Справа № 504/3614/15-к
Провадження № 1-кп/504/28/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000818 від 09.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2015 року прокуратурою Комінтернівського району Одеської області подано до Комінтернівського районного суду Одеської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000818 від 09.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявив відвід прокурору ОСОБА_3 .

Заявник зазначив, що прокурор невірно кваліфікує інкриміновані дії обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України, тоді як він вважає, що фактично було вчинено кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 189 КК України, ч. 3 ст. 206 КК України та ч.2 ст. 122 КК України.

Крім того, не погоджуючись із прийнятими процесуальними рішеннями головуючого, заявник вважав, що прокурор ОСОБА_3 самоусунулась від реагування, як на думку заявника, на незаконні дії головуючого судді, та намагається досягнути вибіркового правосуддя на стороні обвинуваченого, чим грубо порушує права потерпілого.

Таким чином потерпілий ОСОБА_5 вважав, що прокурор ОСОБА_3 заінтересована в результатах кримінального провадження, тому існують обгрунтовані сумніви у її упередженості.

Прокурор ОСОБА_3 вважала доводи потерпілого ОСОБА_5 надуманими, тому просила суд відмовити у задоволенні заяви про її відвід.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 вважали безпідставними доводи заяви потерпілого про відвід прокурора, і просили відмовити у її задоволенні.

Вислухавши думки учасників процесу, суд дійшов до наступного висновку:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України передбачено, що прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо є інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Доводи потерпілого ОСОБА_5 щодо його незгоди з кваліфікацією кримінального правопорушення суд вважає хибними з наступних підстав:

Інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України висунуто державою у формі публічного обвинувачення.

Закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації.

Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.

На стадії судового розгляду кримінального провадження, розпочатого в порядку публічного обвинувачення, можливість чи неможливість продовження провадження у зв`язку зі зміною кваліфікації діяння в тому числі на злочин приватного обвинувачення, і пов`язані з цим межі процесуальних повноважень суду залежать від того, хто є ініціатором перекваліфікації, суд на підставі частини третьої статті 337 КПК чи прокурор у порядку статті 338 цього Кодексу.
КПК України не встановлює спеціальних норм, які б регламентували дії суду у зв`язку зі зміною форми обвинувачення внаслідок перекваліфікації дій, інкримінованих особі.
Тому під час вирішення наведених питань необхідно керуватися загальними положеннями КПК з урахуванням презумпції невинуватості, балансу публічних та приватних інтересів, змагальності, диспозитивності процесу і загальної справедливості судового розгляду.
Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК).
Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті.
До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.
Таким чином, під час судового розгляду кримінального провадження, розпочатого і спрямованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, якщо прокурор у порядку статті 338 КПК не вносив до обвинувачення змін, які б трансформували його у приватне, до видалення суду до нарадчої кімнати не виникає жодних процесуальних перешкод для продовження кримінального провадження незалежно від наявності чи відсутності матеріально-правових підстав для перекваліфікації діяння в тому числі на злочин приватного обвинувачення.
Адже до прийняття судом відповідного рішення по суті справи процес не втрачає ознак публічності і його перебіг не ставиться у залежність від позиції потерпілого.
У разі зміни прокурором обвинувачення з публічного в тому числі на приватне, суд повинен насамперед виконати загальні вимоги, встановлені статтею 338 КПК.
Зокрема, якщо зміна передбачає кваліфікацію дій обвинуваченого як менш тяжкого злочину, головуючий згідно із частиною третьою цієї статті зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі.
У цьому випадку потерпілого також необхідно поінформувати щодо особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, у тому числі зумовлених його позицією правових наслідків для провадження.
За таких обставин потерпілий може вільно обрати на власний розсуд один з альтернативно можливих варіантів поведінки: підтримати початково висунуте публічне обвинувачення з кваліфікацією злочину як більш тяжкого; підтримати змінене, тобто приватне обвинувачення; відмовитися від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності; не вчиняти жодних юридично значущих дій.
Підтримання потерпілим будь-якого з обвинувачень - як початкового, так і зміненого, є проявом його позиції про застосування щодо обвинуваченого заходів кримінальної репресії.
Відповідна позиція, а також волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності, з яким особа, що зазнала шкоди, зверталася в будь-якій формі до правоохоронних органів і від якого в подальшому не відмовилася, є підставою для продовження кримінального провадження після зміни його форми з публічної на приватну.
В означеному випадку суд наділений повноваженнями ухвалити за результатами судового розгляду обвинувальний вирок із кваліфікацією діяння як злочину, визначеному у частині першій статті 477 КПК.
Якщо ж потерпілий ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом не порушував у будь-який спосіб питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж під час судового розгляду прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення, то така позиція тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК (крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством).
Судом встановлено, що до теперішнього часу прокурор не приймав процесуального рішення про зміну обвинувачення чи відмову від обвинувачення.
Таким чином, доводи потерпілого ОСОБА_5 з вищенаведених процесуальних підстав щодо його незгоди з кваліфікацією інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення не приймаються судом, оскільки на перебіг процесу у формі публічного обвинувачення позиція потерпілого не впливає.
Отже з цих підстав заява про відвід прокурора не може бути задоволена.
Що стосується доводів, що прокурор ОСОБА_3 самоусунулась від реагування, як на думку заявника, на незаконні дії головуючого судді, та намагається досягнути вибіркового правосуддя на стороні обвинуваченого, чим грубо порушує права потерпілого, суд виходить з наступного:

Свою позицію з приводу сумнівів у неупередженості судді висловив ЄСПЛ у п.п. 31, 32 справи «Газета «Україна Центр» проти України, яке набуло статус остаточного 15.10.2010 року.

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996III).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998VIII).

Комінтернівським районним судом Одеської області неодноразово відмовлено у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_5 відводі головуючого судді, серед іншого, з тих мотивів, що потерпілий висловлює свою незгоду з приводу прийнятих процесуальних рішень головуючим.
Судом не встановлено, що прокурор ОСОБА_3 прямо чи не прямо допускає порушення норм процесуального та матеріального закону.
Навпаки, проведені судові засідання свідчать про дотримання прокурором процесуального порядку судового розгляду обвинувального акту по суті.
Інші підстави висловлені потерпілим як на обгрунтування наявних сумнівів у неупередженості прокурора суд вважає голослівними, надуманими.
Отже правових підстав для відводу прокурора не має.
Разом із тим, суд вважав би за доцільне звернути увагу потерпілого ОСОБА_5 на те, що завданням правосуддя є встановлення об`єктивної істини по справі, а не засудження особи будь- якою ціною.
Судом вжито всіх заходів задля забезпечення ухвалення можливого рішення по даній справі за принципом «поза всяким сумнівом», адже рішення не може грунтуватись на сумнівах та припущеннях, а будь- які сумніви відповідно до Основного Закону мають трактуватись на користь обвинуваченого.
Продовження у своїх клопотаннях висловлень потерпілим про незгоду з діями головуючого суд у майбутньому буде розцінювати як спрямований тиск на головуючого, та намагання потерпілого добитись необхідного йому судового рішення у будь який спосіб.

На підставі наведеного, керуючись ст. 77, 353 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_5 про відвід прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1