ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3439/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 617/1605/18
Категорія: п.12 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 07 листопада 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , 1989 року народження, ОСОБА_9 , 1986 року народження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, тобто до 05 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначила, що по справі допитані всі свідки та жоден не надав свідчень на підтвердження підозри та обвинувачення щодо ОСОБА_8 . Наголосила, що прокурором не надано та матеріали кримінального провадження не містять наявності доказів щодо існування ризиків. Указала, що суд визнав наявність цих ризиків, посилаючись на тяжкість покарання, без дослідження жодного доказу. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем його реєстрації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що суд не врахував, що в нього є цивільна дружина та двоє дітей. Наголосив, що прокурор в судовому засіданні не надав жодного доказу на підтвердження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, а під час судового розгляду не надав доказів його винуватості у злочині, який йому інкримінується. Указав, що він тримається під вартою півтора року без жодної обґрунтованої підозри. Просить ухвалу суду скасувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що ризик впливу на свідків відсутній, оскільки всі свідки та потерпілий були допитані під час судового розгляду. Наголосив, що прокурором не надано суду доказів його винуватості, всі свідки в своїх показаннях підтвердили його непричетність до вчиненого злочину. Також зазначив, що прокурором не було доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Указав, що в нього є місце реєстрації, а також місце роботи, де він працював до обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стан його здоров`я продовжує погіршуватися, оскільки він не отримує належного лікування. Просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених, які просили задовольнити апеляційні скарги, захисника, яка вважала за необхідне змінити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або у виді довічного позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на протиправне спричинення смерті іншій людині, після того, як ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому удари кулаками та ногами, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяли за руки ОСОБА_10 та відтягнули його до лісопосадки, де ОСОБА_8 продовжив завдавати потерпілому дерев`яною палицею удари по різних частинах тіла, у тому числі по голові. Крім того, згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 ногою давив шию потерпілого ОСОБА_10 і стрибав ногами на шиї та грудній клітині. Таким чином, органами досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вбивстві, тобто умисному заподіянні смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням вищевикладених фактичних обставин кримінального провадження, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 про те,що по справі допитані всі свідки та жоден не надав свідчень на підтвердження підозри та обвинувачення щодо ОСОБА_8 , а також про те, що прокурором не надано достатніх доказів їх причетності до злочину, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 офіційно не працює, неодружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, та додатково підтверджує наявність ризику, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Також, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 раніше тричі судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі за злочин проти життя та здоров`я, а також неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, що обґрунтовано свідчить про наявність ризику вчинення ОСОБА_8 іншого злочину.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на наявність у нього цивільної дружини та двох дітей, як на підставу для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення ним злочину, який йому інкримінується, однак не стали стримуючим фактором.

Крім того, матеріали судового провадження не містять даних на підтвердження зазначених обставин. Таких даних не було надано і стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Також колегія суддів позбавлена процесуальної можливості врахувати доводиобвинуваченого ОСОБА_8 про погіршення стану його здоров`я та неотримання належного лікування в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», оскільки обвинуваченим не надано відповідних висновків судово-медичних експертів, щодо наявності у нього захворювань, які перешкоджають його перебуванню в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг сторони захисту.

Керуючись ст.ст.404-407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: