Справа № 345/91/19
Провадження № 11-кп/4808/108/20
Категорія ч.1 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язкуматеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 186КК України,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2020 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, терміном з 13.00 год. 11.01.2020 року по 13.00 год. 11.03.2020 року включно.

Не погоджуючись з вказаноюухвалою суду,захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині обрання ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та встановити йому зобов`язання відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

Захисник вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через його неявку в підготовче судове засідання. Так, суд не врахував те, що ОСОБА_8 не отримував судові повістки, про призначене судове засідання не знав; стороною обвинувачення не доведено факт умисного ухилення від явки до суду; визначений йому попередній запобіжний захід у вигляд домашнього арешту та покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України виконував, не ухилявся від викликів до суду.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 , де проживає разом зі своєю цивільною дружиною; у вчиненому ним правопорушенні щиро покаявся, сприяв досудовому слідству у встановленні істини по справі, відшкодував спричинену потерпілій шкоду.

При цьому, захисник погоджується з визначеним судом розміром застави, однак ОСОБА_8 чи члени його родини її внести не мають можливості через брак коштів.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження №0000998 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, тобто, у відкритому викраденні чужого майна (грабежі).

В даному кримінальному провадженні ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2020 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, терміном з 13.00 год. 11.01.2020 року по 13.00 год. 11.03.2020 року включно.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду. Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанціїдо ухвалення судового рішення по суті, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 має право на оскарження ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на відсутність правових підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, щоє підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходив з того, що прокурор довів наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Наявність цього ризику підтверджується тими обставинами, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 11.10.2019 року скасовано вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.02.2019 року, яким було затверджено угоду про примирення від 23.01.2019 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_11 та призначено підготовче судове засідання, яке за неявкою обвинуваченого було відкладено. Ухвалою цього ж суду від 22.11.2019 року застосовано до обвинуваченого привід, який не було виконано. У зв`язку з чим, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 06.12.2019 року було оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_8 та надано дозвіл на його затримання. За вказаних обставин,для запобігання вищевказаному ризику, застосування більш м`якого запобіжного заходу в межах наявного кримінального провадження, є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а задоволення клопотання є доцільним і співмірним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Відповідно до ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зіст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК Українипередбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання прокурора про застосуваннящодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним, а підстави для обрання більш м`якого запобіжного ходу, у вигляді домашнього арешту, відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкостіта на даний час існує ризик того, що він може переховуватися від суду, оскільки останній протягом тривалого часу переховувався від органів досудового розслідування і суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що відсутній ризик, передбаченийп.1 ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

Крім того, на думку колегії суддів, характеризуючі особу ОСОБА_8 дані, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаного ризику з огляду на конкретні обставини справи.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, а проживав за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки згідно матеріалів контрольного провадження, на зазначену адресу судом неодноразово надсилались повістки про виклик до суду, які поверталися, у зв`язку з відсутністю адресата.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК Українислідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, суд належним чином врахував характер та обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, та дійшов правильного висновку щодо розміру застави яку обрав в мінімальних межах, передбачених законом, а саме у розмірі двох прожитковихмінімумів для працездатних осіб, що становить4204 гривні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5