ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1557/19 Справа № 177/168/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого(в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження №0000021 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останні рази:
- 27.02.2012 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання по вироку від 26.09.2011 та остаточно визначено покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі;
- 08.10.2012 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання по вироку від 27.02.2012 та остаточно визначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 08.11.2012 Широківським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання покарань по вироку від 08.10.2012. Звільнився з Широківської ВК Дніпропетровської області (№ 75) 26.07.2014 умовно- достроково на не відбутий строк 1 рік 15 днів;
- 02.06.2016 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.71 КК України частково приєднано до цього покарання невідбуту частину покарання по вироку Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2012 та остаточно визначено покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі;
- 04.10.2016 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання по вироку від 02.06.2016 та остаточно визначено покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення, з 10.12.2014 до вступу вироку у законну силу, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. 31.05.2017 року звільнився з Криворізької установи виконання покарань № 3 Дніпропетровської області умовно-достроково на не відбутий строк - 3 місяці 23 дні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 місяців арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку.
Судом також вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 22.01.2019 року у період часу з 14 год 00 хв. до 14 год 10 хв., діючи повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю потерпілого, свідків, шляхом вільного доступу, з правого карману куртки, що належить ОСОБА_10 , яка знаходилась на паркані біля будинку АДРЕСА_2 , таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo» А6020, золотистого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , з сім картою № НОМЕР_2 , вартість якого згідно з висновку судово - товарознавчої експертизи № 686 від 28.01.2019, становить 1440 гри. 00 коп., у чохлі золотистого кольору, вартість якого згідно з висновку судово - товарознавчої експертизи № 686 від 28.01.2019, становить 174 грн. 24 коп.
Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду, на загальну суму 1614 грн. 24 коп.

Прокурор не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не оспорюючи висновок суду про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вважає, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що суд при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 не врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та його особу, у зв`язку з чим вказаний вирок є явно несправедливим через м`якість та має бути скасований.
Вказує, що призначаючи покарання, суд формально врахував обставини, що характеризують особу обвинуваченого, не надав належної оцінки факту неодноразового засудження ОСОБА_8 за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів. Не врахував суд і те, що на момент судового розгляду у ОСОБА_8 не знято та не погашено у встановленому законом порядку 17 судимостей, перебувало на розгляді у інших судах м. Кривого Рогу 6 обвинувальних актів.
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_8 неодноразово засуджено до реальної міри покарання, неодноразово останній звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, звільнявся від призначеного покарання з іспитовим строком. Разом з цим, ОСОБА_8 жодного разу при звільненні від відбування покарання та при звільненні з місць позбавлення волі після відбуття покарання не виконав покладені на нього обов`язки та продовжував злочинну діяльність, виявив стійку протиправну поведінку, на шлях виправлення ставати не бажає.
Крім того, згідно висновку органу пробації виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, що свідчить про можливість скоєння ОСОБА_8 нових умисних злочинів.
Також зазначає, що викрадене майно повністю повернуто потерпілому у зв`язку з втручанням працівників поліції, оскільки обвинуваченого ОСОБА_8 викрито за скоєння вказаного злочину одразу після його вчинення та останній не встиг розпорядитись викраденим майном.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, характеризується задовільно за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває та не перебував, з листопада 2000 року перебував під диспансерним наглядом у лікаря нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів з синдромом залежності та знятий з-під нагляду в квітні 2002 через судимість, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, разом з тим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не зняту і не погашену судимість, вчинив умисний злочин проти власності, повторно, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та рецидив злочинів як обтяжуючу покарання обставину.
Також судом було враховано відсутність у потерпілого претензій матеріального характеру до обвинуваченого, оскільки викрадене майно йому повернуто у повному обсязі, та висновок органу пробації, згідно з яким виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. (а.с.33-35).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання з ізоляцією від суспільства у виді арешту в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, а саме строком на 4 місяці.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_8 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення більш суворого покарання, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4