Справа № 489/544/18
кримінальне провадження
№1-кп/489/119/20
ВИРОК
Іменем України

21 травня 2020 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого ОСОБА_1

із секретарями судових

засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нового Буга, Миколаївської області, із середньою освітою, працюючого не офіційно - водієм, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , 25.11.2017 р. близько 22.45 год., знаходячись біля будинку № 40 по вул. Залізничній в м. Миколаєві, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_5 , діючи умисно, наніс останньому один удар кулаком в область голови, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді забою потиличної області, перелому лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, епідуральної гематоми скронево-потиличної області, забою в лобних долях півкуль мозку, від яких потерпілий ОСОБА_5 втратив свідомість та впав на тверде асфальтове покриття.

Суд визнає ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, тобто в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вина обвинуваченого доведена дослідженими судом доказами.

Так, обвинувачений в судовому засіданні винним себе визнав частково і показав, що 25.11.2017 р. він стояв у черзі за зерном. О 18:20 год. він вийшов з машини, підійшов до причепу, коли до нього підійшли двоє осіб, яких він не відразу впізнав. Один з них був потерпілий ОСОБА_5 . Вони привіталися, але ОСОБА_9 його образив, за що саме він не зрозумів, адже до цього в них були нормальні відносини. ОСОБА_9 висловив незадоволення через те, що він з ним не привітався за руку, та штовхнув його в груди, а він його у відповідь вдарив і потерпілий впав на землю. Куди саме вдарив потерпілого, не бачив. Вважає, що таким чином захищався, оскільки потерпілий спочатку штовхнув його, а потім зняв куртку, чоловіків було двоє, тому він сприйняв це як загрозу для себе. Свідок просто стояв поруч, не вчиняв ніяких дій, не висловлював ніяких погроз. Оскільки потерпілий лежав на землі, був у непритомному стані, він взяв з машини каністру з водою та вилив на потерпілого. Останній прийшов до тями, і вони разом з ОСОБА_10 підняли його та на запитання, чи все нормально, той відповідав, що так. Після цього, він пішов до своєї машини та став чекати своєї черги. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_9 в лікарні. Батько дав на лікування 15000 грн., тому позов визнає лише в цій частині. Позов в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 29321 грн. та в частині відшкодування моральної шкоди на суму 500 000 грн. не визнає.

Потерпілий ОСОБА_5 показав, що 25.11.2017 р. ввечері він разом з ОСОБА_10 приїхали до порту на вантажних автомобілях, здавати зерно.

Обставин події не пам`ятає та зі слів ОСОБА_10 , йому відомо, що вони зустріли ОСОБА_8 , який не хотів вітатися. Останній штовхнув його руками в груди та ударив у голову, у скроню, після чого він впав на землю, на асфальт. Потім його відвезли в ЛШМД.

На лікування він витратив 44321 грн., з яких обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував йому 15000 грн. Тому ним був поданий позов на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29 321 грн., вже з врахуванням відшкодованої обвинуваченим суми, який він підтримує. Моральну шкоду оцінює в 500 000 грн., так як змінився нормальний спосіб життя, відчуває постійні головні болі, пошкоджена пам`ять, швидко втомлюється. При цьому, він проходив тривале лікування, втратив працездатність та отримав інвалідність.

Свідок ОСОБА_10 показав, що 25.11.2017 р., ввечері він стояв разом з ОСОБА_5 в черзі здавати зерно. Потім вирішили піти в кафе, поки чекали, та побачили машину обвинуваченого ОСОБА_8 , привіталися з останнім, протягнули руки щоб привітатися, але той не хотів вітатися, потім подав руку та привітався лише з ним. На питання ОСОБА_11 , чого той так грубо відповідає, обвинувачений штовхнув його. ОСОБА_9 зняв курточку, вони обидва стали один напроти одного та обвинувачений раптово вдарив ОСОБА_11 у скроню, від чого той упав на асфальт, втратив свідомість. Вони почали його обливати водою, після чого він почав приходити до тями.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.12.2017 р., свідком ОСОБА_10 впізнано ОСОБА_8 як особу, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_5 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 19.12.2017 р., свідок ОСОБА_10 розповів та показав всі обставини нанесення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Крім того вказав, що на ділянці місцевості на вул. Залізничній, напроти будинку №40 між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник конфлікт та останній вдарив потерпілого кулаком в обличчя, в область лівої скроні. Внаслідок такого удару ОСОБА_5 впав на асфальт, в момент падіння потерпілий вже був без тями та впав на спину. Через декілька хвилин, ОСОБА_5 отямився, а ОСОБА_8 поїхав на своєму авто у невідомому напрямку.

Згідно висновку експерта №1954 від 22.12.2017 р., у ОСОБА_5 мають місце тілесні пошкодження у вигляді забою потиличної області, перелому лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, епідуральної гематоми скронево- потиличної області, забою в лобних долях півкуль мозку, які утворилися від дії тупих твердих предметів. Перелом лівої скроневої кістки міг утворитися від одного удару кулаком з послідуючим падінням та ударом потиличною ділянкою голови об тверде покриття дороги. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Експерт ОСОБА_12 показав, що при висновку щодо можливості утворення тілесних ушкоджень у потерпілого від удару кулаком та послідуючим падінням на землю потиличною областю, він мав на увазі таке утворення у сукупності цих дій, оскільки вони у даному випадку розглядаються як одне ціле.

Дослідивши та перевіривши вказані докази, оцінивши на підставі ст.94 КПК України, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 доведена, поза розумним сумнівом, частково показами самого обвинуваченого, показами потерпілого, свідка ОСОБА_10 , який був безпосереднім очевидцем злочину, даними слідчого експерименту на досудовому розслідувані в ході якого, свідок ОСОБА_10 вказав на обставини спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень обвинуваченим, висновком експерта, щодо наявності та причин виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень.

Оцінюючи, відповідно до вимог ст.97 КПК України, покази потерпілого, який в судовому засіданні повідомив, що обставини події він не пам`ятає, однак про них йому відомо від ОСОБА_10 , який був безпосереднім очевидцем події, суд приймає їх до уваги, визнає їх допустимими, врахувавши, що потерпілий є заінтересованою особою, проте надані ним покази узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами та не суперечать їм.

Суд не погоджується з позицією обвинуваченого та сторони захисту про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, визнає її необґрунтованою, оскільки із встановлених судом обставин вбачається, що потерпілий не вчиняв ніяких суспільно-небезпечних дій, які б свідчили про необхідність їх припинення зі сторони обвинуваченого, шляхом застосування насильства до потерпілого, тобто відсутня така складова необхідної оборони як суспільно небезпечне посягання. Оскільки в діях обвинуваченого суд не вбачає необхідної оборони, то відсутнє і перевищення меж такої необхідної оборони.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - є часткове відшкодування заподіяної шкоди, обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

Така пом`якшуюча обставина, як щире каяття, в ході судового слідства не встановлена, враховуючи, що обвинувачений після вчинення злочину залишився на місці події, надавав допомогу потерпілому та частково відшкодував заподіяну шкоду, проте в судовому засіданні вину визнав частково, жалю з приводу скоєного не висловлював та у вчиненому не розкаювався.

Як вбачається із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №277548, потерпілому ОСОБА_5 , у зв`язку із загальним захворюванням, встановлено третю групу інвалідності.

Проте, вказана довідка не містить даних про те, у зв`язку з яким захворюванням потерпілому встановлено відповідну інвалідність, доказів на підтвердження, що потерпілий ОСОБА_5 отримав інвалідність через отримані тілесні ушкодження внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 не надано, що не може бути враховано судом як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується посередньо, працює, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, а також думку прокурора про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Позов потерпілого про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди в розмірі 29 321 грн., суд вважає таким, що підлягає задоволенню на підставі ст.1166, 1195 ЦК України, у повному обсязі, враховуючи, що були встановлені обставини завдання такої шкоди обвинуваченим, внаслідок заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, розмір якої доведений, наданими потерпілим документами.

Позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., на підставі ст.1167, 1168 ЦК України, суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню, в розмірі 50 000 грн., з врахуванням глибини та тяжкості моральних страждань потерпілого, викликаних вчиненням відносно нього тяжкого злочину, заподіянням йому тілесних ушкоджень, втратою працездатності, необхідністю проходження тривалого лікування та зміною звичного укладу життя.

Керуючись ст.374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_8 на відшкодування майнової шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 29 321 грн., на відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: