Справа № 438/197/20
Провадження № 1-кс/438/33/2020
У Х В А Л А
про обрання запобіжного заходу

13 лютого 2020 року слідчий суддя Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з заступником начальника Бориславського відділу Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 січня 2020 року за № 0000015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Борислав Львівської області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю сторін кримінального провадження: слідчого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и в :

Слідчий СВ Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , як сторона кримінального провадження, звернулася з клопотанням, погодженим з прокурором, до слідчого судді Бориславського міського суду Львівської області про обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням суми застави у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 21 020 гривень.

Клопотання обґрунтовує тим, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000015 встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше засуджена 14.09.2018 вироком Бориславського міського суду Львівської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, проте на шлях виправлення не стала, а повторно скоїла умисний злочин проти власності. Так, 07 січня 2020 року близько 12 год 00 хв ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу через не зачинені вхідні двері квартири АДРЕСА_2 проникла в його приміщення, звідки таємно, повторно викрала майно, яке на праві власності належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме: планшет марки «PRESTIGIO MULTIPAD Wizе 3017 Black», вартістю 1500 грн, смартфон марки «Хіаоmі Redmi Go blue» вартістю 2000 грн, стаціонарний телефон марки «Panasonic» вартістю 500 грн та 100 Євро, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.01.2020 становило 2 642 грн 2 коп., чим завдала потерпілому майнову шкоду на загальну суму 6 642 грн 2 коп. 24 січня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий зазначив, що оскільки ОСОБА_5 є непрацевлаштована, суспільно корисною діяльністю не займається, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки їй загрожує реальна міра покарання, крім цього оголошувалась в розшук, тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, на даний час не встановлено місце знаходження усіх викрадених речей, ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому наявний ризик, передбачений п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України. Також, підозрюваній ОСОБА_5 відомо місце проживання потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, відтак вона може вплинути на їх показання, а тому наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше судима за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не стала, що свідчить про те, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, слідчий просить врахувати те, що ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, веде аморальний спосіб життя, спілкується з раніше судимими особами, вчинила тяжкий злочин, вік і стан здоров`я підозрюваної дозволяє застосування до неї запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі. Метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вказані потреби досудового розслідування виправдовують застосування до ОСОБА_5 єдиного правильного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як ступінь втручання у права та свободи особи. Менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та виконання покладених на підозрювану ОСОБА_5 обов`язків.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_7 подане клопотання підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту клопотання.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила, що 07 січня 2020 року близько 12 год вона скоїла крадіжку планшету, мобільного телефону, стаціонарного телефону та грошей з квартири на АДРЕСА_3 . Ппросить не обирати їй запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_8 вважає, що прокурор не довів наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, вважає доведеним. За таких обставин вважає, що прокурор не обґрунтував необхідність обрання найбільш тяжкого виду запобіжного заходу, просить у клопотанні відмовити та обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Підстави і порядок застосування запобіжних заходів регламентовані КПК України. Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

СВ Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000015 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Виходячи з наявних в матеріалах клопотання даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло (крадіжці), вчиненому повторно.

Під час розгляду клопотання встановлено ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, ОСОБА_5 , яка раніше неодноразово судима, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, останній раз 14.09.2018 вироком Бориславського міського суду Львівської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, - повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, передбачене ч.3 ст.185 КК України, про що не заперечили у судовому засіданні сторони кримінального провадження.

Наведене свідчить про наявність ризику вчинення підозрюваною ОСОБА_5 нових злочинів, зокрема, злочинів проти власності.

При цьому, прокурор не довів обставини, що свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не були підтверджені жодними доказами.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної, слідчий суддя враховує також положення п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватися виключно з погляду суворості можливого судового рішення. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі.
При цьому, посилання у клопотанні про те, що ОСОБА_5 оголошувалась в розшук не підтверджено долученими до клопотання матеріалами справи.

Прокурор також посилається на ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України). Проте, наявність такого ризику не доведено, не вказано про які саме речі, які мають істотне значення, йдеться в клопотанні. З долучених до клопотання документів вбачається, що ОСОБА_5 повернула потерпілому частину викрадених речей (планшет та смартфон). З пояснень підозрюваної в судовому засіданні вбачається, що вона не повернула потерпілому стаціонарний телефон, який загубила, та грошові кошти. Відтак, ризик, передбачений п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України, не доведено.
Крім цього, посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вплинути на показання потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні (ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), не були підтверджені жодними доказами. Сама по собі поінформованість підозрюваної про місце проживання потерпілого не свідчить про її можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не довів обставин недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, не довів необхідність застосування найсуворішого та виняткового запобіжного заходу тримання під вартою.
Слідчий суддя також враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. При цьому, беручи до уваги тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній в разі визнання її винною, визнання нею своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, даних про її особу, наявність у підозрюваної постійного місця проживання, наявність на її утриманні неповнолітньої дитини, що вбачається з копії вироку Бориславського міського суду від 14.09.2018, - приходжу до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, якийзазначений у клопотанні, зокрема, цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням наведеного, доведеності прокурором обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, та не доведеності обставин, передбачених п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 більш м`якогозапобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, зокрема, цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування строком на два місяці, зобов`язавши підозрювануприбувати за першою вимогою до слідчого СВ Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 376 КПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з заступником начальника Бориславського відділу Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_5 відмовити.

Обрати стосовно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Борислав Львівської області, запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, до 12 квітня 2020 року включно, заборонивши підозрюваній ОСОБА_5 залишати житло за адресою проживання, а саме: квартиру АДРЕСА_4 цілодобово.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 такі обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого СВ Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваній, що невиконання покладених на неї обов`язків може мати наслідком застосування грошового стягнення, порушення умов домашнього арешту може мати наслідком застосування більш суворого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваної мають право з`являтися в її житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту скерувати на виконання до Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, а якщо справа буде передана до суду, - на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і оголошено 18 лютого 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1