ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/510/20 Справа № 191/4096/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України, на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.
Вказана ухвала обгрунтована тим, що засуджений ОСОБА_7 , який за час відбування покарання має заохочення, працевлаштований на виробництві установи, характеризується посередньо, але має несплачений позов, тому суд першої інстанції вважає, що засуджений своєю поведінкою не довів виправлення.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свою апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ст. 81 КК України підлягає застосуванню, якщо засуджений має позитивну характеристику, не порушує встановлений режим, виконує всі вимоги адміністрації установи, які встановлені законом, працює, приймає участь у заходах, а тому засуджений вважає, що він має право на умовно-дострокове звільнення.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і зробив обґрунтований висновок про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегія суддів зазначає, що засуджений має чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього 05.01.2017 року, 05.02.2018 року, 11.07.2019 року, 09.10 2019 року, тобто мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Доводи засудженого стосовно того, що він має позитивну характеристику, не порушує встановлений режим, виконує всі вимоги адміністрації установи, які встановлені законом, працює, приймає участь у заходах, хоча і характеризують позитивно його особу, проте не вказують на факт виправлення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання своїх обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування судового рішення, тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України, на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4