Справа № 1-34/03
Провадження № 1-о/456/7/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву ОСОБА_7 від 06.03.2017 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в :
30 березня 2017 року до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_7 від 06.03.2017 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2017 року автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду даної заяви: головуючий судя ОСОБА_8 , судді ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року за нововиявленими обставинами повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 28.08.2017 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 без змін.

Постановою Верховного суду від 13.12.2018 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задоволено частково: ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28.07.2017 у провадженні про перегляд судового рішення відносно нього за нововиявленими обставинами скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2019 року автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду даної заяви: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заяву від 06.03.2017 ОСОБА_7 мотивує тим, що 14.11.2003 апеляційним судом Львівської області відносно нього ухвалено вирок, відповідно до якого його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Нововиявленими обставинами вважає ті факти, що на досудовому розслідуванні він показав, що 25.01.2003 в м. Моршин, після закінчення дискотеки, з ним був ОСОБА_11 , а під час вчинення хуліганських дій, він особисто наніс легке тілесне ушкодження у виді порізів-царапин лиця і шиї потерпілому ОСОБА_12 . Насправді, в той час, з ним був ОСОБА_13 , який і спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження. Причиною того, що він обмовив себе та надав невірні показання є те, що з ОСОБА_13 він був знайомий задовго до цих подій, а з ОСОБА_11 познайомився тільки 25.01.2003 і зовсім його не знав. Надані ним на досудовому розслідуванні покази також спростовуються поясненнями самого потерпілого ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_13 , як людину, що нанесла йому тілесні ушкодження. Вказані обставини також спростовуються показами ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Таким чином, вважає, що наведені ним обставини є нововиявленими, а тому просить відмінити вирок апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003.
В судове засідання ОСОБА_7 не з`явився у зв`язку з тим, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у ФБУ виправній колонії №18 УФСИН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу. Про розгляд заяви ОСОБА_7 був належним чином повідомленим, про що свідчить розписка останнього на рекомендованному повідомленні, яке повернулось на адресу суду з ФБУ виправній колонії №18 УФСИН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу. Окрім цього, на адресу начальника ФБУ виправної колонії №18 УФСИН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу судом направлявся лист з проханням повідомити суд про можливість проведення судового засідання щодо розгляду заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами в режимі відеоконференції, однак відповідно до відповіді начальника ФБУ виправної колонії №18 УФСИН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу ОСОБА_17 вх. №18902 від 30.10.2019 суд повідомлено, що можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції у виправній колонії немає. У зв`язку з наведеним, колегією суддів вирішено розглянути заяву ОСОБА_7 у його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч.2 ст.466 КПК України, проти чого учасники кримінального провадження не заперечили.

Захисник засудженого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні заяву про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами підтримала, просить суд її задоволити.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами.

Заслухавши думку адвоката ОСОБА_6 , прокурора, вивчивши заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, з наступних підстав.

Оглядом матеріалів справи №1-34/03 встановлено, що вироком колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України та відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю скоєних злочинів, ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 30.03.2004 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської областівід 14.11.2003 щодо ОСОБА_7 без змін.

30.03.2017 на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 від 06.03.2017 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами.

Засуджений ОСОБА_7 нововиявленими обставинами вважає:

-той факт, що на досудовому розслідуванні він показав, що 25.01.2003 в м. Моршин Львівської області, після закінчення дискотеки, з ним був ОСОБА_11 , а під час вчинення хуліганських дій, він особисто наніс легке тілесне ушкодження у виді порізів-царапин лиця і шиї потерпілому ОСОБА_12 . Насправді, в той час, з ним був ОСОБА_13 , який і спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження. Причиною того, що він обмовив себе та надав невірні показання є те, що з ОСОБА_13 він був знайомий задовго до цих подій, а з ОСОБА_11 познайомився тільки 25.01.2003 і зовсім його не знав, що також спростовується показаннями ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , надані ними на досудовому слідстві;

-орган досудового розслідування та суд не змогли встановити, хто ж все таки був з ним під час вчинення хуліганських дій і нанесення тілесних ушкоджень;

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Щодо обставини, яку засуджений ОСОБА_7 вважає нововиявленою, про те, що на досудовому розслідуванні він обмовив себе та показав, що 25.01.2003 в м. Моршин Львівської області з ним був ОСОБА_11 , хоча насправді в той час з ним був ОСОБА_13 , який і спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що його показання про те, що 25.01.2003 під час вчинення хуліганських дій в м. Моршин Львівської області відносно ОСОБА_12 разом з ним був ОСОБА_13 , а не ОСОБА_18 є неправдивими, він себе оговорив та наведене підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_12 та посилається на Т.1 а.с. 220 кримінальної справи №171-0070.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на пояснення потерпілого ОСОБА_12 , які знаходяться на а.с. 220 т. 1 кримінальної справи №171-0070 не заслуговують на увагу, оскільки в т.1 а.с.220 кримінальної справи №171-0070 наявним є рапорт міліціонера ОСОБА_19 , про те, що 26.01.2003, ним здійснювались заходи по встановленню осіб, які заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_20 та ОСОБА_12 . До вказаних заходів було залучено потерпілого ОСОБА_12 .

Колегія суддів такі доводи засудженого ОСОБА_7 до уваги не бере та вважає, що такі спростовуються наступними дослідженими в судовому засіданні доказами, які апеляційний суд Львівської області поклав в основу вироку.

Зокрема, колегія суддів судової палати для розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області, в основу підтвердження вини ОСОБА_7 по епізоду хуліганських дій і спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , окрім особистого визнання вини ОСОБА_7 , поклали покази потерпілої ОСОБА_22 ; потерпілого ОСОБА_21 , потерпілого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_23 , протокол пред`явлення осіб до впізнання від 04.02.2003, відповідно до якого ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_7 , як особу, що 25.01.2003 в результаті ударів з ножем спричинила йому та ОСОБА_12 тілесні ушкодження та висновки судово-медичних експертиз №69 від 10.02.2003 та №63 від 31.01.2003, відповідно до яких, у ОСОБА_21 при проведенні експертизи виявлено проникаючу в черевну порожнину колото-різану рану, яка супроводжувалась пораненням великого сальника, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; у ОСОБА_12 виявлено рубець в області щоки і два поверхневих рубці в області шиї праворуч, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. зазначені у потерпілих ушкодження, заподіяні від дії гострого предмету, яким може бути лезо ножа і по давності виникнення відповідають 25.01.2003 /Т.3 а.с. 273-275/.

Так, по епізоду хуліганських дій і спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 та ОСОБА_12 потерпілими є ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , та ОСОБА_23 .

З вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 вбачається, що потерпіла ОСОБА_22 в судовому засіданні показала, що 25.01.2003 разом з ОСОБА_24 , її братом ОСОБА_23 , знайомими ОСОБА_21 та ОСОБА_12 близько 23:30 год. гуляли по м. Моршин Львівської області і недалеко від БК до них пристало двоє незнайомих хлопців в темних куртках, один з яких розмовляв російською мовою. Хлопці стали хапати їх за руки і запропонували іти з ними, а коли вони відмовились, стали тягнути їх з собою і виразились нецензурними словами. Вона злякалась та стала кричати на допомогу хлопців, що йшли позаду. Коли підійшли ОСОБА_23 , ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , їй вдалось вирватись і вони з ОСОБА_24 пішли вперед, а між хлопцями виникла «суматоха». Потім вони всі пішли додому до ОСОБА_23 , при цьому ОСОБА_21 тримався руками за живіт і йому допомагали йти ОСОБА_23 та ОСОБА_12 . Вдома у ОСОБА_23 вони побачили у ОСОБА_21 на животі рану, а на обличчі ОСОБА_12 кров /Т.3 а.с. 274/.

З оголошених та досліджених в судовому засіданні показів потерпілої ОСОБА_24 вбачається, що коли вони з ОСОБА_22 йшли по вулиці, то з протилежного боку дороги до них підійшли двоє незнайомих хлопців, які сказали іти з ними, хапали за руки і тягнули за собою. Вони відмовились і стали вириватись. Вона сильно налякалась і почала плакати, а ОСОБА_22 кликала на допомогу хлопців. Коли до них підійшли ОСОБА_23 , ОСОБА_21 та ОСОБА_12 ,то між ними і незнайомими хлопцями почалась «суматоха», а вона з ОСОБА_22 відійшли в сторону. Вона чула, як ОСОБА_21 крикнув «Живіт!» і після цього конфлікт закінчився. Всі пішли додому до ОСОБА_23 , при цьому ОСОБА_21 тримався за живіт і скаржився на сильні болі. З розмови хлопців, вона зрозуміла, що один з незнайомців вдарив ОСОБА_21 ножем в живіт /Т.3 а.с. 274/.

Відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_21 , наданих в судовому засіданні, останній вказав, що коли вони разом з групою молоді близько 23:50 год. 25.01.2003 проходили по центральній вул. м. Моршин Львівської області, біля ресторану «Каштан» до ОСОБА_24 і ОСОБА_22 підійшло два незнайомих хлопці, одним з яких був ОСОБА_7 він був нижчого росту і розмовляв російською мовою. Тоді ж ОСОБА_7 своєю рукою щось витяг з кишені, завів руку за спину і він почув «клацання» металу. Після цього, ОСОБА_7 цією ж рукою наніс йому удар в живіт. Він відчув сильний біль і схопившись за живіт, відскочив у бік. ОСОБА_12 схопив ОСОБА_7 за руки з-за спини, але той вирвався і ножем порізав ОСОБА_12 обличчя. При пред`явленні до впізнання, ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_7 як особу, що спричинила йому та ОСОБА_12 тілесні ушкодження /Т.3 а.с. 275/.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що коли вони з ОСОБА_21 та ОСОБА_23 підійшли і зробили зауваження незнайомим хлопцям, ті стали виражатись нецензурними словами і в процесі цього ОСОБА_7 витяг з кишені ножа і наніс ним ОСОБА_21 удар в живіт. Коли вони йшли додому до ОСОБА_23 та проходили освітлене місце на вулиці, він схопився рукою за обличчя і побачив кров, тоді зрозумів, що теж поранений /Т.3 а.с. 275/.

Потерпілий ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що коли близько 23:00 год. 25.01.2003 він з сестрою та знайомими повертались додому з відпочинку, до ОСОБА_24 та ОСОБА_22 підійшов ОСОБА_7 з незнайомим хлопцем та почали приставати до дівчат. Вони зробили ОСОБА_7 та його приятелю зауваження з приводу їхньої поведінки, однак ті почали нецензурно висловлюватись. ОСОБА_7 зробив замах лівою рукою і він почув, як «клацнув» метал. Тоді ж він побачив, що ОСОБА_21 зігнувся та відійшов набік і коли повертались додому, він сказав, що ОСОБА_7 вдарив його ножем. На освітленій ділянці дороги він побачив у ОСОБА_12 кров на обличчі, на що він пояснив, що в процесі конфлікту ОСОБА_7 порізав його /Т.3 а.с. 275/.

Таким чином, з отриманих в судовому засіданні показань потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 та оголошених і досліджених в судовому засіданні показів потерпілої ОСОБА_24 , та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема висновків судово-медичних експертиз №69 від 10.02.2003 та №63 від 31.01.2003, колегія суддів прийшла до висновку про наявність вини ОСОБА_7 в спричиненні ОСОБА_21 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень. Окрему увагу слід звернути на той факт, що ОСОБА_7 не ставилось у вину вчинення злочину у співучасті, а спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 та ОСОБА_12 . Слід вказати, що відповідно до протоколу пред`явлення до впізнання потерпілий ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_7 , як особу, що завдала йому та ОСОБА_12 тілесні ушкодження і даний доказ судом покладено в основу вироку по епізоду спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , а тому твердження ОСОБА_7 , викладене в письмовій заяві від 06.03.2017 про те, що на момент заподіяння ОСОБА_21 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень з ним був ОСОБА_13 , а не ОСОБА_25 жодним чином не вплинули на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочину.

Що стосується твердження ОСОБА_7 про те, що ні орган досудового розслідування, ні суд, не змогли з`ясувати, хто був з ним під час вчинення хуліганських дій, нанесення тілесних ушкоджень, які мали місце 25.01.2003, а тому є нововиявленою обставиною, не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Як на підставу для звернення до суду з заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, ОСОБА_7 покликається на те, що органом слідства не було встановлено, хто на момент спричинення ОСОБА_21 і ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, був з ним поруч та покликається на письмові пояснення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , які на його думку підтверджують той факт, що 25.01.2003 разом з ним був ОСОБА_13 , а не ОСОБА_11 .

Постановляючи вирок від 14.11.2003, апеляційним судом Львівської області постановлено окрему ухвалу від 14.11.2003, якою колегією суддів встановлено ряд недоліків досудового слідства, які не можуть залишитись поза увагою і потребують окремого реагування з метою недопущення подібних випадків в подальшій роботі, зокрема, з пред`явленого ОСОБА_7 в процесі досудового розслідування обвинувачення, коли 25.01.2003 близько 23:30 він в м. Моршин Львівської області приставав до ОСОБА_24 і ОСОБА_27 разом з ОСОБА_13 /Т.3 а.с. 298-311/.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_12 від 26.01.2003 останній вказує, що «…25.01.2003 він разом з компанією сидів за столиком в ресторані «Україна», що в м. Моршин. За сусіднім столиком сиділа інша компанія, в кількості 5 чоловік, вказаних людей він не знав. Близько 23:30 вони вийшли з ресторану. Двоє незнайомих хлопців, один з яких говорив російською мовою, почали приставати до дівчат. Він вирішив заступитись за дівчат та допомогти їм розібратись в даній ситуації. Один з незнайомих хлопців порізав його по обличчі ножем, його товаришу також стало погано, оскільки і йому незнайомець завдав тілесних ушкоджень» /а.с. 221 Т.1/. Таким чином, з наведеного пояснення ОСОБА_12 вбачається, що на момент відібрання в нього пояснень, він не називає конкретних прізвищ хлопців, які завдали тілесні ушкодження йому та ОСОБА_21 , а тільки зазначає, що за можливості, може впізнати по зовнішніх ознаках таких, а тому твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що письмові пояснення ОСОБА_12 спростовують його показання надані ним в ході досудового слідства та в суді не заслуговують на увагу.

Відповідно до протоколу додаткового допиту ОСОБА_12 , останній вказує, що «… ОСОБА_7 декілька разів вдарив його ножем по обличчі та шиї. Хлопець, що стояв поруч з ОСОБА_7 також бив його». Таким чином, потерпілий ОСОБА_12 конкретно не назвав особу, що була з ОСОБА_7 в ніч 25.01.2003, а тому також спростовують твердження ОСОБА_7 , викладене у заяві від 06.03.2017 /Т.2 а.с. 138-139/.

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_11 від 01.02.2003, останній вказує, що «… що під час дискотеки, ОСОБА_13 вийшов з приміщення і він більше його не бачив аж до закінчення дискотеки. Одразу після нього, з залу вийшов ОСОБА_7 , котрий також був відсутній приблизно до самого завершення дискотеки, котра завершилась в 23:30. Коли він збирався додому, щоб встигнути на останню електричку, прийшов ОСОБА_7 , який був знервований та запитав чи не повернувся ОСОБА_13 ». Таким чином, наведені пояснення пояснюють той факт, що ОСОБА_7 не міг бути з ОСОБА_13 того вечора, оскільки останній залишив дискотеку і пішов у невідомому для них напрямку, а сам же ОСОБА_11 був поруч з ОСОБА_28 після закінчення дискотеки о 23:30 25.01.2003, а тому суперечать твердженню ОСОБА_7 , викладеному у заяві від 06.03.2017 /Т.1 а.с. 241/.

Також слід звернути увагу на показання свідка ОСОБА_11 , надані останнім в судовому засіданні 25.09.2019 про те, що 25.01.2003, випивши в барі спиртного, ОСОБА_13 , кудись зник, а ОСОБА_7 пішов його шукати. Вони відлучились близько 22:30 год. і до закінчення дискотеки він їх не бачив. ОСОБА_7 він зустрів о 23:30 год., коли закінчилась дискотека, ОСОБА_13 з ним не було. Коли вони повертались додому, ОСОБА_7 повідомив, що без ОСОБА_13 додому не поїде та залишився в м. Моршин Львівської області / Т.3 а.с. 87-91/.

Колегія суддів звертає увагу на те, що показання ОСОБА_11 не свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 тієї ночі були разом, останній вказує виключно на той факт, що не бачив обох до закінчення дискотеки.

Окрему увагу слід звернути на письмові пояснення ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , які на його думку підтверджують той факт, що 25.01.2003 разом з ним був ОСОБА_13 , а не ОСОБА_11 , однак до такого припущення засудженого, колегія суддів ставиться з критикою, виходячи з наступного.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_14 від 01.02.2003 остання показала, що 25.01.2003 з товаришками перебувала на дискотеці в м. Моршин Львівської області, де також були ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які пішли в бар та були відсутні близько 30 хв. Детально більше нічого не пригадує, оскільки не звертала на них уваги через деякий час з приміщення вийшов ОСОБА_13 і до закінчення дискотеки вона його більше не бачила. Після закінчення дискотеки вони поїхали додому і в с. Миртюки зустріли ОСОБА_25 , однак в той час ОСОБА_7 та ОСОБА_13 з ними вже не було /Т.1 а.с. 242/.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_15 від 01.02.2003 остання показала, що 25.01.2003 з товаришками перебувала на дискотеці в м. Моршин Львівської області, де також були ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 . Хлопці пішли в бар, скільки часу вони там пробули вона не пригадує. Через деякий час з бару вийшов ОСОБА_13 і вона більше його не бачила. Чи був ОСОБА_7 постійно в приміщенні бару вона не пригадує, оскільки не звертала на нього увагу. Після закінчення дискотеки вони направились до вокзалу, щоб поїхати додому, однак ОСОБА_13 уже з ними уже не було /Т.1 а.с. 243/.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_16 від 01.02.2003 остання показала, що 25.01.2003 з товаришками перебувала на дискотеці в м. Моршин Львівської області. З ними також були хлопці: ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які періодично виходили з приміщення. Після закінчення дискотеки вони всі зібрались та вирушили на вокзал, щоб поїхати додому. ОСОБА_13 з ними не було. ОСОБА_7 та ОСОБА_11 пішли шукати ОСОБА_13 . Додому вони поїхали без хлопців, оскільки ті не повернулись до моменту відправлення електрички /Т.1 а.с. 244/.

З наведених письмових пояснень ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачається, що такі є суперечливими між собою, оскільки ОСОБА_14 ствердила, що після завершення дискотеки ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вона не бачила; ОСОБА_15 показала, що після закінчення дискотеки бачила разом ОСОБА_7 з ОСОБА_11 , а ОСОБА_16 ствердила ОСОБА_7 з ОСОБА_11 після закінчення дискотеки пішли шукати ОСОБА_13 та вони поїхали додому без хлопців, оскільки ті не встигли на електричку. Крім того, вказані свідки не були очевидцями подій, що мали місце 25.01.2003, а тому їхні показання не підтверджують доводи ОСОБА_7 про те, що 25.01.2003 з ним був ОСОБА_13 .

Таким чином, доводи ОСОБА_7 фактично зводяться до процесуальних порушень, які викладені в окремій ухвалі колегії суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003, однак колегія суддів звертає увагу заявника на те, що не зважаючи на вказані процесуальні порушення, суд прийшов до висновку про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що наведені засудженим ОСОБА_7 обставини в заяві від 06.03.2017 не є іншими обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути та не є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
Згідно з ч.1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Відмовляючи засудженому ОСОБА_7 у задоволенні заяви про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, в якому, зокрема, зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Праведная проти Росії » (Pravednayav. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popovv.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язковою умовою розгляду справи за ново- виявленими обставинами відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими суду, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування (розгляду).
На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що наведені засудженим ОСОБА_7 обставини, не підпадають під ознаки нововиявлених обставин, передбачених ч.1 ст. 459 КПК України та беручи до уваги, що вказана заява не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а виключно припущеннями засудженого ОСОБА_7 , а відтак заяву ОСОБА_7 від 06.03.2017 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Заяву засудженого ОСОБА_7 від 06.03.2017 про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом семи діб із дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3