ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1044/20

21 травня 2020 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000124 від 12.06.2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцьк Волинської області, українець, громадянин України, не одружений, не судимий, із середньою спеціальною освітою, зареєстрований АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової служби за контрактом осіб рядового складу, місце служби військова частина НОМЕР_1 , старший солдат, командир бойової машини командир відділення третьої механізованої роти першого механізованого батальйону військова частина НОМЕР_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу та проходячи військову службу на посаді командира бойової машини командира відділення третьої механізованої роти першого механізованого батальйону військова частина НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.1 Закону України «Про оборону України», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 18 травня 2019 року, близько 08 год. 00 хв., без будь-яких поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, самовільно залишив місце служби місце табірного збору військової частини НОМЕР_1 на базі НОМЕР_2 загальновійськового полігону ( АДРЕСА_3 ) та до 09 год. 00 хв. 18 травня 2020 року до моменту з`явлення до військової частини НОМЕР_1 , проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.
Отже, своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

Прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений не заперечив щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, кваліфікується як тяжкий злочин.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання ОСОБА_1 обставини суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_1 не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_1 характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкція ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, однак вважає можливим виправлення ОСОБА_1 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 /один/ рік.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_1 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_1 покласти на командира військової частини, а у разі звільнення на уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 не застосовувався

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1