Провадження № 1-кп/734/3/20 Справа № 734/966/17
У х в а л а

10 червня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суду Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного на майно в межах кримінального провадження № 0000141 щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:
в провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про скасування арешту, накладеного на мобільні телефони «BlackBerry» IMEI НОМЕР_1 , «HAIVEY» IMEI НОМЕР_2 , «VERTU» IMEI НОМЕР_3 , гаманець чорного кольору, в якому знаходилися 4 картки «ПриватБанк» з наступним номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , накладений ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області 27 лютого 2017 року, та повернення згаданого майна обвинуваченому.

Клопотання обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, накладено арешт на вище вказані вилучені особисті речі.

Вказана кримінальна справа вже вдруге буде розглядатись судом першої інстанції. За час її тривалого розгляду у судах першої та апеляційної інстанції обґрунтована потреба у арешті особистого майна відсутня, оскільки всі слідчі (розшукові) дії органом досудового розслідування вже проведені, досудове розслідування закінчено, всі докази слідчим зібрано, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 передано до суду. Тобто, відсутні ризики знищення або ж приховування інформації, що може нести доказове значення. Крім того, вказані речі вже оглянуті в минулому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав подане захисником клопотання.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки арешт на них було накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна. На запитання суду щодо надання повторно для огляду суду телефонів після відновлення їх функціонального значення, прокурор повідомив, що повторно надавати такі телефони не буде.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до наступного.

Відповідно до матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, накладено арештна майно, яке було добровільно видане ОСОБА_4 в ході проведення огляду місця події 24 лютого 2017 року, зокрема, на мобільні телефони «BlackBerry» IMEI НОМЕР_1 , «HAIVEY» IMEI НОМЕР_2 , «VERTU» IMEI НОМЕР_3 та гаманець чорного кольору, в якому знаходилися 4 картки «ПриватБанк» з наступним номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність в захисника обвинуваченого права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2017 року вилучене під час огляду місця події 24 лютого 2017 року майно, яке добровільно видав ОСОБА_4 , є предметами кримінального правопорушення, тому з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування у даному кримінальному провадженні, суд вважає необхідним накласти арешт на вказане майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи сторони захисту про скасування арешту на майно, суд приходить до висновку, що арешт, накладений на гаманець, в якому містяться картки «ПриватБанк» з відповідними номерами та підлягає скасуванню, а гаманець - поверненню обвинуваченому, оскільки він не є предметом кримінального правопорушення, а арешт на нього накладався саме з цих підстав. Твердження прокурора про те, що арешт також накладався з урахуванням того, що санкція статті КК України, за якою кваліфіковані діяння обвинуваченого, передбачає можливу конфіскацію належного йому майна, судом не беруться до уваги, так як в мотивувальній частині ухвали слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області чітко визначено мету, з якою накладався арешт оскільки вони є предметом кримінального правопорушення.

В той же час, суд вважає необхідним відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання щодо скасування арешту, накладеного та мобільні телефони та їх повернення обвинуваченому, так як вказані телефони визнані речовими доказами, з них знімалася певна інформація, яка досліджувалася в судовому засіданні, і потреба їх оглянути може існувати до набрання остаточним рішенням в справі законної сили.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання у право власності ОСОБА_4 обумовлене законними критеріями, тобто здійснене з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, судом встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_4 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються судом на стадії судового розгляду, та метою, яку прагнуть досягти.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 350, 369 КПК України,

ухвалив:
Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області 27 лютого 2017 року, на гаманець чорного кольору, в якому знаходилися 4 картки «ПриватБанк» з наступним номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

Зобов`язати прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України або іншу уповноважену особу військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України повернути ОСОБА_4 гаманець чорного кольору, в якому знаходилися 4 картки «ПриватБанк» з наступним номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1