ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 619/1612/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2715/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.388 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченої ОСОБА_7 , належним чином повідомленої про розгляд справи, без участі представника потерпілих ПАТ «Ощадбанк», належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 05 07 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05 07 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дергачі Харківської області, громадянку України, одруженого, працюючу ФО-П, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 388, ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 388 КК України з призначенням покарання за:

- ч.1 ст.388 КК України в виді штрафу в розмірі 5100 гривень, що складає 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,
- ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 388 КК України в виді штрафу в розмірі 8500 гривень, що складає 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 по епізодам скоєних ОСОБА_7 злочинів 14.12.2016 та 06.06.2017 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим в виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, що складає 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Згідно ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 році» по епізодам скоєних ОСОБА_7 злочинів 25.03.2016 та 11.04.2016 за ч.1 с т.388 та ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 388 КК України звільнено її від відбування покарання.
Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ «Ошадбанк» збитки у розмірі 374 360 (триста сімдесят чотири тисячі триста шістдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи №2 від 01.02.2018 у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи №202 від 11.06.2018 у розмірі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи №385 від 27.12.2018 у розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи №413 від 31.01.2019 у розмірі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні.

Вищевказаним вироком встановлено, що Між ПАТ «Фідобанк» з одного боку та ОСОБА_8 з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу, згідно якому банк надає ОСОБА_8 кредит у розмірі 74996,38 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.10.2011 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Фідобанк» з одного боку та ОСОБА_8 з іншого боку, укладено договір застави автомобіля, відповідно до умов якого ОСОБА_8 передав у заставу банку предмет застави - майно, що належить йому на прав власності, а саме: автомобіль марки «ВАЗ-21099», рік випуску - 1999, тип ТЗ легковий універсал - В, колір - сірий, об`єм двигуна - 1499, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
31.08.2011 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова на користі ПАТ «Фідобанк» з ОСОБА_8 стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 74996,39 грн., яке протягом 2010 - 2011 років виконане не було.
29.08.2013 працівниками державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області згідно виконавчого листа №2/1736/11 від 31.08.2011 транспортний засіб «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 затримано і актом опису та арешту майна передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_7 , власноручно підписалась в зобов`язанні про повернення автомобіля «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 при першій вимозі державного виконавця для реалізації. Крім цього, в акті опису та арешту майна від 29.08.2013 ОСОБА_7 , під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, на яке накладено арешт.
У подальшому ОСОБА_7 маючи умисел направлений на приховування майна ввіреного їй, а саме автомобілю «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, почала приховувати вказаний автотранспортний засіб у невстановленому у ході досудового розслідування місці та на неодноразові вимоги державного виконавця про надання доступу до описаного майна №10117/16-35 від 21.10.2015, №5388/16-35 від 25.03.2016, які були направлені останній поштовим зв`язком за адресою її державної реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 не реагувала та не надала доступ державному виконавцю до описаного майна, яке було ввірено їй.
Крім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел направлений на розтрату ввіреного їй майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, у кінці 2013 року незаконно, передала автомобіль марки «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.
Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел направлений на приховування та розтрату ввіреного їй майна, починаючи з 21.10.2015 усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, передала автомобіль марки «ВАЗ-21099», невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.

Крім того встановлено, що між ВАТ «Кредитпромбанк» з одного боку та ОСОБА_9 з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу, згідно якого банк надає ОСОБА_9 кредит у розмірі 25998,10 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 19.10.2010 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» з одного боку та ОСОБА_9 з іншого боку, укладено договір застави автомобіля, відповідно до умов якого ОСОБА_9 передав у заставу, банку предмет застави - майно, що належить йому на праві власності, а саме: автомобіль марки «АUDI 100 », рік випуску - 1991, тип ТЗ: легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
20.01.2011рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова на користь
ВАТ «Кредитпромбанк» з ОСОБА_9 стягнуто заборгованість, а саме: автомобіль
марки «АUDI 100», рік випуску - 1991, тип ТЗ: легковий універсал - В, реєстраційний
номер НОМЕР_2 .
26.12.2011 року працівниками державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській
області згідно виконавчого листа №2-432/10 від 20.01.2011 транспортний засіб
« АUDI 100» реєстраційний номер НОМЕР_2 затримано і актом опису та арешту
майна передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_7 , власноручно підписалась в зобов`язанні про
повернення автомобіля «АІГОІЮО» реєстраційний номер НОМЕР_2 при першій
вимозі державного виконавця для реалізації. Крім цього, в акті опису та арешту майна
від 26.12.2012 року ОСОБА_7 , під підпис попереджено про кримінальну
відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна,
на яке накладено арешт.
У подальшому ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел направлений на приховування майна ввіреного їй, а саме автомобілю «АUDI 100» реєстраційний номер НОМЕР_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, приховувала вказаний автотранспортний засіб у невстановленому у ході досудового розслідування місці та на неодноразові вимоги державного виконавця про надання доступу до описаного майна №14376 від 17.12.2015 року, останнє №22/30-5875 від 11.04.2016 року, які були направлені останній поштовим зв`язком за адресою її державної реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 не реагувала та не надала доступ державному виконавцю до описаного майна,яке було ввірено їй.
Крім цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел направлений на приховування та розтрату ввіреного їй майна діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, у кінці 2013 року (більш точну дату встановити не довелося можливим) незаконно, передала автомобіль марки «АUDI 100» реєстраційний номер НОМЕР_2 невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.
Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел направлений на приховування та розтрату ввіреного їй майна діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, передала автомобіль марки ««АUDI 100» 100», невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.
15.03.2007 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» з одного боку та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу №137, згідно якому банк надає ОСОБА_10 кредит у розмірі 50 600, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 15.03.2014.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором
філією Кіровоградське обласне управління АТ «Державний ощадний банк «України» з одного боку та ОСОБА_10 з іншого боку, 5.03.2007 року укладено договір застави автомобіля, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_11 зареєстровим № 1338, відповідно до умов якого ОСОБА_10 передала у заставу банку предмет застави - майно, що належить їй на праві власності, а саме: автомобіль марки «Тоуоtа RАV4», рік випуску - 2007, тип ТЗ: легковий універсал - В, колір -чорний, номер кузова/шасі НОМЕР_3 , об`єм двигун-2362,реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 15.03.2007 та договором купівлі-продажу від 14.03.2007.
23.09.2014 заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_10 стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 187 569, 12 грн., яке протягом 2013-2014 років виконане не було.
01.08.2016 старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_12 на підставі виконавчого листа №2/405/1307/14 виданого 20.10.2014, складено акт опису й арешту майна, а саме автомобіля марки «Тоуоtа RАV4», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 15.03.2007 року та договором купівлі-продажу від 14.03.2007 року, згідно якого зазначений транспортний засіб на відповідальне зберігання передано ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_7 , власноручно написала зобов`язання про повернення автомобіля марки «Тоуоtа RАV4», реєстраційний номер НОМЕР_4 при першій вимозі державного виконавця для реалізації. Крім цього, в акті опису й арешту майна від 01.08.2016 року ОСОБА_7 , під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, на яке накладено арешт.
У подальшому ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел направлений на приховування майна ввіреного їй, а саме автомобілю «Тоуоtа RАV4», реєстраційний номер НОМЕР_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, приховувала вказаний автотранспортний засіб у невстановленому у ході досудового розслідування місці та на неодноразові вимоги державного виконавця про надання доступу до описаного майна №17-11/2619 від 14.11.2016, №25829 від 14.12.2016, останнє №25829 від 14.12.2016, які були направлені останній поштовим зв`язком за адресою її державної реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 не реагувала та не надала доступ державному виконавцю до описаного майна, яке було ввірено їй.
Крім цього, ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел направлений на розтрату ввіреного їй майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, у серпні 2016 року (більш точну дату встановити не довелося можливим) незаконно, передала автомобіль марки «Тоуоtа RАV4», реєстраційний номер НОМЕР_4 невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.
Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел направлений на приховування та розтрату ввіреного їй майна, починаючи з 14.11.2016 року усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, передала автомобіль марки «Тоуоtа RАV4», невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.
Крім того встановлено, що між ПАТ «Правекс банк» з одного боку та ОСОБА_13 з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу, згідно якому банк надає ОСОБА_13 кредит у розмірі 159715,18 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.06.2011 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Правекс банк» з одного боку та ОСОБА_13 з іншого боку, укладено договір застави автомобіля, відповідно до умов якого ОСОБА_13 передав у заставу банку предмет застави - майно, що належить йому на праві власності, а саме: автомобіль марки «Сhevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_5 .
24.06.2011 рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області на користь ПАТ «Правекс банк» з ОСОБА_13 стягнуто заборгованість а саме:автомобіль марки «Сhevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_6 .
26.12.2012 працівниками державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області згідно виконавчого листа №2-348/2011 від 24.06.2011 транспортний засіб «Сhevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_6 затримано і актом опису та арешту майна передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_7 , власноручно підписалась в зобов`язанні про повернення автомобіля «Сhevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_6 при першій вимозі державного виконавця для реалізації. Крім цього, в акті опису та арешту майна від 26.12.2012 року ОСОБА_7 , під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, на яке накладено арешт.
У подальшому ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел направлений на приховування майна ввіреного їй, а саме автомобілю «Сhevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, приховувала вказаний автотранспортний засіб у невстановленому у ході досудового розслідування місці та на неодноразові вимоги державного виконавця про надання доступу до описаного майна №3042 від 28.03.2017, останнє №5011 від 06.06.2017, які були направлені останній поштовим зв`язком за адресою її державної реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 не реагувала та не надала доступ державному виконавцю до описаного майна, яке було ввірено їй.
Крім цього, ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел направлений на розтрату ввіреного їй майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, у кінці 2012 року (більш точну дату встановити не довелося можливим) незаконно, передала автомобіль марки «Сhevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_6 невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.
Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел направлений на приховування та розтрату ввіреного їй майна, починаючи з 28.03.2017 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без згоди представників державної виконавчої служби про зміну особи, відповідальної за зберігання майна, передала автомобіль марки «Сhevrolet Lacetti», невстановленій слідством особі, яка не мала на нього права.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування та в подальшому судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 32, ч.1 ст. 388 КК України а саме, розтрата, приховування майна, на яке накладено арешт та яке описано, здійснене особою, якій це майно ввірено, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 388 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 8500 грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , не повинен був керуватися положеннями ч.1 ст. 70 КК України, оскільки обвинувачена вчинила кримінальні правопорушення, передбачені однією і тією ж самою частиною статті Особливої частини КК України.

Крім того, вказує, що положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та Закону України «Про застосування амністії в Україні» не допускає часткове звільнення особи від відбуття покарання за деякими епізодами злочинів, які вчинені до моменту опублікування Закону України «Про амністію у 2016 році», а допускає лише звільнення від відбування покарання у випадку коли всі злочини вчинені обвинуваченим були вчинені до моменту опублікування вказаного Закону.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просив про задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася.

Представник потерпілого ПАТ «Ощадбанк» ОСОБА_14 , надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Дії обвинуваченої, що виразились у розтраті, приховуванні майна, на яке накладено арешт та яке описано, здійснене особою, якій це майно ввірено, колегія суддів вважає вірно кваліфікованими за ч.1 ст.338 КК України.

Проте, колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції який призначив ОСОБА_7 покарання з кожним епізодом, а потім за сукупністю злочинів оскільки відповідно до ст.33 КК України сукупністю злочинів є вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.

Колегія суддів вважає правильною кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.388 КК України за всіма епізодами приховування майна, а не за кожен із них окремо, оскільки вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують.

Таким чином апеляційні доводи прокурора про безпідставність застосування судом першої інстанції ч.1 ст.70 КК України при визначенні особі остаточного покарання, оскільки повторність злочинів у даному кримінальному провадженні відсутня є вірними.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною статті КК України, а тому застосування у даному випадку ч.1 ст.70 КК України є безпідставним.

Що стосується посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі на відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченої положень Закону України «Про застосування амністії в Україні» та Закону України «Про амністію у 2016 році», то колегія судді вважає їх такими, що не позбавлені правових підстав.

Статтею 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року регламентовано, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 388 КК України, були вчинені ОСОБА_7 у 2016 та у 2017 роках.

Тобто, лише кримінальні правопорушення за епізодами від 25.03.2016 року та від 11.04.2016 року були вчинені до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», інші ж злочини, вчинені ОСОБА_7 було вчинено вже після набрання чинності вищевказаним законом, що, на думку колегії суддів, унеможливлює звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, оскільки таке часткове звільнення лише за деякими епізодами злочинів, не передбачено як Законом України «Про амністію у 2016 році» так і Законом України «Про застосування амністії в Україні».

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що у даному випадку мало місце застосування закону, який не підлягає застосуванню, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність як підставу для зміни вироку передбачену п.4 ч.1 ст.409 КПК України в частині застосування до ОСОБА_7 положень ч.1 ст. 70 КК України та Закону України «Про амністію у 2016 році».

В іншій частині вирок суду вважає за необхідне залишити без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 05.07.2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Виключити з резолютивної частини вищевказаного вироку вказівку суду на:

-визнання ОСОБА_7 винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 32 та ч. 1 ст. 388 КК України;

-призначення їй покарання за ч.1 ст. 32 та ч. 1 ст. 388 КК України у виді штрафу у розмірі 8500 гривень, без позбавлення права обіймати посаду чи займатися певною діяльністю;

-на остаточне призначення ОСОБА_7 , на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за епізодами скоєних нею злочинів 14.12.2016 року та 06.06.2017 року покарання у виді штрафу у розмірі 8500 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю

-на звільнення ОСОБА_7 згідно п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» за епізодами скоєних злочинів 25.03.2016 року та 11.04.2016 року від відбування покарання.

Визнати ОСОБА_7 винною за ч.1 ст. 388 КК України із призначенням їй покарання у виді штрафу у розмірі 5100 гривень, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на це судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4