"25" березня 2020 р.
судді Івано-Франківського апеляційного суду
щодо ухвали Івано-Франківського апеляційного суду
від 25 березня 2020 року
1. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.03.2020 залишено без змін Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.03.2020 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_2 , який обвинувачується за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України.
2. Вважаю, що подальше тримання ОСОБА_2 під вартою не обґрунтоване матеріалами провадження, а рішення суду першої інстанції про це не вмотивоване.
3. Черненко під вартою з 27.11.2017 - два роки і чотири місяці без двох днів.
Винуватим він у цьому провадженні не визнаний, але фактично відбув більше третини можливого мінімального строку покарання. Тому належало зіставити дійсні потреби тримання під вартою в якості запобіжного заходу в цій справі з правом обвинуваченого на справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку або звільнення його з під варти.
Ухвала суду першої інстанції взагалі не містить посилання на якісь конкретні обставини.

У ній констатується тяжкість злочину, продовження існування ризиків учинення нового злочину, переховування від суду, впливу на свідків та потерпілого і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе.

У справі немає потерпілого, як про це вказав суд першої інстанції в своїй ухвалі. Це свідчення поверхового підходу до виконання вимог закону щодо мотивування судових рішень.

Ні обставин, ні доказів, ні аналізу, тільки перерахування норм закону і голі висновки.

Відсутність мотивації вказує на ознаки автоматичного продовження строків тримання під вартою, що суперечить нормам ст. 198, 370 КПК України, прецедентній практиці ЄСПЛ і приписам ч. 3 ст. 5 Конвенції.

Між тим, саме провадження не є складним. Із моменту скасування вироку суду щодо ОСОБА_2 пройшло майже 4 місяці; жодних даних про судові засідання і дії суду по забезпеченню його розгляду в матеріалах провадження немає.

З цього слідує висновок, що обвинувачений невмотивовано утримується під вартою без належних підстав поза розумними строками.

4. З ухвали суду першої інстанції не можна зрозуміти чи були взагалі матеріали провадження предметом дослідження.

Якщо суд першої інстанції досліджував ті самі матеріали, які були передані в апеляційний суд, то вважаю, що з них неможливо зробити коректний висновок по суті питання і перевірити наявність підстав для продовження такого запобіжного заходу.

Зокрема, матеріали провадження не містять копій:

1)протоколу про затримання, на підставі якого суд може встановити точну дату затримання;

2)клопотань прокурора і ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу під час досудового слідства і судового розгляду з журналами судових засідань і технічними носіями, на підставі яких можна оцінити те, чи виконав прокурор та суд вимоги ст. 184 та ч. 3 ст. 199 КПК України щодо викладення обставин, які обумовлюють таке рішення;

3)даних щодо особи обвинуваченого згідно вимог ст. 178 КПК.

З обвинувального акту, клопотання прокурора і ухвали суду, які передані апеляційному суду, можна зробити тільки один обґрунтований висновок підстави для продовження запобіжного заходу відсутні, апеляційну скаргу належить задовольнити.

Колегія суддів погодилась із рішенням суду першої інстанції, не маючи у своєму розпорядженні всіх необхідних документарних даних.

Я не знайомий із повним текстом рішення суду апеляційної інстанції на час складання тексту окремої думки, але за відсутності вказаних документів у матеріалах провадження, потрібно буде або брати ці дані з стороннього джерела або виходити з того, що вони є, тобто з припущення.

5. Окрім того, в цій ситуації належить ураховувати те, що в державі карантин через епідемію коронавірусу, пересування людей обмежене, контакти між ними теж. Скриватися, переховуватися, впливати на свідків працівників поліції в цих умовах набагато важче, що значно знизило б ризики, якби дані про них були у матеріалах.

І хоч ця обставина не існувала на час прийняття рішення судом першої інстанції, зараз вона є, і тому її належало обов`язково врахувати під час апеляційного розгляду.

Твердження прокурора, що карантинні заходи якраз і можуть сприяти посиленню ризиків, суперечать декларованій меті карантину по обмеженню контактів між людьми в країні, під час якого легше проводити контрольні дії за поведінкою осіб, які, до прикладу, перебувають під домашнім арештом.

У цій ситуації розгляд провадження може затягнутися на термін, який зараз визначити не можна і тому тримання під вартою без конкретних перспектив вирішення справи є порушенням принципу верховенства права.

Тому були всі підстави для застосування менш суворого запобіжного заходу щодо ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_1