В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
та учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006592 від 08 серпня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, без постійного місця проживання, раніше судимого 13.10.2016 Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, кожного окремо,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

у с т а н о в и в :
Згідно обвинувального акту, 08 серпня 2019 року, приблизно о 01:00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 перебували на території ПКіВ «Гідропарк» у м. Києві за адресою: пр-т Броварський, 3, де побачили раніше незнайомого ОСОБА_5 , який мав при собі мобільний телефон марки «Мейзу» вартістю 2000 грн.
У невстановлений час, але не пізніше 01 год. 30 хв., у останніх виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Так, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_5 та попросив цигарку, з метою маскування своїх реальних намірів. В подальшому в ході бесіди, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_5 передати йому власний мобільний телефон, під приводом здійснення телефонного дзвінку, на що останній погодився. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 отримав мобільний телефон марки «Мейзу» вартістю 2000 грн та зберігаючи його при собі, почав рухатись у бік ОСОБА_6 , який знаходився на відстані 30 м.
Продовжуючи свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зберігаючи при собі викрадений у ОСОБА_5 мобільний телефон, мали реальну можливість у повній мірі розпорядитися даним майном.
Своїми злочинним діями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 завдали ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 2000 грн.
Провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, Суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Разом з тим, у цій ситуації, обвинуваченим висунуто обвинувачення у грабежі за наведених обставин, однак у ході судового розгляду судом установлено, що у діях останніх відсутній грабіж, однак наявна крадіжка, з огляду на таке.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (див. постанову від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду).
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно пунктів 3-4 Постанови, які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18,слідує, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

У цій справі виходячи зі спрямованості умислу винних осіб та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій, дійсним є факт крадіжки, що указує на доречність виходу за межі висунутого бвинувачення у порядку ч. 3 ст. 337 КПК.

Ці висновки Суд обумовляє таким.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та надав показання, що потерпілого раніше не знав, сидів на лавці опустиши голову на руки та дрімав. У певний момент почув музику, в цей час поряд стояли хлопці, на лавці лежав телефон, звідки він взявся та хто його приніс цому не відомо. Він запитав у присутніх чий це телефон, на що отримав відповідь, що взяли послухати музику, на що він сказав, щоб телефон повернули тому, у кого взяли. Потім, через деякий час підійшли працівники патрульної поліції і запитали у нього хто він такий і кому належить телефон. Працівникам поліції він пояснив, що телефон хлопці взяли послухати музику, але вони відійшли за природними потребами, а телефон залишився. На що поліцейський сказав, щоб він його взяв та поклав до кишені, він відповів, що це не його телефон і він не може покласти його до кишені, тоді поліцейський сам поклав йому телефон. Додав, що потерпілого не бачив та не розмовляв з ним того вечора.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 надав суду показання, повідомивши, що він підійшов до потерпілого й попросив у нього цигарку, при цьому вони розговорився, присіли на лавочку, де також були його знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , В ході розмови він поцікавився у потерпілого чи є у нього на телефоні інтернет і чи можна послухати музику, на що останній відповів що так, і сам увімкнув музику. Далі вони продовжували спілкуватись, слухали музику, вмикали яка кому подобається. В певний момент потерпілий хотів забрати телефон але він поппросив послухати ще кілька пісень і той залишився. Через деякий час він відійшов, а коли повернувся, потерпілий уже був з працівниками поліції. Додав, що коли відходив, телефон залишався.
У той же час, будучи допитаним в судовому засіданні відповідно до ст. 353 КПК України, у взаємозв`язку із ч. 2, 3, 5 - 14 ст. 352 КПК України, потерпілий ОСОБА_5 показав, що 08 серпня 2019 року, приблизно о 01:00 год., він повертався з роботи, йшов в сторону метро, до нього підійшов ОСОБА_7 та попросив цигарку, після чого він попросив ще одну, та запропонував пройтись, вони підійшли до лавки, де були ще інші особи. ОСОБА_7 дійсно попросив у нього увімкнути музику і дати послухати, на що він увімкнув музику на своєму телефоні і передав телефон ОСОБА_7 .. Через деякий час ОСОБА_7 відійшов, а інші особи на його запитання де телефон нічого не відповіли. Тому він вирішив що телефон йому не повернуть і викликав поліцію. Потепілий додав, що ні матеріальних, ні моральних претензій до обвинувачених не має, оскільки викрадені речі йому було повернуто. Вважає, що час який обвинувачені перебувають під вартою, є достатнім для покарання за вчиненні ними дії.
Допитаний у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 показав, що працюючи поліцейським полку поліції ГУНП в м. Києві, перебуваючи при виконанні службових обов`язків, 08 серпня 2019 року, приблизно 01:30 год., ним було отримано виклик щодо грабежу на території ПКіВ «Гідропарк» у м. Києві за адресою: пр-т Броварський, 3.
Прибувши на місце події почали шукати заявника, якого знайшли на іншому боці Гідропарку. Потерпілий пояснив, що нього підійшли незнайомці, вони познайомились, разом курили, а потім один з цих незнайомців забрав у нього телефон і передав комусь, але кому саме він не бачив. Вони направились до того місця, на яке вказував потерпілий, як на місце вчинення кримінального правопорушення, та по дорозі він зателефонував на номер, який цому назвав потерпілий. У відповідь йшов гудок, а коли вони підійшли до Портер пабу, зліва сиділа компанія і в одного з тих осіб почав дзвонити телефон в кармані. При потерпілом він дістав телефон з кішені особи і потерпілий вказав що це його телефон. Всіх, хто були місці було затримано. При цьому птепілий вказував, що телефон забирав не той у кого його влучили, а інша особа.
Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, указав, що з 07.08.2019 на 08.08.2019 відпочивав на території ПКіВ «Гідропарк», випадково зустрівся зі знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , також з ними був потерпілий, який разом з ОСОБА_7 слухав музику на телефоні. Цсі разом вони продовжили відпочивати, вживати алкогольні напої, слухати музику на телефоні, при цьому кожен з них брав телефон, вмикав музику і клав телефон на лавочку. Через деякий час потерпілий відійшов за природніми потребами, а телефон залишився на лавочці і грала музика. Коли музика закінчилась і телефон вимкнувся, ОСОБА_7 хотів його увімкнути, але телефон заблокувався і той запитав чи не відомо як його розблокувати. Особисто він відповів що не знає. Тоді ОСОБА_7 з телефоном у руках пішов шукати потерпілого. Коли той відійшов, потерпілий повернувся з іншого боку і почав запитувати про телефон. Йому пояснили, що ОСОБА_7 пішов його шукати, але потерпілий, будучи у стані алкогольного сп`яніння, почав говорити що його телефон викрали і кудись пішов. В цей час повернувся ОСОБА_7 і вони утрьох продовжували сидіти на лавочці. Через деякий час потерпілий повернувся з працівниками поліції і їх всіх затримали.
З досліджених судом у порядку ст. 358 КПК України у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судовим слідством встановлено наступне.
Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.08.2019 потерпілий вказав, що за адресою: м. Київ, ПКіВ «Гідропарк», 08.08.2019 приблизно о 02:00 год. двоє невідомих заволоділи його майном мобільним телефоном марки «Мейзу».

Надалі, 08.08.2019 у період часу з 04:56 год. до 05:06 год. було проведено обшук ОСОБА_6 у присутності понятих, у ході якого у нього було виявлено мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 .

Згідно протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 08.08.2019 в період часу з 07:15 год. по 07:30 год. в присутності понятих, слідує, що потерпілому для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, внаслідок чого останній вказав, що на фотознімку під № 1 він впізнає особу, яка 08.08.2019 була присутня при заволодінні мобільним телефоном «Мейзу», а в подальшому зберігала вказаний телефон при собі.

У даному випадку, згідно додатку до протоколу від 08.08.2019, на фотознімку № 1 міститься фотознімок ОСОБА_6 .

Згідно протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 08.08.2019 в період часу з 07:05 год. по 07:15 год. в присутності понятих, слідує, що потерпілому для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, внаслідок чого останній вказав, що на фотознімку під № 2 він впізнає особу, яка 08.08.2019 відкрито заволоділа його мобільним телефоном, а саме вказав на фотознімок ОСОБА_7 .

Згідно протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 08.08.2019 в період часу з 07:45 год. по 08:00 год. в присутності понятих, слідує, що свідку ОСОБА_8 для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, внаслідок чого останній вказав, що на фотознімку під № 2 він впізнає особу, яка 08.08.2019 мала при собі сенсорний телефон та просив допомогти розблокувати пароль, що був на ньому встановлений. У даному випадку, згідно додатку до протоколу від 08.08.2019, на фотознімку № 2 міститься фотознімок ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 08.08.2019 з ілюстративною таблицею, здійсненого слідчим СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_11 в період часу з 04:10 год. по 04:25 год., слідує, що була оглянута ділянка місцевості розміром приблизно 2х2 метри, яка розташована на відстані близько 10 метрів від закладу «Ден Сіті», що розташована за адресою м. Київ, пр-т Броварський, 3. На оглянутій ділянці розташовані деревяні лавочки коричневого кольору, обстановка при цьому не порушена, на вказаній ділянці виявлено громадянина ОСОБА_5 , який повідомив, що приблизно о 01:30 год. невідомі особи відкрито викрали у нього мобільний телефон марки «Мейзу» золотого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 . Слідів кримінального правопорушення не виявлено.
З протоколу огляду вилучених речей від 14.08.2019 слідує, що у період з 15:50 год. до 16:10 год. слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_12 у присутності потерпілого, було оглянуто речі, які вилучені 08.08.2019 у обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон марки «Мейзу», здійснено його опис із виявленими пошкодженнями, та встановлено, що мобільний телефон належать потерпілому ОСОБА_13 .
Крім того, постановою слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_12 від 14.08.2019 зазначений вище мобільний телефон марки «Мейзу» золотистого кольору визнано речовими доказами та передано на зберігання, згідно із відповідною розпискою, потерпілому ОСОБА_13 .
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 20.08.2019 року, який відбувся в період часу з 15 год 39 хв по 15 год 48 хв за участю потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_5 вказав на місце, де він побачився з ОСОБА_7 та місце і механізм викрадення належного йому телефону. Свідок ОСОБА_8 вказав місце, де до нього підійшов ОСОБА_6 , та попросив розблокувати телефон.

Тим самим, ці докази у свій сукупності указують на те, що обвинувачені та потерпілий перебували в одній компанії того дня, спілкувалися між собою, та їм, й іншим особам, які перебували в цій компанії був відомий факт того, що телефон з якого вони прослуховували музику належить потерпілому разом з тим у певний момент, коли потерпілий відійшов від компанії за певними особистими потребами обвинувачені заволоділи останнім.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 18.07.2019 у справі № 761/31918/14-к указав, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

При цьому, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, беручи до уваги показання потерпілого, свідків, письмові докази, вважає висловлені стороною обвинувачення доводи та докази в частині перебігу подій в частині того, що у цій ситуації мав місце грабіж за своєю суттю сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Та за наслідками цього розгляду визнає доведним те, що 08 серпня 2019 року, приблизно о 01:00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 перебували на території ПКіВ «Гідропарк» у м. Києві за адресою: пр-т Броварський, 3, де разом відпочивали з потерпілим ОСОБА_5 , який мав при собі мобільний телефон марки «Мейзу» вартістю 2000 грн. та з якого вони слухали музику.
У невстановлений час, але не пізніше 01 год. 30 хв., у останніх виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Так, ОСОБА_7 просив у потерпілого вмикати музику на його телефоні і сам також брав телефон та вмикав музику.
Продовжуючи свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , продовжували слухати музику з телефону потерпілого, та у момент коли останній відійшов від компанії у якій вони перебували разом по своїх потребах на значну відстань, заволоділи цим майном потерпілого, яке фактично не вийшло з володіння останнього, як власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці, будучи особами, які знала кому належить це майно, мали підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювали, що він може за нею повернутися.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доречність виходу за межі висунутого обвинуваченим обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення у порядку ч. 3 ст. 337 КПК, яка регламентує, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Так, як в цій ситуації така дія покращує становище осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом указують докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які були досліджені судом у порядку ст. 94 КПК.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною рецидив злочину відносно ОСОБА_6 , як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки, як роз`яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч. 4 ст. 67 КК України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.
Тож, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не має постійного місця реєстрації та проживання, прийнятні характеристики, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілого у справі щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не має постійного місця реєстрації, характеристики, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше не судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілого у справі щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді обмеження волі.

Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинувачених суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді обмеження волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане остаточне покарання відносно обвинувачених, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

З огляду на положення ч. 5 ст. 72 КК, яка указує, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, яка у підпункті б) пункту 1) визначає, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, обвинуваченим слід зарахувати період попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 08.08.2019 до 19.02.2020

Так як даний термін відповідає строку обмеження волі, який судом визначається кожному з них для відбування покарання у виді обмеження волі, всилу ч. 5 ст. 72 КК України обвинувачених слід звільнити від відбування цього покарання безпосередньо по його повному відбуттю, а запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, обвинуваченим, враховуючи вимоги ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про їх особи, у вигляді тримання під вартою слід скасувати та відповідно зі звільненням останніх з-під варти у залі суду.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення, а саме з 08.08.2019 до 19.02.2020 з розрахунку день за день та урахуванням того, що згідно підпункту б) пункту 1) ч. 1 ст. 72 наведеного Кодексу одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі звільнити останніх від відбування покарання у виді обмеження волі безпосередньо по повному відбуттю.
Запобіжні заходи відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного окремо, у вигляді тримання під вартою, скасувати звільнивши їх з-під варти негайно у залі суду.

Речові докази: мобільний телефон марки «Мейзу» залишити у володінні власника, DVD диск залишити в матеріалах судового провадження.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я О. Бірса