Кримінальне провадження №1-кп/760/625/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника власника майна ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження ОСОБА_14 строку дії обов`язків в кримінальному провадженні №0002555 від 19.10.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 365 КК України та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до 25 червня 2020 р. включно.

Обвинуваченому ОСОБА_14 був визначений розмір застави в розмірі: 191 прожитковий мінімум для працездатних осіб, що становить 401482,00 грн. (чотириста одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн. 00 коп., яку він вніс та, відповідно, був звільнений з-під варти.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор висловив думку про необхідність продовження строку дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою та заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 обов`язків, що були покладені на нього в зв`язку із внесенням застави.

Висловлюючи свою думку з приводу можливості продовження строку дії запобіжного заходу, прокурор наголосив на тому, що ризики, що були присутні при обранні даних запобіжних заходів обвинуваченим, не зменшилися та продовжують існувати, а тому строк дії запобіжних заходів необхідно продовжити. Так, прокурор зазначив, що існує ризик того, що обвинувачені будуть ухилятися від явки до суду, оскільки розуміючи невідворотність, вид та міру покарання, що може бути їм призначена, можуть вжити заходів щодо втечі. Крім того, прокурор в черговий раз послався на позицію потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , які зазначають про свої побоювання насильства з боку обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Прокурор зазначив, що оскільки кримінальне провадження триває, свідки не допитані, тому існує ризик впливу на них з боку обвинувачених.

Захисники та обвинувачені вкотре заперечували проти продовження терміну тримання під вартою обвинувачених, вказавши на недоцільність продовження дії запобіжних заходів з огляду на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені. Захисники зазначили про необхідність зміни даних запобіжних заходів на інші, що не пов`язані із триманням під вартою, зокрема, на домашній арешт. Крім того, захисники та обвинувачені висловили свою думку щодо можливості визначення застави для обвинувачених.

Так, захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинувачені ОСОБА_16 і ОСОБА_15 висловили свою думку про те, що оскільки дані обвинувачені достатньо довгий час перебувають під вартою, то ризики знизилися, а тому тримання під вартою обвинувачених не є доцільним.

Захисник ОСОБА_11 також послався на обставини епідемії COVID-19, внаслідок якої ОСОБА_15 не може утримуватися під вартою. Крім того зазначає, що обвинувачений ОСОБА_15 вже достатньо довгий час перебуває під вартою, а тому ризики переховування ОСОБА_15 знизилися.

Обвинувачений ОСОБА_15 свого захисника підтримав, зазначивши, що будь-які ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України відсутні, просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або визначити розмір застави.

Захисник ОСОБА_12 також зазначила про те, що ризики суттєво зменшилися із спливом часу, а сам обвинувачений має міцні соціальні зв`язки. Він не буде впливати на свідків чи перешкоджати судовому розглядові іншим чином.

Обвинувачений ОСОБА_18 підтримав свого захисника та зазначив, що ризики впливу на потерпілих не підтверджені, вказав, що жоден із потерпілих не зазначав про насильство з його боку до потерпілих, а тому є всі підстави для визначення йому розміру застави. Також просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_13 проти задоволення клопотання прокурора не заперечували, зазначили, що ОСОБА_14 сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, а тому не проти їх продовження.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті, дають достатні підстави суду вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшилися лише частково, а обставини кримінального провадження з минулого судового засідання не змінилися, допит потерпілих триває.

Обвинувачені в тій чи іншій мірі підтвердили, що мають визначене постійне місце проживання на території м. Києва чи Київської області. Це, дійсно знижує ризик втечі від суду під час судового розгляду, однак не спростовує його повністю.

Так, обвинувачені і досі можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а для запобігання зазначеним ризикам суд вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_17 у всіх судових засіданнях продовжують наголошувати, що залякані діями ОСОБА_16 та ОСОБА_15 та прямо заявляють, що з урахуванням всієї поведінки обвинувачених під час вчинення інкримінованого злочину, зокрема постійних погроз фізичною розправою та вбивством щодо них, бояться насильства з боку цих обвинувачених. Враховуючи зазначені дії обвинувачених, про які заявили потерпілі, у суду також є обґрунтовані підстави припускати, що обвинувачені можуть також вчинити подібний вплив і на свідків.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_17 вказала, що ОСОБА_16 застосовував до неї фізичне та психологічне насильство, а до її малолітньої дитини - психологічне насильство.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (пункт 44 Постанови від 18 грудня 2012 р. по справі Сопин проти Російської Федерації), «Суд повторює, що виправданий страх помсти, часто може бути достатнім для того, щоб залякані свідки відмовилися від участі в кримінальному процесі в цілому».

У суду немає підстав не довіряти показанням потерпілих та їх доводам щодо страху перед обвинуваченими та погроз їм фізичною розправою та вбивством з боку останніх, а тому суд відкидає доводи захисників щодо відсутності ризиків впливу на потерпілих та свідків.

Міркування захисників про те, що протягом здійснення кримінального провадження з боку обвинувачених не отримано жодних відомостей про спроби обвинувачених вплинути на свідків та потерпілих, що свідчить про відсутність ризиків впливу на свідків та потерпілих, є надуманими. Як випливає із матеріалів справи, обвинувачені перебувають під вартою з 16 травня 2018 р. і, звичайно, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою запобігає спілкуванню їх із потерпілими та свідками, вплив на них на даний час неможливий. Однак, у випадку зміни запобіжного заходу, ризик такого впливу є очевидним, про що зазначалося вище.

Таким чином, це свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_15 можуть незаконно впливати на потерпілих в даному кримінальному провадженні.

В рамках даного кримінального провадження допитано значну кількість свідків, які у подальшому мають надати свої показання у ході судового розгляду. На даний час судовий розгляд триває, жоден із свідків не допитаний, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть намагатися схилити свідків до зміни своїх показань, які дані ними під час досудового розслідування .

Це також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачені можуть незаконно впливати і на свідків в даному кримінальному провадженні.

Так, як зазначив в своєму рішенні ЄСПЛ, «Суд визнає, що в справах с багатьма обвинувачених небезпека того, що ув`язнений у випадку звільнення може здійснювати тиск на свідків або може іншим чином перешкоджати розгляду справи, часто досить висока. Всі ці фактори можуть виправдати порівняно довгий період тримання під вартою. (пункт 53 постанови від 15 березня 2011 р. Сизов проти Російської Федерації).

Суд погоджується із доводами захисників про те, що епідемія з COVID-19 несе в собі певні ризики для життя та здоров`я людей. Однак такі ризики існують незалежно від перебування особи на волі чи в умовах СІЗО. Так, як з`ясовано у обвинувачених, вони перебувають в окремих, спеціально призначених для колишніх працівників правоохоронних органів, камерах. В даних камерах забезпечені кращі умови, ніж для всіх інших. Крім того, будь-які офіційні підтвердження захворювань на коронавірус в Київському слідчому ізоляторі відсутні. Суд, розглядаючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має керуватися виключно вимогами закону. Будь-які вказівки щодо обов`язковості зміни запобіжного заходу внаслідок епідемій в законі відсутні.

При продовженні запобіжних заходів у виді тримання під вартою обвинуваченим суд враховує ступінь зменшення ризиків, але такого зменшення недостатньо для повного запобігання даним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки.

Суд не погоджується з тим, що зміна правової кваліфікації діянь обвинувачених автоматично тягне за собою зменшення ризиків. Так, обвинувачений ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, обвинувачений ОСОБА_14 та ОСОБА_16 - у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у вигляді тривалого строку позбавлення волі.

Судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, у якому вони обвинувачуються, вік та стан здоров`я, репутацію обвинувачених. Так, серед злочинів, в яких обвинувачують ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є особливо тяжкий, за вчинення якого визначене покарання у виді до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Розуміючі невідворотність покарання, що може настати якщо вина обвинувачених буде доведена та небажання останніх нести дане покарання дають підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Це свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачені можуть переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Даний ризик залежить не від кількості інкримінованих епізодів злочинної діяльності та не від наявності простої можливості обвинуваченого перетнути кордон держави, а, зокрема, від виду та міри можливого покарання та від готовності обвинуваченого його понести.

З цих же підстав недостатнім чинником, який міг би запобігти переховуванню обвинувачених від суду є відсутність закордонного паспорта, судимості, наявність сім`ї, батьків, визначеного місця проживання, позитивні характеристики. Таким чином, достатні фінансові можливості обвинувачених (наявність постійного доходу), можливість безперешкодного виїзду за кордон, а також враховуючи вид та міру можливого покарання та можливе бажання його уникнення все це в сукупності підтверджує ризик переховування обвинувачених від суду або в Україні, або за кордоном.

Суд наголошує на тому, що виключний перелік ризиків, запобігти яким має запобіжний захід, визначений ч. 1 ст. 177 КПК України. Виходячи з цього суд не вправі зважати на інші ризики, що не передбачені законом, в якості підстави для продовження запобіжного заходу. Це цілком очевидно. Також очевидно, що суд має зазначати в ухвалі дійсні ризики, а не кожен раз різні чи нові (яких до того ж немає і які не передбачені законом). Враховуючи те, що судовий розгляд триває достатньо довго з об`єктивних причин (в тому числі із причини недисциплінованості учасників, які при допиті потерплих часто задають одні й ті ж питання), ризики із минулих судових засідань залишаються ті самі, оскільки процесуальна стадія не змінюється, про що зазначається у кожній наступній ухвалі суду. Таким чином, кожного разу суд зазначає дійсні ризики, яким кожного разу надає нову оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_16 - у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у вигляді тривалого строку позбавлення волі, що дає підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Це свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачені можуть переховуватись від суду.

Дані обставини, на думку суду є достатнім приводом для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також обов`язків ОСОБА_14 , що встановлені ухвалою суду при визначенні альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, питання законності та обґрунтованості тримання обвинувачених під вартою вже перевірялося Київським апеляційним судом. В той же час даний суд не знайшов підстав для скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва, таким чином, підтвердивши факт законності та доцільності продовження обвинуваченим даного запобіжного заходу.

Із зазначених підстав суд не вбачає можливості зміни запобіжних заходів обвинуваченим із тримання під вартою на домашній арешт, як про це просили обвинувачені та захисники..

Продовження запобіжного заходу обвинуваченим у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як випливає із змісту обвинувального акту ОСОБА_16 та ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні злочину, що пов`язаний із застосування насильства щодо потерпілих ОСОБА_19 . Даний факт підтвердили також і самі потерпілі, які в своїх поясненнях під час допиту та під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку перебування прямо зазначили про насильницькі дії щодо них з боку обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що є підстави вважати, що щодо потерпілих відбувалося фізичне та психологічне насильство, а також відбувалося психологічне насильство щодо їх малолітнього сина, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченим.

Виходячи із зазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_14 строку дії обов`язків задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинувачених: ОСОБА_15 17.02.1994 року, ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою.

Продовжити ОСОБА_14 строк дії обов`язків:

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

Строк дії ухвали до 9 серпня 2020 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий

Судді