ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1712/20 Справа № 173/2354/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої, маючої на утриманні сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом 1-ої групи з вадами зору, до затримання працюючої комірником-пакувальником ТОВ «Стиль-Д» в м. Дніпро, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000657,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що 02.08.2019 року, близько 22.30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі своїм співмешканцем - ОСОБА_11 , знаходилась у приміщенні житлового будинку за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де час, під час спілкування на ґрунті виниклих неприязних стосунків, пов`язаних з приводом виявлення останньою на сторінці співмешканця в соціальній Інтернет-мережі «Однокласники» фото оголених жінок, між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 виникла сварка, під час якої, у період часу з 22 год. 35 хв. до 22 год. 40 хв., ОСОБА_11 заніс в сторону ОСОБА_6 руку, маючи умисел на завдання їй удару, а ОСОБА_6 прийшовши у стан сильної агресії, реалізуючи свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_11 , тобто умисне протиправне заподіяння йому смерті, озброївшись ножем побутового призначення, який лежав на тумбочці, та утримуючи його у правій руці, розуміючи, що нанесенням удару ножем у життєво важливі органи людини можливо позбавити її життя, передбачаючи такі наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням достатньої сили, нанесла один удар клинком ножа ОСОБА_11 в грудну клітину зліва, від чого останній впав на підлогу.

В результаті ОСОБА_11 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді одиночного сліпого проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням висхідного відділу дуги аорти, яке ускладнилось геморагічним шоком та масивною внутрішньою кровотечею, що призвело до гострої крововтрати, внаслідок чого, практично миттєво, у період часу з 22 год. 35 хв. до 22 год. 40 хв., настала смерть ОСОБА_11 .

Данів злочинні дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України з призначенням їй покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 03.08.2020 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено в повному обсязі.
Ухвалено стягнути з засудженої ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
Вирішено долю речових доказів.
Захисник не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначення ОСОБА_6 . Ухвалити до відбуття - 7 років позбавлення волі.
В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 100 000 грн. відмовити.
Посилається на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття, певну поведінку після вчинення злочину у вигляді намагання надати допомоги, термінове викликання швидкої допомоги, активне сприяння розкриттю злочину, знаходження на утримання сина інваліда 1-ої групи, наявність офіційного працевлаштування, позитивної характеристики за місцем роботи. Вказує, що ОСОБА_6 не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Вважає, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., оскільки потерпіла ОСОБА_10 є сестрою однак проживала окремо від потерпілого ОСОБА_11 .
Згідно вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України, вона не входить до кола осіб, що мають право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої даним злочином.
Прокурор просить вирок в частині задоволення цивільного позову про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди, скасувати.
Відмовити в його задоволенні.
В іншій частині залишити без змін.
Вказує, що ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновителям), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тобто саме ці особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди та можуть звернутися до суду з позовною заявою про її відшкодування.
Під час судового розгляду у суді першої інстанції встановлено, що загиблий ОСОБА_11 проживав однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, з засудженою ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_8 , а його сестра ОСОБА_10 , визнана судом потерпілою, проживала окремо, іншою родиною. Цей факт підтвердила і сама потерпіла ОСОБА_10 , що відображено у вироку місцевого суду.

Проте незважаючи на зазначені обставини, у порушення ст. 1168 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали вимоги апеляційних скарг в повному обсязі, просили їх задовольнити, призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання та відмовити в задоволенні цивільного позову.
Прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення в повному обсязі, апеляційну скаргу захисника підтримала частково, просила вирок змінити та відмовити в задоволенні цивільних вимог потерпілої.
Потерпіла заперечувала проти задоволення поданих апеляційних скрг.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався не у повному обсязі.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини при яких скоєно злочин, його тяжкість, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, тяжкість наслідків вчиненого, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працювала, за місцем роботи характеризується позитивно.
Судом враховано наявність обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, намагання надати допомогу потерпілому відразу після вчиненого злочину, а також перебування на її утриманні сина інваліда з вадами зору.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення останній покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано її дії, у виді позбавлення волі на строк 8 років та 6 місяців.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Дані про наявність обставин, що пом`якшують покарання, на які посилається адвокат було в повній мірі враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання в сукупності з іншими доказами по справі.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника про занадто суворе покарання, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг прокурора та захисник а про безпідставність задоволення судом першої інстанції цивільного позову та стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
З огляду на вимоги ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав особи, закріплено також у ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновителям), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тобто саме ці особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди та можуть звернутися до суду з позовною заявою про її відшкодування.
Під час судового розгляду у суді першої інстанції встановлено, що загиблий ОСОБА_11 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з обвинуваченою ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_8 .
Його сестра ОСОБА_10 , визнана судом потерпілою, проживала окремо, іншою родиною. Цей факт підтвердила і сама потерпіла ОСОБА_10 , про що зазначено у вироку.
Незважаючи на зазначені обставини, у порушення приписів ст. 1168 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг в частині задоволення позивних вимог про відшкодування моральної шкоди є законними та підлягають задоволенню, а вирок в цій частині зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення на її користь з обвинуваченої ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4