УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Слов`янськ

Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в режимі відеоконференції в залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_13 заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які згідно обвинувального акту даного кримінального провадження № 0000057 від 16.02.2017 року обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України- строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів кожному, обгрунтувавши свої клопотання тим, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обвинувачуються у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років, а тому у випадку не продовження чи зміни відносно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який та такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та перебуваючи поза межами установи виконання покарань, обвинувачені зможуть незаконно впливати на недопитаних на теперішній час у даному кримінальному провадженні свідків з метою спонукання їх до зміни своїх показів на свою користь, крім того зможуть переховуватися від суду задля уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим на думку прокурора інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної процесуальної

поведінки обвинувачених в рамках судового розгляду даного кримінального провадження та цього не може бути достатнім для запобігання існуючим ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України. Зазначила також, що обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, якийвиправдовує як виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки інкримінованого обвинуваченим злочину, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями. Крім того вказала, що суспільний інтерес полягає ще і в повному та неупередженому розгляді кримінального провадження і запобіганні процесуальних ризиків.
В задоволенні клопотаннь обвинуваченого ОСОБА_12 , та його захисника ОСОБА_9 , про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_12 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету, прокурор ОСОБА_13 просила відмовити.
З приводу заперечень обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що ним не було особисто отримано копію клопотання про продовження строку тримання під вартою, а тому він просить відкласти розгляд цього питання, зазначила, що нею в передбачений чинним законодавством строк, а саме не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду, а безпосередньо обвинуваченому ОСОБА_10 зазначене клопотання було направлене ще 13.04.2020 року до місця його попереднього ув`язнення, а саме до ДУ «Торецька виправна колонія №2», для вручення обвинуваченому ОСОБА_10 . Однак вказала, що згідно акту ДУ «Торецька виправна колонія «№2» від 15 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_10 було запропоновано ознайомитись з клопотанням, яке надійшло з прокуратури Донецької області про продовження строку дії запобіжного заходу, однак ОСОБА_10 відмовився від ознайомлення з цим клопотанням, а також від підпису, та на руки зазначене клопотання не отримав, написавши власноруч на супровідному листі прокуратури Донецької області, що вимагає, щоб прокурор ОСОБА_5 вручила йому особисто в руки вищевказане клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу. У зв`язку з чим вважає заперечення обвинуваченого з цього приводу необґрунтованими.
Потерпілий ОСОБА_6 під час судового засідання підтримав клопотання прокурора щодо продовження відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету - просив відмовити.
Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні фактично висловився про неможливість розгляду клопотання прокурора, щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно нього, оскільки ним не було особисто отримано на руки вищезазначене клопотання від прокурора. Заперечував з приводу самого клопотання та вказав, що вважає обов`язком прокурора вручати йому особисто в руки клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу, після чого покинув склад учасників судового засідання шляхом залишення приміщення для відео конференції в ДУ «Торецька виправна колонія «№2», зазначивши що більше не бажає приймати участь в даному судовому засіданні.
Пояснень з приводу клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою про щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не надав.
Обвинувачений ОСОБА_12 заперечував з приводу заявленого клопотання прокурора про продовження відносно нього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив відмовити в його задоволенні. Крім того просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Повністю підтримав клопотання свого захисника, адвоката ОСОБА_9 про зміну відносно себе запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету. Просив це клопотання задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти клопотання прокурора, щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , підтримав заявлені клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, адвоката ОСОБА_9 з приводу зміни відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу, просив ці клопотання задовольнити.
Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , у зв`язку з чим просив відкласти розгляд клопотання прокурора відносно ОСОБА_10 та надати час для належного отримання обвинуваченим клопотання прокурора. Також просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_12 .
Захисник ОСОБА_8 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , підтримала клопотання ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу. Також захисник ОСОБА_8 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, вказавши додатково, що оскільки обвинувачений ОСОБА_10 не отримував копію клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то розгляд питання відносно ОСОБА_10 слід відкласти. Підтримав клопотання ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу. Крім того заявив власне клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю. Своє клопотання мотивував тим, що прокурор в своєму клопотанні не довів наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не зазначає які обставини свідчать про те, що ризики не зменшились або з`явилися нові ризики. В той же час зазначає, що ризик ухилення обвинуваченого від судового слідства повністю буде усунений носінням ОСОБА_12 електронного засобу контролю, а тому наполягає на розгляді колегією суддів альтернативних запобіжних заходів, а саме більш м`яких. До клопотання захисником було додано пакет належним чином завірених документів на підтвердження міцності суспільно - соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_12 , інформації про його сімейний стан, наявності у власності майна та можливості подальшого працевлаштування у випадку зміни запобіжного заходу.
Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також думки та позиції обвинуваченого ОСОБА_12 , та його захисника, адвоката ОСОБА_9 з приводу зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч.1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання колегія суддів користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Колегія суддів враховуючи всі встановлені під час судового розгяду кримінального провадження відомості про сукупність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні потерпілим та вже допитаними свідками, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Приймаючи до уваги сукупність вищезазначених обставин, колегія суддів не залишає без уваги та також приймає до відома позиції, думки та доводи, як самих обвинувачених так і їх захисників, як сторони захисту на користь обвинувачених, крім того аналізує та надає оцінку доводам та обгрунтуванням обвинуваченого ОСОБА_12 , в контексті зпаявленого клопотанні про зміну запобіжного заходу, а також доводам та обгрунтуванням його захисника, адвоката ОСОБА_9 , викладеним в письмовому клопотанні про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контроля (електронного браслету), яке також долучено до матеріалів кримінального провадження разом із суспільно характеризуючими документами відносно

обвинуваченого ОСОБА_12 , однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зазначені в клопотаннях обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 доводи не перевищують саме загально суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який по - перше з урахуванням обставин злочину, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та виправдовує, як виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а по друге полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на теперішній час не відпали та продовжують існувати. Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає такими, що не грунтуются на об`єктивних обставинах у справі, достовірність яких було встановлено під час допитів потерпілого та свідків. При цьому колегія суддів не ставить під сумнів відомості надані захисником ОСОБА_9 щодо наявність соціальних та родинних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_12 , однак вважає, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого про які зазначає захисник обвинуваченого в даному випадку не є гарантією беззаперечного та безальтернативного виконання обвинуваченим процесуальних рішень, а також дотримання, запобігання виникненню та попередженню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з боку обвинуваченого ОСОБА_12 .

З приводу заперечень обвинуваченого ОСОБА_10 щодо того, що ним особисто не було отримано на руки клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, та його доводів, що він важає обов`язком прокурора вручати йому особисто в руки клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що згідно п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК України - під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.Крім того згідно положень ч.1,2 ст.199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, вбачається, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, саме клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду. В свою чергу ч.2 ст. 184 КПК України зазначає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Системний аналіз зазначених вище норм чинного кримінального процесуального законодавства дозволяє колегії суддів зробити висновок, що законодавчо прописаної та визначеної процедури при якій прокурор зобов`язаний особисто вручати обвинуваченому в руки копію клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу з матеріалами, не встановлено та не передбачено. Крім того в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено письмовими доказами, що прокурор ОСОБА_5 на виконання вимог чинного КПК України, 13.04.2020 року направила до місця попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме до ДУ «Торецька виправна колонія №2», для вручення обвинуваченому ОСОБА_10 - копію клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які були отриманні ДУ «Торецька виправна колонія №2» 15.04.2020 року. Однак колегією суддів було встановлено, що згідно акту ДУ «Торецька виправна колонія «№2» від 15 квітня 2020 року - обвинуваченому ОСОБА_10 було запропоновано ознайомитись з

клопотанням, яке надійшло з прокуратури Донецької області про продовження строку дії запобіжного заходу, однак ОСОБА_10 відмовився від ознайомлення з цим клопотанням, а також від підпису, та на руки зазначене клопотання не отримав, написавши власноруч на супровідному листі прокуратури Донецької області, що вимагає, щоб прокурор ОСОБА_5 вручила йому особисто в руки вищевказане клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Враховуючи що вимоги чинного КПК України не містять положень, які б зобов`язували прокурора особисто вручати обвинуваченому копію клопотаня про продовження запобіжного заходу, про що колегія суддів вище зазначила та зробила висновкок, то доводи, заперечення та власне саму повіденку обвинуваченого щодо неотримання копії клопотання прокурора, колегія судді розцінює, як умисне зловживання своїми процесуальними правами з боку обвинуваченого ОСОБА_10 та намаганнями останнього зірвати та затягнути судовий процес задля власного інтересу, який йде у розріз з дотриманням розумних строків розгляду кримінальних проваджень в суді. У зв`язку з чим колегія суддів не приймає до уваги заперечення обвинуваченого ОСОБА_10 .
Колегія суддів також звертає увагу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 , який до закінчення даного судового засідання, виявивши неповагу до колегії суддів та всіх учасників судового розгляду, покинув судове засідання, шляхом залишення приміщення відео конференції в ДУ «Торецька виправна колонія №2» без дозволу головуючого у справі, що в черговий раз свідчить про зловживання своїми правами обвинуваченим та намагання останнього затягнути та зірвати судовий процес даного кримінального провадження.
В цілому колегія суддів надаючи оцінці клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Так існування ризиків незаконного впливу на ще не допитаних свідків та можливість переховування від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що оскільки обставини та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , свідчать про те, що, сукупне покарання за вчинення вказаних злочинів передбачає позбавлення волі на строк до 15 років, то обвинувачені задля уникнення покарання можуть, знаходячись поза межами установи виконання покарань, здійснити дії щодо примушування недопитаних свідків до зміни своїх показів на свою користь, або ж перешкоджання судовому розгляду шляхом переховування від правосуддя.
Оцінивши доводи прокурора про існування вищевказаних ризиків, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні повністю довела, що на теперішній час продовжують існувати ризики того, що обвинувачені у разі зміни запобіжного заходу на захід не пов`язаний з триманням під вартою, зможуть переховуватись від суду задля уникнення можливого покарання у виді позбавлення волі та незаконно впливати на ще не допитаних свідків у справі.
Враховуючи, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є особливо тяжкими та тяжким за вчинення яких можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість

передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Колегія суддів вважає обґрунтованим твердження прокурора про те, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на недопитаних свідків, оскільки на теперішній час судове слідство триває, є необхідність у встановлені та допиті недопитаних свідків, можливому та вірогідному проведенні повторних допитів вже допитаних свідків, а тому приймаючи до уваги ймовірне намагання обвинувачених у випадку зміни запобіжного заходу вчинити дії направлені на примусову зміну пояснень свідків, колегія суддів, вважає, що на сьогоднішній день продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином можливий як незаконний вплив обвинувачених на недопитаних свідків для зміни їх показів на свою користь так і вірогідність уникнення покарання, шляхом переховування від суду - можуть мати негативні наслідки, як для інтересів суспільства так і для відправлення судочинства по даній кримінальній справі в контексті всебічності, обґрунтованості та законності ухваленого кінцевого рішення.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Як зазначає Європейський суд з прав людини у будь якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

Колегія суддів зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 особливо тяжких та тяжкого кримінальних правопорушеннь, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а саме позбавлення волі на строк до 15 років; вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, відсутність відомостей та письмових доказів, які на теперішній час не виключають можливості тримання їх під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей, письмових доказів чи висновків експертиз, які б свідчили, що стан здоров`я обвинувачених не дозволяє їм на теперішній час, чи взагалі виключає можливість їх перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність

того, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у разі зміни запобіжного заходу або його скасування можуть переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинувачених меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання їх винним, а також можливість безпосереднього впливу обвинувачених на тих свідків, які ще є не допитаними в рамках даного судового провадження, колегія суддів вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки кожному обвинуваченому, обраний щодо них запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити ще на 60 днів відносно кожного з обвинувачених.

Колегія суддів також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянула й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених, передбачені ст. 176 КПК України, в тому числі і цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контроля, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності до положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави обвинуваченим не визначається у зв`язку із вчиненням обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 злочину із застосуванням насильства.

Крім того Колегія суддів вказує, що 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.177, 183, 331, 376 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_12 з тримання під вартою на цілодобовоий домашній арешт з носінням електронного браслету відмовити.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 -строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 06.05.2020 року по 04.07.2020 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 днів, тобто з 06.05.2020 року по 04.07.2020 року включно.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів тобто з 06.05.2020 року по 04.07.2020 року включно.
Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Копію ухвали вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3