт, фрезерування асфальтобетонного покриття. В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 були виявлені чорнові записи та документи про чималі готівкові грошові витрати, направлені на ремонт та будівництво будинку в Іспанії, але в реєстрі декларації такі відомості ОСОБА_9 не зазначені. Отримані під час обшуку відомості на думку прокурора можуть свідчити про скоєння останнім кримінального правопорушення. Проте цієї інформації при зверненні із клопотанням про арешт майна органом досудового розслідування не було відображено у самому клопотанні. Крім того, факт не внесення ОСОБА_9 вказаних відомостей до декларації не розслідується в даному кримінальному провадженні. Зазначені обставини свідчать про відсутність достатніх правових підстав для арешту саме цього майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Враховуючи, що значення документів та речей, які не містять інформації щодо розслідуваних обставин, не доведено для цього кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається. До того ж в прохальній частині апеляційної скарги прокурор просить накласти арешт на договір № 290917/1 від 29.03.2017 року, акт № ЩН-0001512 від 11.10.2017 року, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Паркінг+» від 28.04.2010 року, але слідчим суддею накладено арешт на ці документи шляхом виготовлення з них копій, про що вказано в резолютивній частині ухвали.
Доводи прокурора з приводу строків розгляду клопотання заслуговують на увагу, однак, як вбачається з матеріалів справи, розгляд клопотання відкладався через зайнятість суддів в іншому судовому засіданні, 22.11.2019 року було оголошено перерву у розгляді цього клопотання, 27.11.2019 року за клопотанням представника власника майна через не з`явлення у призначений час прокурора розгляд клопотання було відкладено (а.с. 156), 29.11.2019 року розгляд клопотання відкладено за клопотанням представника ОСОБА_17 , 03.12.2019 року та 12.12.2019 року розгляд відкладено через зайнятість судді в інших судових засідання. Вказані обставини не є безумовною підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи із положень Глави 17 КПК України. Посилання на порушення вимог ч. 7 ст. 173 КПК України не спростовують вищевикладених висновків, оскільки копія судового рішення була отримана прокурором та він скористався своїм правом на апеляційне оскарження. При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Накладення арешту на інше майно, про яке йдеться в резолютивній частині ухвали слідчого судді, на переконання колегії суддів є обгрунтованим, враховуючи, що під час обшуку в нежитловій будівлі за №19 по провулку Подільському у м. Харків за місцем розташування Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради були виявлені документи, інформація в яких може мати значення для даного досудового розслідування, у зв`язку із чим необхідне дослідження всього об`єму вилученої документації та вказує на відповідність вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України.
Відповідно до приписів ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Ухвалою слідчого судді від 14.11.2019 року було надано дозвіл на проведення обшуку в нежитловій будівлі за №19 по провулку Подільському у м. Харків за місцем розташування Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради з метою відшукання та вилучення окрім іншого і документів щодо проведення закупівель за державні кошти робіт з ремонту та реконструкції вулично-дорожньої мережі м. Харкова за період 2016-2018 років. За результатами обшуку, як вбачається з протоколу, вилучено більшу частину документації за період після 2016 року. Вилучення документів більш раннього періоду, про який не було вказано в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, та звернення в подальшому із клопотанням про їх арешт не є порушенням КПК України, враховуючи, що документація може містити необхідну для досудового розслідування інформацію та необхідність її арешту доведена слідчим та прокурором з посиланням на можливі ризики та забезпечення проведення відповідних експертиз. Представник вказує, що документи, які вилучені за місцем мешкання ОСОБА_9 не відносяться до взаємовідносин з ТОВ «Паркінг+», зокрема договір, укладений між ПП «Будтрас-груп» і ТОВ «Мост-стройком», акт між КП «Юна» та ТОВ «Мост-стройком», копія договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Паркінг+» від 28.04.2010 року та планшет моделі МТХА2FDА. Проте, в протоколі обшуку зазначається, що на вказаному планшеті зберігаються електронні фотокопії документів щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Паркінг+». Інші договори, на які вказує представник, можуть містити дані що стосуються цього кримінального провадження. З огляду на зазначене накладення арешту на це майно не є безпідставним та його відношення до досудового розслідування має бути встановлено чи спростовано після його дослідження. На переконання представника власників майна слідчий суддя, надаючи дозвіл на зняття копій з документів та інформації з електронних носіїв, фактично надав тимчасовий доступ до вилученого майна, вийшовши за межі своїх повноважень. Однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки слідчим суддею прийнято рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна. Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. В даному випадку надання дозволу на зняття копій із документів та електронних носіїв інформації є способом арешту майна, до того ж в даному випадку найменш обтяжливим, оскільки слідчим суддею враховано, що накладення арешту на оригінали документів позбавить Департамент можливості повноцінно здійснювати свою діяльність. Доводи представника, що у ТОВ «Паркінг+» було вилучено аналогічні оригінали документів тими ж слідчими по тому ж кримінальному провадженню, та орган досудового розслідування таким чином намагається паралізувати діяльність вказаних підприємств, не спростовують доведеної необхідності в арешті документів, що вилучені саме у Департаменті будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, враховуючи розслідувані обставини. Окрім цього, адвокат ОСОБА_7 звертає увагу, що у фабулі справи не фігурують прізвища ОСОБА_14 або ОСОБА_15 , особисті речі яких, а саме мобільні телефони були вилучені під час обшуків. З приводу цього слід зазначити, що у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 19-25 зазначається про те, що службові особи Управління з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «Паркінг+» протягом 2016-2017 років під час виконання робіт здійснили розтрату державного майна. Крім того, в ухвалі слідчого судді від 14.11.2019 року про надання дозволу на проведення обшуку зазначається, що службові особи Департаменту та Управління підписували акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в в період 2016-2017 років та відомість ресурсів до цих актів, в яких зазначалось про отримання ТОВ «Паркінг+» відходів від фрезерування за ціною нижче ринкової. Зазначене вказує на можливу причетність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до кримінального провадження, і ці обставини повинні бути перевірені в ході слідства, в тому числі і за допомогою дослідження вказаного майна. Апеляційний суд відмічає, що відповідно до протоколу обшуку (а.с. 57) ОСОБА_8 добровільно надав свій мобільний телефон для вилучення.
Мобільні телефони ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зазначені в резолютивній частині ухвали в переліку майна, на яке накладено арешт шляхом зняття копій, що свідчить про задоволення клопотання слідчого в цій частині. Відсутність в резолютивній частині ухвали вказівки на спосіб арешту цих мобільних телефонів можливо усунути шляхом внесення виправлень до резолютивної частини ухвали слідчого судді. Колегія суддів відмічає, що ухвала слідчого судді є вмотивованою, і підстав для її скасування за апеляційними доводами не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 та представника власників майна адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року задовольнити, вказаний строк поновити.
Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника власників майна адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0005013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді