Справа № 1-59/02
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі: судді Мельниченко Л.А., секретаря судових засідань Мізерної К., розглянувши клопотанням заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 О. Ясь про вирішення долі речових доказів по кримінальній справі відповідно до ст. 409 КПК України (у редакції 1960 року),
У провадження даного місцевого суду 13 листопада 2019 року надійшло дане клопотання заявника, яке умотивоване тим, що у кримінальній справі № 63-1802 (судова справа № 1-59/02) відносно ОСОБА_1 16.04.2002 було постановлено вирок, однак не вирішено долю речових доказів, а саме грошових коштів у сумі 100 грн., тож заявник просить урегулювати дане питання у порядку ст. 409 КПК України (у редакції 1960 року).
У судове засідання сторони не прибули, тож суд, перевіривши виконання вимог КПК України, приходить до наступного.
Системний аналіз положень ст. 3 КПК України (у редакції 1960), ст. 5 КПК України (у редакції 2012 року), ст. 58 Конституції України свідчить, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів.
Зокрема, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09.02.1999 року).
З рішення ВСУ у справі № 5-205кс15 випливає, що Кримінальним процесуальним законом України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.
При цьому, на відміну від кримінального матеріального закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе, адже процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
В той же час, на момент подання даного клопотання до суду заявником, Кримінальний-процесуальний Кодекс України (у редакції 1960 року) втратив чинність на підставі Кодексу N 4651-VI (4651-17 ) від 13.04.2012, ВВР, 2013, N 9-10, N 11-12, N 13, ст. 88, тобто заявнику, при зверненні до суду, на даному етапі, слід керуватися положеннями ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального Кодексу України.
За таких умов, на думку суду, на цей час, клопотання заявника слід відхилити з роз`ясненням заявнику того, що це не позбавляє його права повторного звернення до суду у порядку КПК України (у редакції 2012 року).
На підставі викладеного та, керуючись ст. 3 КПК України (у редакції 1960), ст. 5 КПК України (у редакції 2012 року), ст. 58 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09.02.1999 рокусуд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотанням заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 О. Ясь про вирішення долі речових доказів по кримінальній справі відповідно до ст. 409 КПК України (у редакції 1960 року), відмовити, що не є перешкодою для повторного звернення до суду в межах територіальної юрисдикції якого було постановлено обвинувальний вирок стосовно засудженогов порядку Кримінального процесуального Кодексу України.
Судове рішення, яке набрало законної сили в порядку, визначеному КПК України, є обов`язковим і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
С у д д я : Л. Мельниченко