Провадження № 11-кп/4820/261/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002714 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красноармійське, Красноперекопського району, Автономної Республіки Крим, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та звільнено від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 2000 грн., в решті вимог відмовлено.

За вироком суду, 02 травня 2016 року, приблизно о 19 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя останньому, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин нижньої щелепи зліва, яке за своїм характером відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Не погодуючись з рішенням суду обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги з доповненнями, в яких просять оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину.
Свої вимоги аргументують поверхневим розглядом справи судом першої інстанції, ігноруванням суперечливих показань потерпілого ОСОБА_9 , неврахуванням послідовних показань обвинуваченого щодо обставин події; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; неврахуванням даних висновку експерта, який встановив, що причиною виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого могло бути його падіння на тверде дорожнє покриття; неврахуванням постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 20.07.2016 року, якою визнано ОСОБА_9 винуватим у вчиненні дрібного хуліганства щодо ОСОБА_15 в день події; неврахуванням даних відеофіксації з нагрудної камери працівника поліції щодо відсутності на тілі потерпілого жодного тілесного ушкодження, відсутність скарг з приводу його побиття.
Наголошують про недопустимість такого доказу, як слідчий експеримент, на якому ґрунтується обвинувальний вирок, оскільки він був проведений у кабінеті слідчого, а не на місці події. В ході його проведення потерпілий стверджував про тривалий конфлікт з обвинуваченим, однак під час судового засідання повідомляв про те, що обвинуваченого особисто не знає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, прокурора щодо законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні легкого тілесного ушкодження, за обставин встановлених та викладених у вироку, ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості, зокрема:
-показаннях потерпілого ОСОБА_9 про те, що 02 травня 2016 року, приблизно о 19 год., коли він разом зі своїми товаришами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 проходив повз прибудинкову територію помешкання своєї сусідки ОСОБА_13 , де проживає обвинувачений ОСОБА_7 , між ним та останнім, на ґрунті тривалих конфліктних відносин, пов`язаних з володінням та користуванням прибудинковою територією ОСББ «Злагода», виникла суперечка, в яку втрутились також ОСОБА_13 теща, та ОСОБА_14 дружина обвинуваченого. При цьому, коли він перебував на дорозі, поруч огорожі вищевказаної прибудинкової території, ОСОБА_7 , перебуваючи в себе на подвір`ї, підійшов до калитки і правою рукою наніс ОСОБА_9 удар в обличчя від чого він впав на землю та на якийсь час втратив свідомість. Внаслідок удару, завданого обвинуваченим, потерпілому ОСОБА_9 спричинено крововилив нижньої щелепи зліва. Крім того, внаслідок падіння потерпілий отримав травму голови в області потилиці, яка супроводжувалась кровотечею. В результаті отриманих травм у ОСОБА_9 погіршилось самопочуття і того ж вечора він був госпіталізований швидкою допомогою;
-показаннях свідка ОСОБА_16 , який показав, що дійсно в зазначений час та місці він бачив, як в ході сварки ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , який знаходився за межами огорожі прибудинокової території і наніс йому рукою один удар в щелепу, від якого потерпілий впав на землю та на якийсь час втратив свідомість. Після цього він бачив припухлість та кровотечу в області потилиці у ОСОБА_9 ;
-показаннях свідка ОСОБА_10 про те, що у вечірній час, приблизно о 19 год., 02.05.2016 року вона, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , та почувши галас на вулиці, вийшла на подвір`я, де побачила потерпілого ОСОБА_9 , який лежав біля калитки до подвір`я ОСОБА_13 і тримався рукою за голову. При цьому невідомі їй хлопці, очевидно товариші ОСОБА_9 , звертаючись до ОСОБА_7 запитували: «Навіщо було бити, якщо ми нічого не хочемо!»;
-даних, зафіксованих у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до яких потерпілим вказано на спричинення йому обвинуваченим 02 травня 2016 року тілесних ушкоджень;
-даних, зафіксованих в результаті проведеного слідчого експерименту, відповідно до яких потерпілий в присутності понятих розповів та відтворив деталі обставин спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень;
-даних, зафіксованих у висновку експерта від 19.01.2019 року, відповідно до яких у потерпілого виявлено легкі тілесні ушкодження, які утворилися за умов і обставин, зазначених потерпілим під час проведення слідчого експерименту.

Ці показання та письмові докази суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки вони фактично співпадали між собою та були повністю підтверджені усією сукупністю.

Ставити наведені показання під сумнів у колегії суддів підстав немає, адже при розгляді провадження не встановлено доказів, які б підтверджували позицію сторони захисту, а саме отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах чи за участі інших осіб.

При цьому така версія сторони захисту була предметом ретельної перевірки місцевого суду та знайшла належну оцінку й аргументовано спростована.

Так, як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин, які дали вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі щодо причин виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого.

В ході проведення додаткової судово-медичної експертизи від 19.01.2019 року встановлено, що тілесне ушкодження у потерпілого, а саме крововилив м`яких тканин нижньої щелепи зліва, могло виникнути за обставин наведених останнім під час проведення слідчого експерименту, що виключає можливість отримання таких ушкоджень при падінні з висоти власного росту. В той же час, даним висновком експерта встановлено і те, що тілесне ушкодження у виді струсу головного мозку могло утворитися як від удару в ділянку нижньої щелепи зліва, так і при падінні потерпілого та ударі лівою тім`яно-потиличною ділянкою голови об тупий твердий предмет, що призвело до зміни прокурором обвинувачення в суді, та виключення вказаних обставин з обвинувачення.

А тому доводи сторони захисту про неврахування судом висновку експерта, який встановив, що причиною виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого могло бути виключно його падіння на тверде дорожнє покриття, неприймається колегією суддів до уваги, як таке, яке не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Всупереч доводам сторони захисту, місцевим судом надано оцінку показанням всіх учасників події, в тому числі і показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Твердження захисника у поданій апеляційній скарзі про те, що місцевий суд необґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які вказували на невинуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, є безпідставними, оскільки суд з наведенням обґрунтування, виходячи з принципу внутрішнього переконання, з точки зору взаємозв`язку сукупності інших доказів у справі, критично віднісся до показань даних свідків, визнавши їх не послідовними та очевидно вмотивованими бажанням в силу родинних та дружніх стосунків сприяти обвинуваченому в ухиленні від відповідальності.

При цьому, свідки як ОСОБА_13 так і ОСОБА_14 повідомляли суду про те, що бачили, як обвинувачений відштовхнув потерпілого, від чого останній впав на землю.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо розбіжностей в показаннях свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_10 з іншими доказами не можна взяти до уваги, оскільки зазначені свідки повідомили суду про факти, які сприймали особисто, зокрема, свідок ОСОБА_16 був очевидцем того, як в ході сварки ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 рукою один удар в щелепу, від якого останній впав на землю та втратив свідомість, а свідок ОСОБА_10 бачила потерпілого лежачого на землі, тримаючись рукою за свою голову.

Посилання сторони захисту на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 20.07.2016 року, якою потерпілого ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні дрібного хуліганства щодо свідка ОСОБА_15 в день події, не спростовують висновків місцевого суду про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, так як стосуються іншої події, вчиненої хоча і в один день (02 травня 2016 року), однак в різний проміжок часу (19 год. 20 хв. 20 год. 20 хв).

Відповідно до положень пунктів 1, 3 ст.240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 02 червня 2016 року вбачається, що слідчий експеримент проведено за участю потерпілого, про що зазначено у протоколі, та з метою уточнення відомостей, а саме механізму завдання обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження. Тому проведення цього експерименту не на місці події, а у кабінеті слідчого, та за відсутності обвинуваченого, на що посилається у скарзі сторона захисту, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, на переконання колегії суддів, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені обвинуваченим дії, які правильно кваліфіковано судом за ч.1 ст.125 КК.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4