ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001712 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2020 року, щодо:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Енергодар Запорізької області, громадянки України, з повною вищою освітою, не заміжньої, яка працює з 16.05.2020 року менеджером (управителем) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами в ФОП ОСОБА_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_12 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_13 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного їй покарання, якщо вона протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на неї обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн., у задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинувачену ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
Обвинувачена ОСОБА_10 07 липня 2019 року приблизно о 00 годині 30 хвилин перебувала за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі співмешканцем ОСОБА_14 .
Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, між обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_14 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла усна лайка, в ході якої, ОСОБА_14 наніс понад 10 ударів у різні частини тіла обвинуваченій ОСОБА_10 .
Далі, обвинувачена ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою подальшого припинення протиправних дій ОСОБА_14 , не оцінивши небезпечності посягання та обстановки захисту, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, маючи можливість передбачити настання небезпечних наслідків своїх дій і бажала їх настання, тобто, діючи умисно, знаходячись в коридорі біля вхідних дверей, тримаючи в правій руці ніж, який під час сварки взяла у нижньому ящику на кухні, нанесла один удар ножем у район черевної порожнини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді поверхневої непроникаючої колото-різаної рани на передній черевній стінці та один удар ножем у район грудної клітини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені. Проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційних скаргах на вирок:
- прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ст. 118 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення умисного кримінального правопорушення обвинуваченою, належним чином не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу винної дають підстави для висновку про можливість її виправлення за мінімально можливого покарання.
Вказує, що обвинувачена визнала свою вину під тягарем беззаперечних доказів, зібраних органом досудового розслідування та тривалий час судових розглядів, лише коли відчула невідворотність покарання за вчинений злочин та доведеність її вини у суді.
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_10 неодружена і ніде не працює.

- представник потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі. Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок вчинення злочину задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог представник потерпілих зазначає, що вказаний вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що 10 грудня 2019 року, під час судового засідання, представником потерпілих на підставі ст.ст. 160, 333 КПК України до суду було подане клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів. Клопотання було вмотивоване тим, що в матеріалах кримінального провадження є рапорт інспектора взводу 1 роти № 3 батальйону № 1 УПП у Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_15 . Аналізуючи текст вищевказаного рапорту вбачається, що 07.07.2019 року останній разом з капралом поліції взводу 1 роти № 3 батальйону № 1 УПП у Дніпропетровській області ОСОБА_16 виїжджали за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись у вказаній квартирі вищевказані працівники поліції затримали ОСОБА_10 , яка повідомила їм, що в ході конфлікту зі своїм хлопцем вона схопила ніж та нанесла два удари останньому. Вказана розмова між працівниками поліції та затриманою ОСОБА_10 була зафіксована на бодікамеру DМ 4632 та DМ 4789. Також в матеріалах вказаного кримінального провадження знаходиться запит слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 до начальника УПП у м. Дніпро, відповідно до якого слідчий просить надати копію відеозапису за 07.07.2019 року в період часу з 00.00 години до 03.00 години з бодікамер DМ 4632 та DМ 4789. В матеріалах справи відповідь на вказаний запит слідчого відсутня. Враховуючи, що вказана інформація з нагрудних відеокамер поліцейських, а саме розмова вищевказаних працівників поліції та обвинуваченої ОСОБА_10 , зовнішній вигляд обвинуваченої мали надважливе значення для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, а також той факт, що вказана інформація захищена Законом і доступ до неї обмежений, представником потерпілих до суду було скероване відповідне клопотання про витребування вказаного відеоматеріалу. Судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволені вказаного клопотання. В подальшому, за клопотанням представника потерпілого, вказаний працівник поліції був допитаний у суді. Поліцейський ОСОБА_15 повідомив суду, що він не бачив жодних тілесних ушкоджень на тілі та обличчі обвинуваченої, крім того вона чітко розповіла про умисне вбивство потерпілого ОСОБА_14 через виниклий у них конфлікт. Представник потерпілого вважає, що своєю відмовою у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, що в подальшому стало підставою для ухвалення незаконного вироку.
Зазначає, що суд першої інстанції посилається на докази, які, на його думку, повністю доводять вину обвинуваченої ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України. Так, в якості доказів доведеності вини обвинуваченої за ст. 118 КК України, а не за ст. 115 КК України, суд посилається на покази обвинуваченої ОСОБА_10 , яка повідомила, що 06 липня 2019 року вона знаходилась в АДРЕСА_2 , разом зі своїм хлопцем ОСОБА_18 . У вказаний день, вони разом ходили до парку гуляти. В подальшому, знаходячись вже дома, ОСОБА_18 на ґрунті ревнощів почав бити обвинувачену ОСОБА_10 в різні частини тіла та голови. Остання намагалась втекти, але ОСОБА_14 затягнув її до квартири та поламав ручку вхідної двері. Через деякий час, коли потерпілий ОСОБА_14 відволікся на щось, обвинувачена схопила кухонний ніж з метою самозахисту. В подальшому ОСОБА_14 побачив в її руках ніж та почав підходити до неї. Обвинувачена боячись за своє життя нанесла два удари ножем в область грудної клітини потерпілому ОСОБА_14 . Від вказаних дій потерпілий помер.
Також суд посилається на показання свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які повідомили, що вони працюють черговими фельдшером і лікарем. 07 липня 2019 року вони виїжджали за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши на місце, двері у квартиру їм відчинила обвинувачена ОСОБА_10 , яка повідомила, що в квартирі лежить хлопець, якого вона вдарила ножем через раптово виниклий конфлікт. Тілесних ушкоджень на тілі чи голові у обвинуваченої вони не бачили. Зі слів вказаних свідків, вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 їм відчинила обвинувачена ОСОБА_10 , тобто ручка вхідної двері функціонувала, що спростовує алібі обвинуваченої. Крім того, ці ж свідки не вказують про наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченої чи скарг на стан здоров`я.
Вказує, що свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_15 повідомили суду, що 07 липня 2019 року перебуваючи на чергуванні (працюють в поліції) вони отримали виклик на службовий планшет вбивство за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши на вказане місце, там вже були медичні працівники та на підлозі лежав труп молодого чоловіка. Також, в квартирі була присутня обвинувачена ОСОБА_10 , яка повідомила, що вона вбила вказаного хлопця, а саме вдарила його ножем через виниклий конфлікт. Видимих тілесних ушкоджень на її тілі та голові останні не бачили. Скарг на стан здоров`я від обвинуваченої не надходило. Крім цього, обвинувачена пояснила поліцейським, що потерпілий ОСОБА_14 попросив її вдарити його ножем, що вона і зробила. Вказані покази суд не став брати до уваги, посилаючись на покази з чужих слів.
Також свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона проживає поруч і є сусідкою. 07 липня 2019 року вночі вона лежала у ліжку та почула звуки, подібні на перестановку меблів або падіння якихось предметів, після чого вона почула крик про допомогу і після цього стало тихо. Тобто із показів свідка вбачається, що спочатку щось впало на підлогу, а вже потім було прохання, крик про допомогу.
Зазначає, що згідно висновку експерта №2281е від 19 липня 2019 року, на основі судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , враховуючи відомі обставини справи та у відповідності з поставленими перед експертизою питаннями, судово-медичний експерт дійшов висновку, що у обвинуваченої наявні легкі тілесні ушкодження. Представник потерпілих вважає, що цей висновок експерта є лише фіксацією тілесних ушкоджень у обвинуваченої отриманих при невстановлених слідством обставинах. Посилатися на вказаний висновок експерта як на доказ, при наявних показах свідків про відсутність тілесних ушкоджень у останньої в момент затримання, аналізуючи практику ЄСПЛ - не можна.
Також представник потерпілих вказує, що суд першої інстанції послався на ряд висновків судових експертів № 687 від 14 серпня 2019 року, № 688 від 14 серпня 2019 року, № 1038 від 13 серпня 2019 року, № 1036 від 01 серпня 2019 року, № 1037 від 05 серпня 2019 року, № 1039 від 15 серпня 2019 року, відповідно до яких, в піднігтьовому вмісті обох рук потерпілого ОСОБА_14 , на клинку ножа, що має дерев`яну рукоятку, на двох марлевих серветках зі змивами з рук трупа ОСОБА_14 , на футболці і в слідах на джинсових брюках, в змивах, вилучених з місця події на чотирьох марлевих тампонах та в слідах на рушнику, на футболці, на спортивних штанах і на трусах, які належать ОСОБА_14 , враховуючи результати цитологічних та серологічних досліджень і групові характеристики крові осіб, що проходять по даному кримінальному провадженню, можливо висловитися, що кров та клітини в слідах могли бути утвореними від потерпілого ОСОБА_14 , і навпаки не може бути утвореними від обвинуваченої ОСОБА_10 . Представник потерпілих вважає, що така значна кількість травмуючих ударів із спричиненням тілесних ушкоджень, як на тілі, так і на обличчі у обвинуваченої ОСОБА_10 , повинна була супроводжуватися значним крововиливом. Навіть обвинувачена повідомляла суду, що в результаті ударів по обличчю, вона була вимушена вмиватись від крові, яка виступила на обличчі. Попри покази обвинуваченої, які вона потім неодноразово змінювала, висновки різних судових експертиз вказують на інше, а саме на відсутність хоча б краплини крові ОСОБА_10 на речах, предметах та взагалі у квартирі.
Крім того, представник потерпілих зазначає, що з висновку судово-медичного експерта №1349/714-Е вбачається, що смерть ОСОБА_14 настала від проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені, яке ускладнилось гострою крововтратою. Вказаний висновок експерта фіксує на тілі потерпілого ОСОБА_14 два удари ножем, один з яких став смертельним. Представник потерпілих вважає, що обвинувачена ОСОБА_10 чітко усвідомлювала свої дії та мала умисел на умисне вбивство ОСОБА_14 , про що свідчить механізм та локалізація тілесних ушкоджень - удари в область грудної клітини.
Також апелянт звертає увагу на протокол огляду від 13 вересня 2019 року, відповідно до якого, обвинувачена ОСОБА_10 у присутності захисника, добровільно зняла систему логічного захисту мобільного телефону Ірhоnе 7 для проведення його огляду слідчим у присутності понятих, під час якого було встановлено здійснення декількох телефонних дзвінків, в тому числі у швидку медичну допомогу після вчинення кримінального правопорушення. Представник потерпілих вважає, що обвинувачена могла дзвонити близьким, родичам, стороннім особам і вже на той момент формулювати собі алібі.
Вказує, що суд першої інстанції не став брати до уваги в якості доказів слідчі експерименти за участю обвинуваченої та висновок судово-медичної експертизи №1349/870-Е. На думку суду вказані докази є неналежними, враховуючи положення безпосереднього дослідження доказів і показань. Проте, представник потерпілих вважає, що покази обвинуваченої, які вона неодноразово змінювала, слідчі експерименти за її участю, висновки експертів, покази потерпілих та свідків по вказаному кримінальному провадженню вказують на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і чомусь суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Представник потерпілих зазначає, що допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України не визнала та не заперечуючи, що смерть потерпілого настала саме від її дій, зазначила, що умислу на позбавлення життя ОСОБА_14 не мала. Однак апелянт вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами.
Також представник потерпілих вказує, що наявність легких тілесних ушкоджень, а також твердження обвинуваченої ОСОБА_10 , що потерпілий ОСОБА_14 безжально бив її руками та ногами в різні частини тіла та голови, не підтверджуються жодними дослідженими доказами по справі. Висновок судово-медичного експерта №2281е від 19 липня 2019 року є лише формальною фіксацією факту отримання легких тілесних ушкоджень обвинуваченою при невстановлених слідством обставинах. Відсутність у обвинуваченої ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, скарг на стан здоров`я одразу ж після вчинення нею злочину, підтверджують свідки - ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Крім того, не підтверджується дослідженими по справі доказами твердження обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що вона не могла вибігти із квартири через поламану дверну ручку. Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повідомили суду, що вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 їм відчинила саме ОСОБА_10 . Також представником потерпілих ставиться під сумнів твердження обвинуваченої ОСОБА_10 стосовно того, що під час її побиття потерпілим вона кликала на допомогу. Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона проживає по сусідству із квартирою АДРЕСА_3 . У вказаний час, вона знаходилась у себе вдома, а саме лежала у ліжку. Так, вночі вона почула звуки, подібні на перестановку меблів або падіння якихось предметів, після чого вона почула жіночий крик про допомогу, а після чого стало тихо. Тобто, аналізуючи покази вищевказаного свідка, можливо зробити висновок, що спочатку потерпілому ОСОБА_14 було завдано удари ножем, після чого він впав на підлогу, що супроводжувалося звуком, а вже після цього обвинувачена почала кликати на допомогу. Зазначені докази свідчать про те, що обстановка під час вчинення злочинних дій ОСОБА_10 не викликала необхідності застосування ножа для припинення дій потерпілого, оскільки дії останнього, що виразилися в заподіянні обвинуваченій легких тілесних ушкоджень (за її твердженням), за відсутності перешкод для їх продовження не були небезпечними для життя і здоров`я ОСОБА_10 , тобто потерпілий не вчиняв до обвинуваченої такого небезпечного посягання, від якого слід було захищатися ножем, та якого не можливо було уникнути чи відвернути в інший спосіб. Вказане свідчить про неспроможність показань обвинуваченої та висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_10 наносила удари ножем ОСОБА_14 , захищаючись від нападу останнього.
Крім того, представник потерпілих вказує, що позовна заява про стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 500000 гривень на користь ОСОБА_7 повинна бути задоволена в повному обсязі. Зазначає, що осягнувши рівень моральних страждань, пов`язаних з втратою рідної людини, а тим паче оцінити в грошовому виразі причинену в зв`язку з цим шкоду позивачу надзвичайно важко, однак враховуючи всі обставини, співвставляючи соціальну цінність охоронюваних законом об`єктів прав, виходячи з принципу справедливості та розумності, позивач оцінив розмір компенсації завданої моральної шкоди в сумі 500000 грн.
В запереченнях на апеляційні скарги захисник ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , просить апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2020 року щодо ОСОБА_10 - без змін.
В запереченнях вказує, що судом першої інстанції були досліджені всі обставини кримінального провадження, допитані всі свідки відповідно до реєстру та суд прийшов до однозначного висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст.118 КК України, яка діючи умисно, з метою подальшого припинення протиправних дій ОСОБА_14 ,, який завдав їй тілесні ушкодження, не оцінивши небезпечності посягання та обстановки захисту, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, тримаючи в правій руці ніж, який під час сварки взяла у нижньому ящику на кухні, спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_14 від яких настала смерть останнього. Вказує, що ОСОБА_10 весь час давала правдиві та послідовні покази, що на ґрунті ревнощів у них стався спочатку словесний конфлікт, а потім ОСОБА_14 почав наносити удари рукою в область обличчя, спини, вилиці, від ударів вона падала на підлогу, він стояв над нею та посміхався. Піднявшись з підлоги, почала голосно кликати на допомогу та вибігла в тамбур, ОСОБА_14 вийшов за нею в тамбур, вдарив її і затягнув в квартиру та зламав ручку вхідної двері, щоб вона більше не змогла вийти. Покази ОСОБА_10 підтвердила сусідка ОСОБА_21 , яка повідомила, що 07.07.2019 року вночі вона чула жіночі крики про допомогу та звуки, подібні на перестановку меблів або падіння якихось предметів. Висновок експерта № 2281е від 19.07.2019 року свідчить про те, що ОСОБА_14 наніс ОСОБА_10 не менше 49 саден. Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підтвердили в суді, що ОСОБА_10 говорила, що між нею та ОСОБА_14 виник конфлікт, вона була пригнічена і у неї була розбита губа. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 пояснили, що вони здійснювали чергування у складі екіпажу патрульної служби та виїжджали на місце події, у ОСОБА_10 була розбита губа, при опитуванні остання пояснила, що нанесла два удари ножем потерпілому в ході конфлікту, який спричинив їй тілесні ушкодження, при цьому вибігала в тамбур та кликала про допомогу.
Захисник вважає, що дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони та призначене покарання відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченої.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілих, думки потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційної скарги представника потерпілих та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думки обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_13 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Так, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у раніше пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України не визнала і пояснила, що з 2019 року вона проживала разом з ОСОБА_14 у орендованій квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 . Напередодні трагічних обставин, 06 липня 2019 року вони знаходилися вдома і вирішили піти прогулятися у парк. Коли вони поверталися додому, повз проходив невідомий чоловік і ОСОБА_14 здалося, що цей чоловік подивився на неї і вона відповіла взаємністю, однак вона заперечила ці обставини та ОСОБА_14 вже був роздратований на ґрунті ревнощів і у них стався словесний конфлікт. Прибувши додому та вживши спиртні напої, конфлікт між ними продовжував наростати і ОСОБА_14 протягом деякого часу наносив їй удари рукою по обличчю, в область спини і вилиці. Від ударів вона падала на підлогу, а ОСОБА_14 стояв над нею і посміхався. Після того, як вона піднялась, вона почала голосно кликати на допомогу сусідів і вибігла у тамбур, однак ОСОБА_14 вийшов за нею в тамбур, вдарив її і затягнув у квартиру та зламав ручку вхідної двері, щоб вона більше не змогла вийти. Після цього, злякавшись за своє життя, з метою оборони, вона забігла на кухню, де взяла до рук кухонний ніж і вибігла до дверей, однак ОСОБА_14 побіг за нею і коли він її наздогнав, стоячи спиною до дверей, вона обернулася і завдала ОСОБА_14 два удари в область тіла, після чого, будучи в шоковому стані вона пішла у приміщення кухні, сіла на підлогу і почала плакати. ОСОБА_14 підійшов до неї, обійняв і просив заспокоїтися, а потім почав повільно присідати на підлогу, у зв`язку із чим вона одразу викликала швидку медичну допомогу. Після того, як приїхали лікарі і співробітники поліції, її затримали і вона розповіла, що це вона нанесла удари ножем ОСОБА_14 . Також, обвинувачена у суді першої інстанції підтвердила, що не хотіла вбивати ОСОБА_14 , з яким вона планувала створити сім`ю, а завдала удари ножем тільки тому, що боялася за своє життя з огляду на поведінку ОСОБА_14 , у зв`язку із чим вважає, що її дії носили характер перевищення меж необхідної оборони.
Згідно з показаннями потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в суді першої інстанції пояснили, що вони є батьками загиблого ОСОБА_14 , при цьому очевидцями вбивства їх сина вони не були, а про його смерть дізналися 07 липня 2019 року з телефонного дзвінка співробітників поліції, а також зі слів їм відомо, що обвинувачена ОСОБА_10 спричинила ножем їх сину ОСОБА_14 тілесні ушкодження, від яких останній помер.
Свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , в суді першої інстанції повідомили, що 07 липня 2019 року близько опівночі, будучи відповідно черговим фельдшером і лікарем у КЗ ОЦКМД та МК ДОР, їм надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , були спричинені чоловіку ножові поранення, у зв`язку із чим вони направилися на автомобілі швидкої допомоги за зазначеною адресою. Прибувши на місце, ОСОБА_10 прохала їх допомоги. Коли вони зайшли до приміщення квартири, то побачили на підлозі чоловіка без ознак життя, на тілі якого було дві колото-різані рани. На їх запитання, що сталося, обвинувачена ОСОБА_10 повідомила, що це вона вдарила чоловіка ножем через раптово виниклий у них конфлікт. Після цього, за зазначеною адресою прибули співробітники поліції, які вже працювали на місці і затримали ОСОБА_10 .
Згідно з показаннями свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , 07 липня 2019 року, здійснюючи чергування у складі екіпажу патрульної служби УПП в Дніпропетровській області, їм надійшло повідомлення про спричинення тілесних ушкоджень чоловіку за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши у вказане місце, вони зайшли до квартири, де вже були медичні працівники, а на підлозі лежав труп ОСОБА_14 . Також на місці була присутня обвинувачена ОСОБА_10 , у якої була розбита губа, при цьому, в ході опитування останньої, вона підтвердила нанесення двох ножових поранень ножем потерпілому в ході конфлікту, а також пояснювала, що до цього вона вибігала у тамбур і намагалася покликати когось на допомогу.
Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснила, що вона очевидцем інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення не була, однак проживала поруч з квартирою, де мешкали ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , яких вона разом бачила у під`їзді будинку АДРЕСА_5 . У день, коли все сталося, 07 липня 2019 року, вночі вона лежала у ліжку та почула звуки, подібні на перестановку меблів або падіння якихось предметів, після чого вона почула жіночий крик про допомогу, а після чого, стало тихо. Коли все заспокоїлося, вона почала засипати, однак у двері подзвонили співробітники поліції та попросили пройти з ними у квартиру, де було чутно звуки. Коли вони зайшли до квартири, вона побачила, що ОСОБА_10 сиділа на підлозі, а на кухні було багато крові, а також дверна ручка була зламана.
Висновки суду першої інстанції також підтверджуються дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, а саме: протоколом огляду місця події та фотознімками до нього від 07 липня 2019 року (т. 1, а.кп. 20-29), з якого вбачається, що слідчим у присутності двох понятих, судово-медичного експерта, в період часу з 02 год. 55 хв. до 03 год. 50 хв., були виявлені та зафіксовані відомості щодо обставин та обстановки вчинення кримінального правопорушення у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де на вхідних металевих дверях і коридорі були виявлені плями бурого кольору, з яких були зроблені змиви; у кухонній кімнаті на підлозі виявлено труп ОСОБА_14 , а також були під час огляду виявлені та вилучені п`ять кухонних ножів, пляшки, ганчірку зі слідами бурого кольору, три сліди пальців рук, дві рюмки, два мобільних телефони; протоколом огляду трупа від 07 липня 2019 року (т.1, а.кп. 6-17), відповідно до якого в ході огляду трупа ОСОБА_14 було встановлено наявність на тілі останнього по передній поверхні грудної клітини ліворуч та передній поверхні черева у верхній третині ран веретеноподібної форми з рівними краями та загостреними кінцями; протоколом отримання зразків для експертизи від 07 липня 2019 року (т. 1, а.кп. 86), згідно з яким у обвинуваченої ОСОБА_10 були отримані зразки у вигляді зрізів нігтьових пластин з обох рук; протоколом огляду місця події від 08 липня 2019 року (т. 1, а.кп. 90-96), відповідно до якого слідчим у присутності понятих та спеціаліста у приміщенні моргу за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна, 14, було оглянуто елементи одягу, у яких був одягнутий ОСОБА_14 в момент його виявлення з ножовими пораненнями, при цьому, на футболці спереду в районі верхньої частини живота було виявлено два отвори, а також зі зворотного боку в районі воротника на шиї виявлено два отвори; протоколом огляду від 09 липня 2019 року (т. 1, а.кп. 127-130), в ході якого слідчим, у присутності двох понятих, було додатково оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме: приміщення квартири АДРЕСА_3 , та встановлено наявність на вхідних металевих дверях механічного пошкодження її ручки, яка розташовувалась з внутрішньої сторони; протоколом про отримання зразків для експертизи від 18 липня 2019 року (т. 1, а.кп. 143), згідно з яким, у обвинуваченої ОСОБА_10 були відібрані зразки крові для проведення експертиз; висновком експерта № 1033 від 23 липня 2019 року (т. 2, а.кп. 11-12), відповідно до якого при серологічному дослідженні зразка крові підозрюваної ОСОБА_10 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти В за ізосерологічною системою АВ0; висновком експерта № 1034 від 23 липня 2019 року (т. 2, а.кп. 5-6), відповідно до якого, згідно акту судово-медичного дослідження № 800 від 09.07.2019 року, при судово-медичному імунологічному дослідженні зразка крові трупа ОСОБА_14 (висновок експерта (акт) № 1349 від 08.07.2019 року), встановлена група 0 з ізогемаглютинінами анти А і анти В за ізосерологічною системою АВ0.
Згідно з висновком експерта № 2281е від 19 липня 2019 року, на основі судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , враховуючи відомі обставини справи та у відповідності з поставленими перед експертизою питаннями, судово-медичний експерт дійшов висновку про те, що при огляді 08.07.2019 року у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця з внутрішньо-шкіряними крововиливами на його тлі на верхній повіці лівого ока; внутрішньо-шкіряних крововиливів на верхній повіці правого ока ближче до межі росту вій; садна на слизовій оболонці нижньої губи ліворуч; внутрішньо-шкіряного крововиливу та садна в надплічній області ліворуч з переходом в надключичну область; садна на грудній клітині ліворуч по лопатковій лінії в проекції 4-го грудного хребця; 3-х синців: на задній поверхні лівого плеча в середній третині, на внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу та на задній поверхні правого плеча у нижній третині з частковим переходом на ліктьовий суглоб; не менш 49-ти саден: на передній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя з переходом на променево-зап`ястковий суглоб, на долонній поверхні лівої кисті в проекції основи 1-ї п`ясної кістки, в проекції середньої третини 2-ї та 3-ї п`ясних кісток, в проекції голівки 3-ї п`ясної кістки, на долонній поверхні правої кисті у основи 1,2-ї п`ясних кісток, на суглобовій поверхні між основною і нігтьовою фалангами 2-го пальця, на основній фаланзі 3-го пальця, на задній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на тильній поверхні правої кисті на суглобовій поверхні між основною і проксимальним фалангами 3,4-го пальців, на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу та тильній поверхні лівої кисті; 3-х внутрішньо-шкіряних крововиливів на задній поверхні правого плеча в середній третині; виявлені у неї тілесні ушкодження на обличчі, тулубі і кінцівках, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від неоднократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), частина з обмеженою, можливо ріжучою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область обличчя, тулубу і кінцівок. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синці багряно-синюшного кольору, без чітких меж; внутрішньо-шкіряні крововиливи червоно-синюшного кольору; садна з підсохлим буро-червоним дном, нижче рівня оточуючої шкіри), можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1-1,5 доби до моменту огляду. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження (як кожне окремо) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі пункту 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливих для життя явищ в момент заподіяння (т. 2, а.кп. 54-57).
Як вбачається з висновку експерта № 705 від 13 серпня 2019 року, в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук підозрюваної ОСОБА_10 (об`єкти №№1,2) наявність крові не встановлено. Однак в цитологічних препаратах, приготованих з піднігтьового вмісту нігтьових зрізів з правої руки підозрюваної ОСОБА_10 (об`єкт №1), виявлені клітини поверхневого шару незроговілого багатошарового плоского епітелію та виявлено білок людини. При встановленні групової належності даних клітин виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВ0. Отриманий результат дослідження не виключає походження клітин поверхневого шару незроговілого багатошарового плоского епітелію, виявлених в піднігтьовому вмісті з правої руки підозрюваної ОСОБА_10 (об`єкт №1), від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0, у тому числі і від самої підозрюваної ОСОБА_10 , беручи до уваги групову належність її крові. При цьому, походження клітин в даному об`єкті від потерпілого ОСОБА_14 можливе тільки в якості домішку, так як властивий його крові антиген Н також виявлений при серологічному дослідженні даних клітин (т. 1, а.кп. 176-178).
З висновку експерта № 5/4.6/643 від 08 серпня 2019 року вбачається, що три сліди пальців рук розмірами 21x2 8мм, 17x19мм, 17x24мм, вилучені з поверхонь пляшок 07.07.2019 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , придатні для ідентифікації за ними особи. Слід пальця руки розмірами 21x2 8мм, залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої надана на дослідження і заповнена на ім`я ОСОБА_14 , слід пальця руки розмірами 17x19мм, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої надана на дослідження і заповнена на ім`я ОСОБА_10 , слід пальця руки розмірами 17x24мм, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої надана на дослідження і заповнена на ім`я ОСОБА_14 (т. 1, а.кп. 193-201).
Відповідно до висновків експертів № 687 від 14 серпня 2019 року (т. 1, а.кп. 159-162), № 688 від 14 серпня 2019 року (т. 1, а.кп. 168-171), № 1038 від 13 серпня 2019 року (т. 2, а.кп. 18-19), № 1036 від 01 серпня 2019 року (т. 2, а.кп. 34-37), № 1037 від 05 серпня 2019 року (т. 2, а.кп. 25-28), № 1039 від 15 серпня 2019 року (т. 2, а.кп. 43-48), в піднігтьовому вмісті обох рук потерпілого ОСОБА_14 (об`єкти №№1, 2), на клинку ножа, що має дерев`яну рукоятку (об`єкт №1), на двох марлевих серветках зі змивами з рук трупа ОСОБА_14 (об`єкти №№1, 2), на футболці (об`єкти №№1-3) і в слідах на джинсових брюках (об`єкти №№4-12), в змивах, вилучених з місця події на чотири марлеві тампони (об`єкти №№1-4) та в слідах на рушнику, названому слідчим ганчіркою (об`єкт №5), на футболці (об`єкти №№1-6), на спортивних штанях (об`єкти №№7-20) і на трусах (об`єкти №№21-25), які належать ОСОБА_14 , враховуючи результати цитологічних та серологічних досліджень і групові характеристики крові осіб, що проходять по даному кримінальному впровадженню, можливо висловитися, що кров та клітини в слідах могли бути утвореними за рахунок крові особи (осіб) з групою 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0, тому не виключена можливість утворення їх за рахунок крові потерпілого ОСОБА_14 , оскільки кров його належить саме до вказаної групи. Даних про присутність крові ОСОБА_10 в цих слідах не отримано.
Згідно акта судово-медичного дослідження (обстеження) № 1349 від 07 серпня 2019 року та висновку експерта № 1349/714-Е від 07 серпня 2019 року (т. 2, а.кп. 65-69, 74-78), при експертизі трупа ОСОБА_14 виявлені наступні тілесні ушкодження: проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені, поверхнева непроникаюча колото-різана рана на передній черевній стінці. Вказані тілесні ушкодження спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті. Проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені спричинене від дії плаского колючо-ріжучого предмета, з шириною клинка на рівні поринулої частини не більш 16,0 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною біля 1,2 мм, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення (згідно правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України п. 2.1) і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Поверхнева непроникаюча колото-різана рана на передній черевній стінці спричинена від дії плаского колючо-ріжучого предмета, з шириною клинка на рівні поринулої частини не більш 18,0 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною біля 1,2 мм, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України п. 2.3) і не знаходиться у причинному зв`язку з настанням смерті.
Враховуючи морфологічний характер та локалізацію тілесних ушкоджень виявлених на тілі потерпілого, а також дані судово-гістологічного дослідження, можна припустити, що давність спричинення тілесних ушкоджень знаходиться в межах, наближених до півгодини з моменту їх спричинення. Морфологічний характер тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, не виключає можливості їх спричинення одним і тим же травмуючим предметом. Локалізація тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, відповідає місцю прикладання травмуючої дії. Поверхнева непроникаюча колото-різана рана на передній черевній стінці має поверхневий характер. Раньовий канал проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини прямує спереду-назад, знизу-вверх, справа-наліво.
Кількість травмуючих дій в даному випадку відповідає кількості тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі потерпілого, спричинені у короткий проміжок часу, тому встановити послідовність їх спричинення не представляється можливим. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі потерпілого, розташовані в анатомічних ділянках, доступних для дії власноруч.
Смерть його настала від проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені, яке ускладнилось гострою кровотратою, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа.
Враховуючи вираженість трупних явищ на момент огляду трупа на місці виявлення, можна припустити, що смерть його настала приблизно за 1,5-3 години до початку огляду трупа на місці виявлення.
Морфологічний характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, не виключає можливості здійснення ним самостійних дій у момент заподіяння йому тілесних ушкоджень та до втрати свідомості. Встановити тривалість даного проміжку часу не представляється можливим, але він не перевищує півгодини.
Як вбачається з висновку експерта № 867-МК від 28 серпня 2019 року, пошкодження на шматку шкіри грудної клітини та на шматку шкіри з черевної стінки від потерпілого ОСОБА_14 являються колото-різаними ранами, заподіяні плоским колючо-ріжучим предметом з шириною клинка на рівні поринулої частини не більш 16,0 мм та 18,0 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною біля 1,2 мм. Пошкодження на шматку шкіри грудної клітини та на шматку шкіри з черевної стінки від потерпілого ОСОБА_14 могли бути заподіяні клинком представленого на експертизу ножа (т. 2, а.кп. 109-115).
Відповідно до протоколу огляду від 13 вересня 2019 року, підозрювана ОСОБА_10 у присутності захисника, добровільно зняла систему логічного захисту мобільного телефону Iphone 7 для проведення його огляду слідчим у присутності понятих, під час якого було встановлено здійснення декількох телефонних дзвінків, в тому числі у швидку медичну допомогу після вчинення кримінального правопорушення (т. 2, а.кп.173).
Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 173 від 02 серпня 2019 року, ОСОБА_10 на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого їй діяння не страждала і в теперішній час не страждає. В період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, іспитована не виявляла і ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, про що свідчить її правильне орієнтування в навколишньому й особах, певна послідовність і цілеспрямованість дій, відсутність у її поведінці й висловлюваннях у той період часу ознак маячіння, галюцинацій, розладів свідомості або інших хворобливих порушень душевної діяльності. Іспитована в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитована у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2, а.кп. 61-63).
В ході судового розгляду в суді першої інстанції також було допитано свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які пояснили, що безпосередніми очевидцями обставин кримінального правопорушення вони не були, а лише знають про них зі слів інших осіб, а також надали характеристику особі обвинуваченій ОСОБА_10 .
Крім того, судом першої інстанції було досліджено у якості доказів протокол проведення слідчого експерименту від 14 серпня 2019 року (т. 2, а.кп. 116-122), а також протокол додаткового проведення слідчого експерименту від 05 вересня 2019 року (т. 2, а.кп. 156-163) за участю обвинуваченої ОСОБА_10 , з метою перевірки показань останньої в частині механізму спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, проте вказані докази судом першої інстанції не було прийнято до уваги, як належні, оскільки обвинувачена ОСОБА_10 змінила свої показання у суді першої інстанції стосовно механізму та локалізації спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, у зв`язку із цим, судом першої інстанції також не було взято до уваги і висновок судово-медичного експерта № 1349/870-Е від 16 вересня 2019 року (т. 2, а.кп. 168-172), який проведений за результатами цих слідчих дій для встановлення достовірності показань підозрюваної ОСОБА_10 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, як похідний доказ від цих слідчих дій. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що судом помилково вказано номер висновку експерта як №1349/833-Е від 28 серпня 2019 року, в той час як встановлення достовірності показань підозрюваної ОСОБА_10 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому здійснювалось експертом саме у висновку № 1349/870-Е від 16 вересня 2019 року (т. 2, а.кп. 168-172), що, на думку колегії суддів, не є істотним порушенням та може бути виправлено в порядку ст. 379 КПК України.
За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України), проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).
Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
З огляду на наведене, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 23 січня 2020 року у справі № 442/5416/18 (провадження № 51-4832км19).
З фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених під час судового розгляду доказів та показань самої ОСОБА_10 вбачається, що у день вчинення кримінального правопорушення, обвинувачена ОСОБА_10 і її співмешканець ОСОБА_14 , перебували у квартирі, де між ними відбулася сварка, в ході якої, останній, будучи в стані алкогольного сп`яніння, почав умисно наносити ОСОБА_10 неодноразові удари в різні області тіла, при цьому ОСОБА_14 під час цих дій погрожував її вбивством, яку вона сприймала реально, враховуючи попередню його поведінку, а також те, що він був фізично сильнішим за неї і сварка відбувалася в темну пору доби в обмеженому просторі (кімнаті), яку вона намагалася залишити, коли вибігала у загально квартирний тамбур і кликала голосно на допомогу сусідів, намагаючись таким чином припинити протиправну поведінку ОСОБА_14 , однак ОСОБА_14 затягнув її у квартиру, зламав ручку вхідний дверей і продовжував погрожувати та наносити їй удари, внаслідок чого вона побігла на кухню, де і взяла кухонний ніж, в той же час, не застосовуючи його на кухні, знову підбігла до вхідних дверей і не маючи можливості залишити квартиру, стала погрожувати ОСОБА_14 застосуванням ножа, у випадку якщо він не припинить свої дії, однак, дивлячись на те, що посягання з боку ОСОБА_14 не припиняються і останній активно наближався до неї з погрозами, завдала два нецілеспрямованих удари в область тіла ОСОБА_14 , від яких останній одразу припинив свої дії, а після того викликала швидку медичну допомогу для надання невідкладної допомоги потерпілому.
Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_10 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, яке, з урахування його попередньої поведінки, створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю і не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападником, використала ніж, який знаходився у квартирі та використовувався нею у побуті.
Ураховуючи встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, об`єктивну обстановку та поведінку нападника, характер небезпеки, що загрожував ОСОБА_10 , яка захищалася, зазнавши суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_14 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю і, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападнику, використала ніж, який спочатку взяла для того, щоб пригрозити ОСОБА_14 його застосуванням для припинення протиправних дій з його боку, однак усвідомлюючи, що останній своїх дій не припинив, застосувала його для відбиття нападу, тобто обвинувачена діяла у стані необхідної оборони, водночас, застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак обвинувачена ОСОБА_10 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.
Такі дії ОСОБА_10 свідчать, що у неї виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.
Твердження представника потерпілих про те, що судом першої інстанції не було враховано, зокрема, показання самої обвинуваченої, дані нею під час проведення слідчого експерименту від 14 серпня 2019 року, а також додаткового слідчого експерименту від 05 вересня 2019 року за її участі, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції їх дослідив та дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що вони є неналежними, з урахуванням положень щодо безпосереднього дослідження доказів і показань, передбачених ст.ст. 23, 95 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_10 змінила свої показання у суді першої інстанції стосовно механізму та локалізації спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказані доводи представника потерпілих не спростовують того, що кримінальне правопорушення обвинуваченою ОСОБА_10 було вчинено з мотивів захисту її охоронюваного законом права від суспільно небезпечного посягання ОСОБА_14 , що підтверджується наведеними вище належними, допустимими, достовірними і взаємоузгодженими між собою доказами, безпосередньо дослідженими у суді першої інстанції.
Що стосується посилання представника потерпілих на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме відеозапису за 07.07.2019 року в період часу з 00.00 год. до 03.00 год. з бодікамер DM 4632 та DM 4789, на якому зафіксована розмова між працівниками поліції та затриманою ОСОБА_10 , чим на його думку суд допустив неповноту судового розгляду, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки судом першої інстанції вказане клопотання було залишено без розгляду з тих підстав, що представник потерпілих у своєму клопотанні просив зобов`язати начальника УПП у м.Дніпро надати дозвіл слідчому Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області чи прокурору, що підтримує державне обвинувачення на тимчасовий доступ до речей і документів, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки дозвіл повинен надаватися саме особі, яка звертається з відповідним клопотанням, крім цього, представником потерпілих не було доведено, що він вже звертався до начальника УПП у м. Дніпро із клопотанням щодо отримання зазначеної інформації.
Повторно представник потерпілих із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів до суду першої інстанції не звертався.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції було задоволено клопотання представника потерпілих та допитано в якості свідків інспектора та капрала поліції взводу №1 роти №3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на бодікамери яких і фіксувалась розмова із затриманою ОСОБА_10 , а тому підстав вважати, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
Посилання представника потерпілих на те, що зі слів свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 їм відчинила обвинувачена ОСОБА_10 , тобто ручка вхідної двері функціонувала, що на його думку спростовує алібі обвинуваченої, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, як вбачається з протоколу огляду від 09 липня 2019 року (т. 1, а.кп. 127-130), слідчим у присутності двох понятих було додатково оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме: приміщення квартири АДРЕСА_3 , та встановлено наявність на вхідних металевих дверях механічного пошкодження її ручки, яка розташовувалась з внутрішньої сторони.
Крім того, як вбачається з показань свідка ОСОБА_21 , коли вони зайшли до квартири, вона побачила, що дверна ручка була зламана.
Також відповідно до показань самої обвинуваченої ОСОБА_10 , які остання надавала в суді першої інстанції, під час приїзду швидкої медичної допомоги, вона намагалася відкрити вхідні двері, але оскільки ручка вхідних дверей була пошкоджена, вона намагалася відчинити їх правою і лівою рукою, вибити двері ногами, після того, як працівники швидкої допомоги піднялися на її поверх, у неї вийшло відкрити двері завдяки протягу, що не суперечить показам свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які повідомляли, що коли вони піднялись до квартири обвинуваченої, двері до останньої вже були відкриті.
Що стосується доводів представника потерпілих про те, що свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , які здійснювали чергування у складі екіпажу патрульної служби УПП в Дніпропетровській області, прибувши на виклик, видимих тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченої ОСОБА_10 не бачили та скарг на стан здоров`я від останньої не отримували, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження, зокрема висновком експерта № 2281е від 19 липня 2019 року та показами свідка ОСОБА_15 , який в суді першої інстанції повідомляв, що у ОСОБА_10 була розбита губа.
Посилання представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 на те, що наявність легких тілесних ушкоджень, а також твердження обвинуваченої ОСОБА_10 , що ОСОБА_14 безжально бив її руками та ногами в різні частини тіла і голови, не підтверджуються жодними дослідженими доказами, а висновок експерта №2281е від 19 липня 2019 року є лише формальною фіксацією факту отримання легких тілесних ушкоджень обвинуваченою при невстановлених слідством обставинах, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені наведеними у вироку доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 КПК України правил.
Неспроможними колегія суддів вважає і доводи представника потерпілих про те, що така кількість травмуючих ударів зі спричиненням тілесних ушкоджень як на тілі, так і на обличчі у обвинуваченої ОСОБА_10 , повинна була супроводжуватися значним крововиливом, в той час як на предметах, речах та взагалі в квартирі крові ОСОБА_10 не знайдено, оскільки вони зводяться до його власної оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 - не був позбавлений можливості заявити в суді першої інстанції клопотання про допит судово-медичного експерта ОСОБА_29 , яка складала висновок №2281е від 19.07.2019 року про наявність, характер, локалізацію та ступінь тяжкості виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень при огляді 08.07.2019 року, та поставити експерту питання, чи супроводжувалися вказані тілесні ушкодження значним крововиливом.
Доводи представника потерпілих про те, що з аналізу показів свідка ОСОБА_21 можна зробити висновок, що спочатку потерпілому ОСОБА_14 було завдано удари ножем, після чого він впав на підлогу, що супроводжувалося звуком, а вже після цього обвинувачена почала кликати на допомогу, колегія суддів вважає неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами провадження, оскільки, як вбачається з показів обвинуваченої ОСОБА_10 , саме вона падала на підлогу від ударів ОСОБА_14 та кликала на допомогу сусідів.
Вказані доводи також спростовуються протоколом огляду місця події та фотознімками до нього від 07 липня 2019 року (т.1, а.кп. 20-29), з якого вбачається, що труп ОСОБА_14 було виявлено у кухонній кімнаті на підлозі, в той час як удари наносились обвинуваченою в коридорі біля вхідних дверей, що спростовує посилання представника потерпілих на те, що ОСОБА_14 впав на підлогу одразу після нанесення ударів ножем. Крім того, відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1349 від 07 серпня 2019 року та висновку експерта №1349/714-Е від 07 серпня 2019 року (т. 2, а.кп. 65-69, 74-78), морфологічний характер та локалізація тілесних ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_14 не виключає можливості здійснення ним самостійних дій у момент заподіяння йому тілесних ушкоджень та до втрати свідомості. Встановити тривалість даного проміжку часу не представляється можливим, але він не перевищує пів години.
Таким чином, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до переконання про те, що фактичні обставини вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення судом першої інстанції встановлені правильно, а юридична кваліфікація її дій за ст. 118 КК України є вірною.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченій ОСОБА_10 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
У справах Бакланов проти Росії (рішення від 09 червня 2005 року), Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу законності і воно не було свавільним, та у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, його конкретні обставини і наслідки, дані про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується, добровільно відшкодувала майнову шкоду потерпілому ОСОБА_7 , свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України визнала у повному обсязі і щиро розкаялась, є особою молодого віку, після вчинення суспільно-небезпечного діяння викликала швидку медичну допомогу потерпілому.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, суд першої інстанції визнав повне визнання вини, щире каяття та добровільне відшкодування майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 .
Обставин, що в силу вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи зазначені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 без реального відбування покарання та прийняв рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
При цьому колегія суддів враховує й те, що обвинувачена ОСОБА_10 більше ніж пів року перебувала під вартою, що також внесло певні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої.
Посилання прокурора на те, що обвинувачена ОСОБА_10 неодружена та не працює, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції. Крім того, як вбачається з трудового договору від 16.05.2020 року, обвинувачена ОСОБА_10 після ухвалення оскаржуваного вироку працевлаштувалась менеджером (управителем) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами в ФОП ОСОБА_11 .
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, колегія суддів погоджується зі встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання й вважає, що покарання ОСОБА_10 призначене в межах санкції інкримінованого їй кримінального правопорушення із застосуванням положень ст. 75 КК України, без реального його відбування, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, та є пропорційним й відповідає тяжкості злочину, не становить особистий і надмірний тягар для особи, та узгоджується з правовими позиціями, викладеними в рішеннях Європейського суду з прав людини (Ізмайлов проти Росії п. 38 рішення від 16.10.2008 року), тому підстав вважати його м`яким, не має.
Що стосується доводів представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про невмотивованість та необґрунтованість вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , а саме стягнутого розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає їх неспроможними.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, частково задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 і стягнув з обвинуваченої ОСОБА_10 на його користь моральну шкоду у розмірі 300000 грн.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що внаслідок суспільно-небезпечних дій обвинуваченої ОСОБА_10 дійсно загинув син потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_14 , що спричинило потерпілому моральні страждання, зазначена ситуація для нього була екстремальною та стресовою, яка внесла істотні зміни в його житті, призвела до неможливості задовольняти актуальні для нього потреби в повноцінній сім`ї та їх благополуччі, був порушений його оптимальний, звичний стереотип життєдіяльності, знизилися якість життя і впевненість у своєму майбутньому, погіршився зміст і стан його соціального функціонування, відбулися негативні і незворотні зміни в його житті.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди вказаним судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої сторони і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано заниженим підстав немає.
Враховуючи викладене, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2020 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: