КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11/796/20/2019 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_12
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий в апеляційній інстанції - ОСОБА_11.
Ухвала

Іменем України

04 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_11.,

суддів ОСОБА_13., ОСОБА_14.,

при секретарях ОСОБА_15., ОСОБА_16.,

за участю прокурорів ОСОБА_17, ОСОБА_18.,

виправданого ОСОБА_1 ,

захисників ОСОБА_19., ОСОБА_20.,

потерпілого ОСОБА_2

кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_21. на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинним та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (в редакції станом на 11.09.2009 р.).

Запобіжний захід ОСОБА_1 - підписку про невиїзд з постійного місця проживанняскасовано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкодизалишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 пред?явлено обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України в тому, що він 25 січня 2011 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Mаgnum» 480.26, д.н.з НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Привокзальної зі сторони вул. Харківське шосе, в напрямку вул. Бориспільської в м. Києві, наближаючись до трамвайної зупинки «Привокзальна», розташованої біля будинку АДРЕСА_3, за якою розташовано нерегульований пішохідний перехід позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 і дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України.

Наблизившись до вказаного нерегульованого пішохідного переходу водій ОСОБА_1 зупинив автомобіль в крайній лівій смузі перед пішохідним переходом, для того щоб дати дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину вул. Привокзальної. В цей же час на трамвайній зупинці «Привокзальна» зупинився трамвай з бортовим номером НОМЕР_2, водій якого відкрив двері для висадки та посадки пасажирів. Крім того, в цей же час до зазначеного нерегульованого пішохідного переходу підійшла пішохід ОСОБА_3 , яка після зупинки вищевказаних автомобіля та трамвая ступила на нерегульований пішохідний перехід та стала переходити проїзну частину вул. Привокзальної справа наліво по напрямку руху автомобіля «RENAULT MAGNUM 480.26».

При цьому ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.п. 1.5, підпункт «б», 10.1, 18.1 та 18.8 Правил дорожнього руху України:

- 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю по або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

- п.18.8: водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамваю, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній. Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_1 виявились в тім, що він, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MAGNUM 480.26», д.н.з. НОМЕР_1 не уважно стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перед початком руху через пішохідний перехід, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_3 , яка перебувала на пішохідному переході, а також продовжив рух від трамвайної зупинки, ще до того, як пішоходи залишили проїзну частину та в трамваї зачинились двері, внаслідок чого виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, на якому перебувала пішохід ОСОБА_3 , вчинив на неї наїзд.

В результаті даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Дії ОСОБА_1 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Виправдовуючи ОСОБА_1 , суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що при дослідженні доказів було виявлено ряд суперечностей, які мають важливе і принципове значення для встановлення дійсних обставин дорожньо-транспортної пригоди та для встановлення винності чи невинності ОСОБА_1 у вчинені ДТП. Ряд доказів є сумнівними та такими, що ґрунтуються на припущеннями, на яких у відповідності до ст.62 Конституції України не може ґрунтуватись обвинувачення. Згідно цієї ж конституційної норми усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначив, що диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, в чому саме полягали зазначені у статтях 286-288, 415 КК України порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що підсудний ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Рено Магнум» н/з д.н.з. НОМЕР_1 дотримався п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 та 18.8 ПДР України, після зупинки перед пішохідним переходом розпочав рух пропустивши всіх пішоходів та переконавшись, що це буде безпечним. Що стосується п. 18.8 ПДР України, то згідно показів усіх свідків по кримінальній справі, трамвай тільки наближався до зупинки, а не проводив висадку та посадку пасажирів, тому підсудний ОСОБА_1 не мав виконувати вимоги даного пункту ПДР України.

При цьому суд вказав, що як вбачається із матеріалів кримінальної справи і знайшло своє підтвердження в ході судового слідства, достатніх підстав для обвинувачення ОСОБА_1 у настанні смерті ОСОБА_5 саме внаслідок порушення ПДРУкраїниним, а не самою потерпілою, не встановлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_21 подав апеляцію, в якій просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким останнього визнано невинним за ч.2 ст. 286 КК України за відсутністю з його діях складу злочину - скасувати, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за вказаною статтею у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Запобіжний захід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити на тримання під вартою.

В апеляції прокурор вважає, що вирок Дарницького районного суду є незаконним та підлягає скасуванню з підставі невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд вдався до фактичного переліку доказів, що були наявними у матеріалах кримінального провадження без їх фактичного системного аналізу. В порушення вимог кримінального процесуального законодавства при оцінці одних доказів суд не навів конкретних мотивів чому було прийнято до уваги одні докази та не взято до уваги інші. Вважаю, що саме вказані обставини стали підставою для прийняття незаконного та необгрунтованого рішення.

Крім цього прокурор вказує на те, що при дослідженні показів наданими свідками по кримінальній справі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом констатовано лише той факт, що самого моменту дорожньо-транспортної події вказані особи не бачили, а бачили лише події до та після дорожньо-транспортної події. До більш конкретного аналізу показів вказаних осіб суд у своєму рішенні не вдається.

Прокурор не погоджується з висновками суду та зазначає, що враховуючи той факт, що саме покази зазначених свідків мають вагоме значення для висвітленні фактичних обставин даної дорожньо-траспортної події та обставин, що вказують на наявність у діях водія ОСОБА_1 порушення правил безпеки дорожнього руху.

Апелянт стверджує, що покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджуються протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю свідка ОСОБА_6 . В ході проведення слідчої дії свідком детально вказано місце взаємного розташування транспортних засобів у різні моменти руху по відношенню одне до одного. Свідком вказано місце з якого він стежив за дорожньою обстановкою. Жодних обставин, щоб заважали йому об`єктивно сприймати обстановку на дорозі свідком не зазначено. Покази кожного із свідків є змістовними та послідовними у викладі. У своїй сукупності показання вказаних свідків є узгодженими та таким, що співвідносяться одне з одним. Дають чітке розуміння дорожньої обстановки та положення транспортних засобів присутніх на місці в момент дорожньо- транспортної пригоди. Інших свідків в ході досудового розслідування та у ході судового розгляду встановлено та допитано не було.

Прокурор стверджує, що аналізуючи дані надані свідками очевидним є факт того, що потерпіла ОСОБА_5 , як пішохід, здійснюючи рух до місця посадки до трамваю, що вже зупинився для висадки та посадки пасажирів в межах зупинки громадського транспорту, з початковою траєкторією власного руху в межах нерегульованого пішохідного переходу за такої обстановки мала перевагу у русі. В той же час транспортний засіб «Рено Меган», під керування водія ОСОБА_1 розпочав свій рух та пересік лінію розмітки нерегульованого пішохідного переходу в той момент коли здійснювалась висадка та посадка пасажирів до трамваю, що зупинився. Вказане, на думку прокурора, свідчить про наявність у діях водія ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці прямого порушення правил безпеки дорожнього руху передбачених п.п. 18.8, 18.1, 10.1, що є нормами беззастережної дії з чітко встановленим алгоритмом дій для водія.

На думку сторони обвинувачення в даному випадку поверхневе дослідження судом показів наданих свідками без їх співставлення та детального аналізу стали підставою для невірних висновків стосовно механізму дорожньо-транспортної пригоди з відсутністю конкретизації дій кожного з її учасників.

Апелянт вказує на те, що не можна погодитись з категоричними висновками суду щодо того, що ОСОБА_5 в момент первинного контакту з автомобілем, порушуючи правила дорожнього руху, рухалась не по пішохідному переходу, а перетинала проїзну частину по діагоналі від свого будинку по АДРЕСА_2 до трамваю, який під`їжджав до зупинки з метою встигнути на трамвай. При вирішенні вказаного питання суд вдався до формального цитування правил безпеки дорожнього руху, що регулюють та визначають правила поведінки та дій пішоходів у певній ситуації без фактичного співставлення з наявною дорожньою обстановкою та доказами наявними в матеріалах кримінальної справи.

Крім цього прокурор зазначає, що відповідно до висновку комплексної транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №9508/9509/13-52 від 24.12.2013 (том 2 а.с. 194-199), експертами констатовано факт того, що з урахуванням наявної слідової інформації місце наїзду транспортного засобу на пішохода знаходилось на ділянці, що передує розташуванню трупа жінки. Більш конкретне розташування місця наїзду встановити не представляється за можливе з урахуванням відсутності іншої слідової інформації, що відобразилась у дійсності. Разом з тим відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної події, як додатку до відповідного протоколу, в межах ділянки пішохідного переходу зафіксовано ковпачок від шнурка курточки в яку була одягнена ОСОБА_5 в момент ДТП. Враховуючи той факт, що серед зафіксованої слідової інформації стосовно кінцевого розташування об`єктів після дорожньо-транспортної пригоди та те, що місце розташування ковпачка передує місцю розташування тіла по ходу руху транспортного засобу, вбачається, що найімовірнішим місцем первинного контактування транспортного засобу є саме місце в межах ділянки розмітки нерегульованого пішохідного переходу.

На думку сторони обвинувачення, така позиція повністю узгоджується з показами свідка ОСОБА_7 щодо місця початку та траєкторії руху ОСОБА_5 , що передувала наїзду.

Крім того апелянт зазначає, що зазначена вище позиція суду спростовується висновками наданими за результатами проведеної комплексної медико-автотехнічної судової експертизи №105-2015-)9497-15-52 від 22.10.2015. Експертом констатовано факт того, що морфологія, характер, об`єм та локалізація тілесних ушкоджень, які були виявлені під час дослідження трупу ОСОБА_5 , механізм їх утворення та співставлення всього зазначеного із характером та локалізацією слідів, що відобразились на автомобілі «Рено Магнум» дозволяють стверджувати, що в даному випадку мала місце транспортна травма - зіткнення вантажного автомобіля, який рухався, з пішоходом.

Також прокурор вказує на те, що відповідно до показів наданих експертом ОСОБА_9 в ході судового розгляду останній зазначає, що в момент первинного контакту потерпілої з транспортним засобом, остання була обернута правою задньою частиною тіла до транспортного засобу у фазі кроку з опорою на праву ногу. Тобто вказане може свідчити про положення тіла у динаміці із здійсненням руху дещо в бік від транспортного засобу та зміну траєкторії руху безпосередньо самого автомобіля направленої на зближення по відношенню до лінії руху пішохода.

На думку апелянта, наявності порушень правил безпеки дорожнього руху у діях ОСОБА_5 , які констатував суд при винесені рішення об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду не встановлено, а є лише припущеннями до який вдається суд при досліджені механізму даної дорожньо-транспортної пригоди.

Прокурор стверджує, що твердження експерта ОСОБА_10 , допитаного в ході судового слідства, на які посилається суд у своєму рішенні, стосовно тих обставин, що в момент безпосереднього контактування автомобіля з пішоходом останній вже знаходився не в полі зору водія, що позбавляє останнього можливості з урахуванням габаритів транспортного засобу, своїми односторонніми діями попередити чи уникнути даного контактування, не мають логічного підтвердження. Вказане витікає з того, що в ході експертного дослідження вказані обставини експертом безпосередньо не було досліджено. Разом з тим вказані обставини не були перевірені та відповідним чином зафіксовані в ході проведення судового слідства або досудового розслідування шляхом можливого проведення додаткових слідчих дій у вигляді відтворення обстановки та обставин події, що могло б додатково підтвердити чи спростувати відповідні судження експерта перевірені в дійсності.

На переконання апелянта, з урахуванням зазначених вище обставин, відображених у доказах долучених та досліджених в ході судового слідства вбачається невідповідність дій правилам безпеки дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_1 , що виразилось в тому, що останній перед початком руху не переконався у безпеці руху, в момент коли поряд з його транспортним засобом тривала висадка та посадка пасажирів до трамваю, тим самим не врахував належним чином дорожню обстановку, що в свою чергу призвело до наїзду на пішохода. Тобто водій ОСОБА_1 грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 18.8 Правил безпеки дорожнього руху України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів, які підтримали апеляцію прокурора у справі ОСОБА_21. та просили її задовольнити, пояснення захисника та виправданого, які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, посилаючись на законність та обгрунтованість вироку суду, провівши по справі за клопотанням прокурора судове слідство, зокрема, допитавши потерпілого, свідка ОСОБА_6 , виправданого ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово виправданого, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 323 КПК України, 1960 року, в основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 67 КАПК України, 1960 року ніякі докази для суду, прокурора та слідчого не мають наперед встановленої сили.

При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору сукупності, допустимості й достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України, 1960 року.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За змістом ч. 2 ст. 16- 1 КПК України, 1960 року при розгляді справи в суді функції обвинувачення,захисту і вирішення справи не може покладатися на один і той же орган чи на одну і оту ж особу.

Відповідно до ч. 3 ст. 16-1 КПК України, 1960 року, державне обвинувачення у суді здійснює прокурор. Суд, як убачається з ч. 6 ст. 16-1 КПК України, 1960 року, зберігаючи об`єктивність, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих прав.

При цьому виклик і допит нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315 -1 КПК України 1960 року, на підтвердження чи спростування позицій сторін допускається тільки за клопотанням сторін, та судові доручення суд дає лише з метою перевірки й уточнення фактичних даних, одержаних у ході судового слідства. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №м 2 від 11 лютого 2005 року "про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування у випадках, коли немає доказів, які б підтверджували обвинувачення і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів. За таких обставин суд має витлумачити всі сумніви на користь підсудного і постановити згідно з ч. 4 ст. 327 КПК України виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України 1960 року, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`являлось підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з як суд відкидає докази обвинувачення.

Виправдовуючи ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 інкримінувалось порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує трснпортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Судом першої інстанції було повно, всебічно і об`єктивно досліджено обставини провадження та на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору належності для ухвалення обвинувального вироку, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, зроблено висновок про непідтвердження наявними у справі доказами обвинувачення про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що є підставою для його виправдання за цим Законом про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у справі об`єктивних даних на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , виходячи з таких підстав.

Як свідчать дані протоколу судового засідання в суді першої інстанції й зміст вироку, суд першої інстанції під час розгляду справи, відповідно до вимог кримінально процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ст. 16-1 КПК України, 1960 року, всебічно й повно дослідив усі фактичні обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, в їх сукупності та взаємозв`язку; вжив усіх можливих, передбачених процесуальним законом, заходів до їх встановлення; в повному обсязі перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, яким дав належну оцінку в їх сукупності та у взаємозв`язку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий та детальний аналіз доказів, які досліджені в судовому засіданні, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що не доведено поза розумним сумнівом достатніми доказами, що ОСОБА_1 вчинено злочин, в якому він обвинувачується.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та допитавши за клопотанням прокурора під час апеляційного розгляду потерпілого, виправданого та свідка ОСОБА_6 , а також оголосивши в порядку вимог ст. 306 КПК України показання свідків ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

Так, з протоколу судового засідання суду першої інстанції вбачається, що підсудний ОСОБА_1 в суді першої інстанції пояснив, що 25.01.2012, приблизно о 12 годині 00 хвилин він керував автомобілем «Рено Магнум» н/з д.н.з. НОМЕР_1 , та в цей час рухався по проїзній частині вул. Привокзальній зі сторони Харківського шосе в напрямку вул. Бориспільської в м. Києві. Попереду нього рухався маршрутний автобус, водій якого перед зупинкою громадського транспорту, біля будинку АДРЕСА_3 перестроївся в праву смугу та зупинився на зупинці громадського транспорту. Дорога була слизькою, на вулиці було холодно, на дорозі був сніг. Він їхав в лівій смузі та під`їхав до нерегульованого пішохідного переходу, який мається в даному місці та зупинився перед ним, оскільки на той час по переходу рухались пішоходи. Пропустивши пішоходів він подивився в праве та в ліве дзеркало заднього виду та побачив, що до зупинки громадського транспорту в попутному з ним напрямку наближається трамвай, який був десь за 7 метрів до нього, людей біля його автомобіля не було. Щоб не заважати висадці та посадці пасажирів він розпочав рух та поїхав в напрямку вул. Бориспільська в лівій смузі, не змінюючи напрямку руху. В той час коли він розпочинав рух трамвай лише під`їжджав до зупинки. Рухаючись вже по вул. Бориспільській його наздогнав автомобіль «Деу», водій якого йому повідомив, що начебто він скоїв ДТП на вул. ІІривокзальній, 8 в м. Києві. Повернувшись на місце пригоди він побачив труп жінки, який лежав на проїзній частині вул. Бориспільській, 8 за межами пішохідного переходу по напрямку руху зі сторони Харківського шосе. До цього він дану жінку не бачив. Як міг статися наїзд на жінку він не знає, оскільки всіх пішоходів пропустив та почав рухатись від того переходу коли людей поблизу автомобіля не було, ніяких поштовхів ОСОБА_1 не відчув, потім бачив потертість над правим заднім колесом свого автомобіля. (Аналогічні показання давав ОСОБА_1 і під час досудового розслідування у справі).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив свої показання, надані в суді першої існтанції і додав, що за свій великий водійський стаж він ніколи не порушував правила дорожнього руху, оскільки завжди при керуванні він дуже уважний та обережний, що не було виключенням і 25 січня 2011 року. В цей день приблизно о 12 год. він дійсно рухався на автомобілі «Рено Магнум» н/з д.н.з. НОМЕР_1 по проїзній частині вул. Привокзальна зі сторони Харківського шосе в напрямку вул. Бориспільської в м. Києві в лівій смузі руху. Під`їхавши до нерегульованого пішохідного переходу, який мається в даному місці, зупинився перед ним та пропустив пішоходів, які рухались по переходу. Після цього, подивившись в праве та в ліве дзеркало заднього виду та побачивши, що до зупинки громадського транспорту в попутному з ним напрямку наближається трамвай, який був орієнтовно за 7 метрів до нього, та щоб не заважати висадці та посадці пасажирів, враховуючи, що пішоходів на переході не було, він розпочав рух та поїхав в напрямку вул. Бориспільська в лівій смузі, де в подальшому його наздогнав один зі свідків у даній справі та повідомив про ті події, що відбулись. Повернувшись на місце, побачив труп жінки, який лежав поза межами пішоходного переходу по апрямку руху зі сторони Харківського шосе, яку до того не бачив, і лише після цього побачив потертість над правим заднім колесом свого автомобіля. Як міг статись наїзд на жінку, він не знає.

Такі показання підсудного наданими стороною обвинувачення спростовані не були.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину, прокурор послався на показання потерпілого, свідків, експертів та письмові докази у справі, а саме: показання потерпілого ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , висновок судово - імінологічної експертизи № 119 мб від 20.02.2012 р., висновок судової молекулярно - генетичної експертизи № 120 мб від 23.02.2012 р., висновок автотехнічної експертизи № 84ат від 16.03.2012 р., висновок судово - медичної експертизи № 18/321/2 від 16.03.2012 р., висновок судово - медичної експертизи № 37-МК від 20.03.2012 року, протокол огляду місця дорожньо -трансопртної пригоди та схему до нього, протокол додатковго огляду автомобіля від 09.02.2012 р. та протоколи відтворенння обстановки і обставин ДТП за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З показань як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_5 являлася його рідною сестрою. Його сестра проживала окремо від нього зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 ОСОБА_5 до моменту дорожньо-транспортної пригоди працювала на Дарницькому ринку в м. Києві. В останнє він бачив свою сестру 23.01.2012, а саме вони в неї вдома святкували її День народження. Очевидцем ДТП, що сталась за участі автомобіля «Рено Магнум» та ОСОБА_5 він не був, свідків та очевидців даної події не встановлював.

Свідок ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції пояснив, що 25.01.2012 року, приблизно о 11 годині 50 хвилин він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 вийшов з будинку АДРЕСА_3 вигуляти собаку, а ОСОБА_5 направлялася на роботу на Дарницький ринок. Вийшовши з будинку вони рухались по тротуару в напрямку зупинки громадського транспорту на вул. Привокзальна, яка знаходилась неподалік їх будинку. Вони рухались в напрямку Харківського шосе. Собаку він вів на повідку. Рухаючись по тротуару та не дійшовши до нерегульованого пішохідного переходу, який проходив через проїзну часину вул. Привокзальна він з собакою повернув наліво, щоб піти гуляти вздовж будинку АДРЕСА_3. В тому місці під будинком в снігу витоптана стежка, по якій він пішов. ОСОБА_8 направилась до пішохідного переходу, біля якого і знаходилась зупинка громадського транспорту. В той час коли він відходив від ОСОБА_5 вони бачили, що зі сторони Харківського шосе до зупинки громадського транспорту наближався трамвай. Це він пам`ятає, оскільки ОСОБА_5 сказала, «якраз їде трамвай та вона на ньому поїде на роботу». В той час, коли він йшов вздовж будинку АДРЕСА_3 та пройшов приблизно 15 метрів він розвернувся назад та побачив, що ОСОБА_5 стоїть на тротуарі напроти нерегульованого пішохідного переходу. В цей же момент він побачив, що на зупинці громадського транспорту зупинився трамвай, йому було видно лише незначну частину передньої частини трамвая, ОСОБА_5 ступила на проїзну частину та зробила один-два кроки по розмітці «зебра», потім він ( ОСОБА_7 ) перевів погляд на собаку, розвернувся від проїзної частини, пройшовши ще приблизно 20-30 метрів, він розвернувся та йшов назад. За цей час він будь-яких криків чи ударів не чув. Підходячи до проїзної частини він побачив, що на проїзній частині за пішохідним переходом, якщо рухатись від Харківського шосе знаходиться тіло людини. На той час він не відразу навіть зрозумів, що це була ОСОБА_5 , оскільки тіло було дуже пошкоджене, а одяг порваний. Підійшовши ближче він спочатку впізнав рюкзак ОСОБА_5 , а потім вже побачив, що на проїзній частині дійсно лежить вона. Він не міг повірити, оскільки з того часу як він з нею розійшовся пройшло не більше двох хвилин. Він зрозумів, що її збив автомобіль, однак який саме та як це відбулося він не бачив. Свідок ОСОБА_7 також додав, що 24.01.2012 року ОСОБА_5 на роботі вживала спиртні напої. 25.01.2015 року в 11-00 годин, коли він прийшов до ОСОБА_5 , вона виглядала тверезою, повідомила що спішить, бо спізнюється на роботу.

Свідок ОСОБА_6 також як під час досудового розслідування у справі, так і в с уді прешої інстанції пояснив, що 25.01.2012, приблизно о 12 годині 00 хвилин, він керував технічно справним автомобілем «ДЕУ Нубіра». В цей час він рухався по проїзній частині вул. Привокзальній зі сторони Харківського шосе в напрямку вул. Бориспільській в м. Києві. Попереду нього рухався легковий автомобіль, а попереду легкового автомобіля рухався автомобіль «RENAULT MAGNUM» Зліва від нього по центру проїзної частини вул. Привокзальній знаходились трамвайні колії. На той час в попутному з ними напрямку рухався трамвай Під`їхавши до пішохідного переходу, який знаходиться біля будинку АДРЕСА_3 автомобіль «RENAULT MAGNUM», легковий автомобіль який рухався попереду та він зупинились. Одночасно з ними зупинився і трамвай. Зупинившись він бачив, що проходить висадка та посадка пасажирів з трамвая. В цей же час автомобіль «RENAULT MAGNUM» розпочав рух з одночасним маневром вправо та поїхав вперед. В той час, коли він розпочав рух та коли проїжджав через нерегульований пішохідний перехід двері трамвая були відкриті. Коли автомобіль «RENAULT MAGNUM» поїхав, він побачив, що біля пішохідного переходу почали збиратися люди та в подальшому він побачив, що за пішохідним переходом по напрямку його руху на проїзній частині лежить тіло жінки. Хтось із сторонніх людей вказав йому, що на неї скоїв наїзд вантажний автомобіль, який віддалявся від місця події. Він сів до свого автомобіля та наздогнав вантажний автомобіль «RENAULT MAGNUM», який до цього рухався попереду нього. Як стався сам наїзд на жінку він не бачив.

З оголошених на підставіст. 306 КПК Українипоказів свідка ОСОБА_8 на досудовому слідстві, вбачається, що 25.01.2012 року вона перебувала на робочому місці та керувала трамваєм, бортовий номер НОМЕР_2, який рухався за маршрутом № 8. Маршрут трамваю, в якому вона працювала, пролягав через зупинку громадського транспорту «Привокзальна» в м. Києві. Приблизно о 12 годині 00 хвилин вона рухалась по вул. Привокзальній зі сторони Харківського шосе в напрямку вул. Бориспільської в м. Києві. Під`їхавши до зупинки громадського транспорту «Привокзальна» вона зупинилась для висадки та посадки пасажирів. В даному місці, тобто по вул. Привокзальній, трамвайні колії проходять по центру проїзної частини, тим самим розділяють напрямки руху транспортних засобів. Під`їжджаючи до вищевказаної зупинки громадського транспорту вона не звертала увагу, які саме автомобілі рухались з права від неї в попутному напрямку, адже звертає увагу на автомобілі лише тоді, коли вони не в габариті проїзду трамвая. Під час того, як вона зупинялася вона бачила, що попереду неї через проїзну частину вул. Привокзальна проходить нерегульований пішохідний перехід. Чи рухались на той час по ньому пішоходи вона не пам`ятає. Може сказати, що на пішохідному переході, перед ним та за його межами лежачих людей не було. Зупинившись на зупинці «Привокзальна» вона відкрила двері та проводила висадку та посадку пасажирів. Під час висадки та посадки пасажирів вона постійно дивилася в праве дзеркало заднього виду, щоб бачити, чи всі пасажири зайшли до вагонів. Коли зайшли всі пасажири, вона подивилася вперед та хотіла закривати двері, однак в цей момент побачила що попереду її трамваю на проїзній частині трохи далі за нерегульованим пішохідним переходом лежить тіло жінки. Після цього, вона не закриваючи двері повідомила про дану подію диспетчеру Дарницького трамвайного ДЕПО. Як сталася дорожньо-транспортна пригода вона не бачила. Як рухалась дана жінка до ДТП та який саме автомобіль на неї скоїв наїзд вона не бачила оскільки в цей час вперед не дивилася, а дивилася в праве бічне дзеркало заднього виду, контролюючи висадку та посадку пасажирів. До того як вона зупинилась на проїзній частині даної жінки не було. (том 1, а.с. 192-195)

З наведених показань потерпілого та свідків вбачається, що безпосередньо моменту ДТП з них ніхто не бачив, а бачили лише події до та після моменту ДТП, а тому, судом першої інстанції правильно не покладено показання зазначених свідків в основу обвинувального вироку. Більш того, показання свідка ОСОБА_7 в тій частині, що в той час, коли ОСОБА_8 направилась до пішохідного переходу, біля якого і знаходилась зупинка громадського транспорту, а він в той час відходив від ОСОБА_5 , то вони бачили, що зі сторони Харківського шосе до зупинки громадського транспорту наближався трамвай, і ОСОБА_5 сказала, «якраз їде трамвай та вона на ньому поїде на роботу, при цьому великогабаритного автомобіля вони не бачили, то наведені показання суперечать показанням свідка ОСОБА_6 , який вказував, що до пішоходного переходу, який знаходиться біля будинку АДРЕСА_3 одночасно підїжджали як трамвай, так і автомобіль «RENAULT MAGNUM», за яким рухався легковий автомобіль, а потім автомобіль під керуванням ОСОБА_6 .. В свою чергу, наведені показання свідка ОСОБА_6 не узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_8 , яка вказувала, що під`їжджаючи до вищевказаної зупинки громадського транспорту вона не звертала увагу, які саме автомобілі рухались справа від неї в попутному напрямку, адже звертає увагу на автомобілі лише тоді, коли вони не в габариті проїзду трамвая. Більш того, свідок пояснила, що під час того, як вона зупинялася вона бачила, що попереду неї через проїзну частину вул. Привокзальна проходить нерегульований пішохідний перехід. Чи рухались на той час по ньому пішоходи вона не пам`ятає. Може сказати, що на пішохідному переході, перед ним та за його межами лежачих людей не було. Наведені показання свідчать про те, що на момент зупинки травмая, будь - якого великогабаритного автомобіля справа від травмая, який би був не в габариті проїзду трамвая, чи який би розпочав рух та заважав огляду водієм трамвая пішоходного переходу, не було. А це в свою чергу свідчить на користь підсудного, який вказував, що в той час, коли стоячи перед пішоходним переходом, побачив, що наближається трамвай, який був орієнтовно за 7 метрів до нього, щоб не заважати висадці та посадці пасажирів, враховуючи, що пішоходів на переході не було, він розпочав рух та поїхав в напрямку вул. Бориспільська.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції не надав переваги будь-яким показанням свідка по справі, а навпаки відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені в судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази й відкинув інші.

Будучи допитаними за клопотанням прокурора під час апеляційного розгляду справи, потерпілий ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_6 надали суду апеляційної інстанції аналогічні показання, що надавали під час досудового розслідування та в суді першої інстанції. Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, за клопотанням прокурора, в звязку з тим, що були застосовані всі заходи щодо забезпечення явки вказаних свідків, проте, забезпечити їх явку виявилось неможливим, були оголошені в порядку вимог ст. 306 КПК України.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що під час повторного допиту в суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 , а також, досліджуючи письмові докази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та протоколи відтворення обстановки і обставин ДТП за участю свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будь-яких інших даних, ніж встановив суд першої інстанції, встановлено не було.

Аналізуючи досліджені під час розгляду справи в суді письмові докази в їх сукупності, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення письмові докази, також не підтверджують вини ОСОБА_1 у порушенні вимог ПДР України.

Так, з висновку судово - імінологічної експертизи № 119 мб від 20.02.2012 р. лише вбачається, що при дослідженні речовини бурого кольору (об'єкти 1,2 на "Гігієнічних" паличках, наданих на експертизу, виявлено кров людини;

- з висновку судової молекулярно - генетичної експертизи № 120 мб від 23.02.2012 р., вбачається, що в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановленні генетичні ознаки крові людини, виявленої на двох «гігієнічних паличках» (об`єкти №№ 1,2), наданих на дослідження. При цьому, встановлено, що генетичні ознаки крові людини, виявлені на «гігієнічній паличці» (об`єкт № 1), та генетичні ознаки крові людини, виявлені на «гігієнічній паличці» (об`єкт № 2), належать невстановленій особі жіночої генетичної статі.

Наведені письмові докази самі по собі не є належними доказами вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині.

Щодо іншого висновку експертизи, а саме, висновку судово -медичної експертизи № 18/321/2 від 16.03.2012 року, то вбачається, що при дослідженні трупа ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження:

а):перелом правої великої гомілкової кістки на висоті 15см від підошовної поверхні стопи, два переломи правої малої гомілкової кістки на висоті 14см та 35см від підошовної поверхні стопи, поперечний перелом правої стегнової кістки на висоті 65 см від підошовної поверхні стопи з розтрощенням проксимального уламка та рясним темно-червоним крововиливом в праву бокову поверхню сідниці та правого стегна, розриви правого та лівого крижово-клубових зчленувань, непрямі переломи гілок правої та лівої лобкових кісток, рвана рана внутрішньої поверхні правої гомілки, прямі переломи 2-4 правих ребер по передній пахвовій лінії;

б):садно лівої виличної ділянки обличчя, рвана рана лівої щоки, забійна рана лобної ділянки голови, забійна рана нижньої губи та підборіддя, переломи кісток обличчя, крововилив в м`які тканини лобної ділянки голови зліва, лінійний перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та у шлуночки головного мозку;

в):рвана рана внутрішньої поверхні лівої нижньої кінцівки з циркулярним відшаруванням шкіри від м`яких тканин, крововиливи та ділянки розмічення м`яких тканин лівої нижньої кінцівки, переломи лівої стегнової лівої великої та малої гомілкової кісток.

Враховуючи локалізацію та морфологію ушкоджень усі вищеперераховані ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупих твердих предметів при автомобільній травмі, а саме наїзді автомобіля, що рухався на пішохода. Первинний контакт відбувся правою боковою поверхнею тіла, при цьому виникли ушкодження перераховані в а); в момент первинного контакту ОСОБА_5 знаходилась у вертикальному чи близько до нього положенні та була обернена правою боковою поверхнею тіла до автомобіля, що рухався. Після первинного контакту відбулося падіння ОСОБА_5 на дорожнє покриття з ударом передньо-лівою ділянкою голови (ушкодження перераховані в п. б) та подальший переїзд колесом автомобіля через ліву нижню кінцівку (ушкодження перераховані в пункті в).

Комплекс усіх вищевказаних ушкоджень має ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_5 .

Смерть ОСОБА_5 настала від множинних переломів кісток скелету з розвитком крововтрати.

В результаті судово-токсикологічного дослідження крої трупа ОСОБА_5 знайдено етиловий спирт в концентрації 3,48 проміле. Такий рівень алкоголю в крові за життя зазвичай оцінюється як сильний ступінь алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи (медико-криміналістичного дослідження) № 37-МК від 20.03.2012 року, на одязі ОСОБА_5 було виявлено наступні пошкодження: на куртці - п`ять ділянок пошкоджень від тертя-ковзання, один розрив від зацепу за виступаючу частину твердого тупого предмету та один розрив від перерозтягнення тканини при фіксації віддалених її ділянок; на брюках - одне пошкодження від ударної дії твердого тупого предмету з необмеженою поверхнею; один розрив від зацепу за виступаючу частину твердого тупого предмету та два розрива від перерозтягнення тканини при фіксації віддалених її ділянок, які знаходяться на фоні пошкодження тканини від тертя-ковзання; на підошві правого черевика - сліди ковзання об дорожнє покриття в напрямку спереду назад. В пошкодженнях на куртці було виявлено нашарування білої речовини, схожої на фарбу (в ділянці №4), а також нашарування речовини чорного кольору. В пошкодженні №1 на брюках виявлено нашарування речовини чорного кольору, схожої на резину. При дослідженні в інфрачервоних променях на куртці виявлено нашарування речовини, що інтенсивно поглинає інфрачервоні промені в ділянці №3 на куртці смуго подібного характеру в напрямку справа наліво, знизу вверх та в ділянці №5 у вигляді плям з округлими краями.

Фрагмент шнурка з пластмасовим обмежувачем, вилучені на місці пригоди, є кінцевою частиною шнурка, що протягнутий крізь капюшон куртки (том 1, а.с. 123-137).

Наведені висновки експертів встановлюють ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень та причину її смерті, рівень алкоголю в крові потерпілої, та визначають, які пошкодження отримав одяг потерпілої внаслідок даної події. Однак, наведені експертизи не доводять винуватість саме ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель людини, у зв`язку з чим можуть бути враховані лише у сукупності з іншими доказами.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 84ат від 16.03.2012 року, експерт зазначає, що вирішення питань, зазначених в постанові не потребує застосування спеціальних знань в галузі судової автотехніки, а тому дані питання можуть бути вирішені органами досудового слідства самостійно, на підставі вимог п. 10.1, п. 18.8 Правил дорожнього рухуУкраїни (том 2, а.с. 8-14).

Згідно висновку експертів за результатами проведення транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 24.12.2013 року:

- Питання 1,2. Поставлені питання одноособово експертами Київського НДІСЕ вирішені бути не можуть. Зазначені питання можуть бути вирішені лише в ході проведення комплексної медико-автотехнічної експертизи, при цьому судом має бути визначено судово-медичну установу, експерти якої будуть приймати участь у виконанні даної експертизи.

3. Місце даного наїзду знаходилось на ділянці, що передує розташуванню трупа жінки. Встановити більш точне розташування місця наїзду автомобіля Renault на пішохода ОСОБА_5 не видається за можливе, оскільки іншої слідової інформації, яка б вказувала на розташування місця наїзду (розташування слідів переміщення автомобіля Renault по проїзній частині, елементів кузова та (або) облицювання автомобіля Renault, що відокремились при контактуванні з тілом пішохода, тощо) в схемі не зафіксовано.

4.Встановити траєкторію руху автомобіля Renault як перед, так і після ДТП, виходячи з наявного в матеріалах справи комплексу вихідних даних, не можливо з причин, наведених в дослідницькій частині.

5-8. Оцінка дій водія відносно вимог наведених вище пунктів ПДР та відповідно встановлення причинного зв`язку між діями водія автомобіля Renault ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_5 і виникненням даної пригоди, не потребує застосування спеціальних знань в області автотехніки та може бути проведена судом самостійно, на основі усіх зібраних по справі доказів, в тому числі даний висновок, а також з врахуванням фактичних параметрів зближення автомобіля Renault та пішохода, в тому числі розташування пішохода відносно елементів проїзної частини та автомобіля Renault в момент, коли останній розпочав свій рух. (том 2, а.с. 194-199)

За даними висновку комплексної медико-автотехнічної судової експертизи № 105-2015/о-9497-15-52 від 22.10.2015 року, - 1 і 2. Морфологія, характер, об`єм та локалізація тілесних ушкоджень, які були виявлені під час судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_5 , 1954 року народження, механізм їх утворення (дія тупих предметів внаслідок удару, тертя, здавлення), характер та локалізація пошкоджень її одягу, механізм утворення пошкоджень одягу (в т.ч. на взутті), і найголовніше, співставлення всього вище переліченого саме із характером та локалізацією «пошкоджень» на автомобілі «Рено Магнум 480.26» д.н.з. , все це дозволяє стверджувати, що в даному випадку мала місце транспортна травма - зіткнення вантажного автомобіля, який рухався, з пішоходом, при цьому мало місце тангенціальне зіткнення автомобіля з пішоходом з 3-ма фазами травмування:

-1-ая фаза: первинний контакт пішохода з правою бічною частиною автомобіля (в зоні розташування речового ящика, який знаходиться перед підкрилком коліс задньої вісі автомобіля);

-2-а фаза: відкидання тіла та падіння його на дорожнє покриття, при цьому характер пошкоджень саме на взутті пішохода, свідчить про те, що її нижні кінцівки в даній фазі рухалися вперед, тобто перпендикулярно напрямку руху коліс задньої вісі автомобіля, а в момент 1-ої фази - пішохід рухався також перпендикулярно напрямку руху автомобіля;

-3-я фази - переїзд колесами задньої вісі автомобіля тіла пішохода (ділянки нижніх кінцівок та тазу).

Що стосується утворень тілесних ушкоджень на голові пішохода - це було у 2-ій фазі (внаслідок падіння на дорожнє покриття з контактуванням лівою частиною обличчя), а «пошкодження» на правій бічній частині автомобіля Рено в зоні розташування речового ящика трикутної форми - це відображення контактування верхніх кінцівок пішохода як «наслідок реакції» на зустріч з перешкодою. (том 3, а.с. 2-10)

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_9, підтримав свій висновок в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні експерт КНДІСЕ - ОСОБА_10 - пояснив:

- що первинний контакт транспортного засобу з потерпілою відбувся з правою бічною частиною автомобіля, про що свідчать наявні потертя біля задніх коліс в зоні розташування речового ящика .

- якщо б контакт відбувся з передньою частиною, то є сенс розглядати технічну можливість уникнення наїзду, оскільки це пов`язано з оглядовістю місця водія, рухом, темпом, відстанню , тощо.

- а оскільки в даному випадку відбулося контактування поза кабіною, аж в районі розташування задніх коліс причепа, тобто в момент безпосереднього контактування пішохід вже не знаходився в полі зору водія, тому водій і не міг своїми односторонніми діями попередити чи уникнути даного контактування.

Більш того, як вбачається з показань вказаного експерта, в той момент, коли водій автомобіля починає рух, а пішохід знаходиться справа, даже не виключено, що на пішохідному переході, але водій починає їхати і не створює пішоходам перешкоди своїм рухом, то пішоходи не повинні продовжувати рух, а повинні пропустити транспортний засіб. Однак, в даному випадку, саме дії потерпілої могли привести до таких наслідків, оскільки потерпіла наближалась до транспортного засобу, а не засіб наближався до лінії руху пішохода, тобто її передньої частини.

Більш того, експерт ОСОБА_10 , зазначив, що, виходячи з того, що потертості на кузові, на борту правому, то це свідчить виключно про те, що потерпіла рухалась, а не стояла. При цьому у водія перешкод для руху не було та з технічної точки зору обвинувачений не мав технічних причин вважати, що його початок руху був такий, що суперечив вимогам правил дорожнього руху.

Крім того, згідно протоколу огляду місця ДТП, схеми та фото таблиці до нього від 25.01.2012 року, зафіксовано обстановку на місці події, та вбачається, що трамвайна зупинка знаходиться на відстані 7 метрів від початку пішохідного переходу позначеного дорожнім знаком 5.35 ПДРУкраїни, даний пішохідний перехід має ширину 4,4 метра, а труп потерпілої ОСОБА_5 розташований на відстані 3,8 метра від пішохідного переходу.

А відтак, труп потерпілої ОСОБА_5 знаходився на відстані 15.2 метри від трамвайної зупинки (том 1, а.с. 12-24).

Оцінюючи вищевикладені докази в сукупності з абз. 6 Висновку експерта № 18/321/2 від 16.03.2012 року, згідно якого первинний контакт ОСОБА_5 з автомобілем «Рено Магнум 480.26» відбувся правою боковою поверхнею тіла, при цьому виникли ушкодження перераховані в п. а); в момент первинного контакту ОСОБА_5 знаходилась у вертикальному чи близько до нього положенні та була обернена правою боковою поверхнею тіла до автомобіля, що рухався, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_5 в момент первинного контакту з автомобілем, порушуючи ПДР України, рухалась не по пішохідному переходу, а перетинала проїжджу частину по діагоналі від свого будинку по АДРЕСА_2 до трамваю, який під`їжджав до зупинки з метою встигнути на трамвай, чого не заперечував в своїх показаннях і свідок ОСОБА_7 .

Приймаючи до уваги висновки проведених у справі експертиз в їх сукупності,показання у судовому засіданні допитаних в різний час експертів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обгрунтовано дійшов висновку, що вказані докази повністю узгоджуються між собою, ґрунтуються на спеціальних знаннях, відповідно до одержаного експертами фаху та експертних спеціальностей, а тому не викликають сумнівів у своїй достовірності, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, обґрунтовано зазначені докази поклав в основу рішення по справі.

Враховуючи наведені пояснення експертів та висновок комплексної медико-автотехнічної судової експертизи № 105-2015/о-9497-15-52 від 22.10.2015 року, зокрема, в тій частині, що первинний контакт пішохода відбувся з правою бічною частиною автомобіля (в зоні розташування речового ящика, який знаходиться перед підкрилком коліс задньої вісі автомобіля), суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов до вірного висновку, що у водія ОСОБА_1 не було можливості передбачити, що пішохід ОСОБА_5 , не зважаючи на перешкоду у вигляді автомобіля «Рено Магнум», буде продовжувати рух прямо, хоча, відповідно до п. 4.7 ПДР України, - пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч, і відповідно до п. 4.14 ПДРУкраїни, - пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід та переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга.

Крім того, судом в сукупності з іншими доказами обгрунтовано взято до уваги і те, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 18/321/2 від 16.03.2012 року, в результаті судово-токсикологічного дослідження крої трупа ОСОБА_5 знайдено етиловий спирт в концентрації 3,48 проміле. Такий рівень алкоголю в крові за життя зазвичай оцінюється як сильний ступінь алкогольного сп`яніння (том 1, а.с. 86-88). І тому, суд вірно врахував, що даний ступінь алкогольного сп`яніння, в якому перебувала потерпіла ОСОБА_5 , також міг впливати на її дії, реакцію на перешкоди та здатність орієнтуватися у навколишньому середовищі.

За наслідками судового розгляду справи, будь-яких даних, які б давали підстави для спростування доводів підсудного ОСОБА_1 , з проводу того, що ДТП сталося не з його вини, здобуто не було. А тому, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обгрунтовано дійшов до висновку, що підсудний ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Рено Магнум» н/з НОМЕР_1 , дотримався п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 та 18.8 ПДРУкраїни, зокрема, після зупинки перед пішохідним переходом розпочав рух, пропустивши всіх пішоходів та переконавшись, що це буде безпечним.

Що стосується п.18.8 ПДР України, то згідно наявних у справі доказів по кримінальній справі, в той час, коли трамвай тільки наближався до зупинки, а не проводив висадку та посадку пасажирів, то підсудний ОСОБА_1 не мав виконувати вимоги даного пункту ПДРУкраїни.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що під час повторного дослідження в суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора висновку судово - імінологічної експертизи № 119 мб від 20.02.2012 р., висновку судової молекулярно - генетичної експертизи № 120 мб від 23.02.2012 р., висновку автотехнічної експертизи № 84ат від 16.03.2012 р., висновку судово - медичної експертизи № 18/321/2 від 16.03.2012 р., висновку судово - медичної експертизи № 37-МК від 20.03.2012 року, протоколу огляду місця дорожньо -трансопртної пригоди та схему до нього, протоколу додаткового огляду автомобіля від 09.02.2012 р. будь-яких інших даних, ніж встановив суд першої інстанції, встановлено також не було. Під час апеляційного розгляду не ставилось питання про невідповідність висновків експертів фактичним обставинам або про повторний допит експертів.

Диспозиція ж ч. 2 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

При цьому, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, в чому саме полягали зазначені у статтях 286-288, 415 КК України порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Як видно із матеріалів кримінальної справи і знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, достатніх підстав для обвинувачення ОСОБА_1 у настанні смерті ОСОБА_5 саме внаслідок порушення вимог ПДР України ним, а не самою потерпілою, не встановлено.

За відсутності інших доказів, які б підтверджували висунуте ОСОБА_1 обвинувачення, на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності, належності та допустимості, всупереч доводам апеляції прокурора, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, свого підтвердження не знайшло, у зв`язку з чим виправдав ОСОБА_1 на підставі ст. 6 п. 2 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину, з достатнім обґрунтуванням прийнятого рішення, яке відповідає вимогам ст. 62 Конституції України, згідно з якою ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні злочину, та обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на думку колегії суддів, під час розгляду кримінальної справи,суд першої інстанції дотримався вимог закону, належним чином мотивував своє рішення в частині виправдання ОСОБА_1 , а тому доводи, викладені в апеляції прокурорає необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись п.п. 11,15 Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року, ст.ст. 365, 366, КПК України, в редакції 1960 року, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_21. - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошенння.

Судді:

__________ _____________ _____________

ОСОБА_11. ОСОБА_13 ОСОБА_14