ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2020 року відмовлено у задоволенні подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що причини виїзду ОСОБА_7 за межі України були поважними, зокрема це був збіг важких сімейних обставин. Судом не встановлено беззаперечних обставин, що підтверджують небажання засудженого ОСОБА_7 стати на шлях виправлення. Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 тричі притягувався до адміністративної відповідальності.

На вказану ухвалу суду прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7

ЄУНСС №727/1853/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
КП №11-кп/822/306/20 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 78 КК України
Вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.05.2020р не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню.

Стверджує, що районним судом при винесені рішення не було враховано вимог «Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань не пов`язаних з позбавленням волі для отримання погодження на виїзд з України».

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які просили залишити апеляцію прокурора без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Садгірського районного суду м.Чернівці від 11.04.2019 року за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування на строк 2 роки (а.о.с.2-3). Вказаний вирок суду набрав законної сили 11.05.2019 року.

Інспектор Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області ОСОБА_10 звернувся до суду з поданням про направлення ОСОБА_7 до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.05.2019 року до Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Чернівецькій області надійшов та був прийнятий до виконання вирок Шевченківського районного суду міста Чернівці відносно громадянина ОСОБА_7 , який був викликаний до Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Чернівецькій області для ознайомлення з умовами та порядком відбування покарання, та вимогами вироку суду.

Зазначає, що згідно результатів перевірки Державної прикордонної служби України головного центру обробки спеціальної інформації (а.о.с. 34) встановлено, що засуджений ОСОБА_7 перетинав державний кордон України а саме, (в`їзд Магала 01.07.2019 p.- виїзд Россошани 05.07.2019 p.), (в`їзд Россошани 06.07.2019 p.- виїзд Мамалига 31.07.2019 p.), (в`їзд Магала 04.08.2019 p.- виїзд Мамалига 16.08.2019 p.), (в`їзд Россошани 06.09.2019 р.- в`їзд Росошани 08.09.2019 p.), (в`їзд Россошани 20.09.2019 p.- в`їзд Россошани 22.09.2019 р.), чим порушив ст.76 п.3.2 КК України за, що відібрано пояснення та винесено застереження.

Також згідно перевірки Державної прикордонної служби України головного центру обробки спеціальної інформації громадянин ОСОБА_7 повторно перетинав Державний кордон України (30.11.2019 року виїзд Россошани - 01.12.2019 року в`їзд Россошани), чим порушив вимоги вироку Садгірського районного суду від 11.04.2019 року а саме п.2 ч.3 ст.76 КК України за що було відібрано пояснення та винесено попередження. (а.о.с. 44)

Таким чином, вважає, що ОСОБА_7 своїми діями демонструє явну неповагу до рішення суду, нехтує його довірою порушуючи чинне законодавство.

Відмовляючи у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання ОСОБА_7 районний суд мотивував своє рішення тим, що дії засудженого ОСОБА_7 не свідчать про його небажання стати на шлях виправлення у зв`язку з чим, підстави для задоволення вказаного подання відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання

Згідно до вимог ч. 2 ст. 78 Кримінального кодексу України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 встановлено, що згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 дійсно неодноразово виїжджав за межі України, а саме в Республіку Молдову. Однак, ОСОБА_7 суду пояснив і надав відповідні докази того, що він виїжджав до Республіки Молдови через збіг важких сімейних обставин, а саме у зв`язку із перебуванням малолітнього сина ОСОБА_11 2018 року народження, на лікуванні з 01.07.2019 року по 02.10.2019 року.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на факт порушення вказаних у вироку умов, причини виїзду ОСОБА_7 за межі України були поважними і не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення.

Посилання прокурора в скарзі про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 126 ч.1, 130 ч.1 КУпАП, що є підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, теж є необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.78 КК України та ч.2 ст. 166 КВК України, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, якщо він не виконує покладені на нього обов`язки або систематично (три і більше разів) вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення. В цій частині колегія суддів вважає такі посилання прокурора безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні дані про те, що засуджений лише двічі притягувався до адміністративної відповідальності (а.о.с.51, 53), а такі факти не становлять систематичності. Більше того, в поданні органу пробації про таку підставу, як притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 не йдеться.

Крім того, колегією суддів було встановлено, що ОСОБА_7 систематично з`являвся на реєстрацію (а.о.с.16, 32), що в судовому засіданні суду 1 інстанції підтвердив і сам представник органу пробації.

До того ж, на думку колегії суддів, суд 1 інстанції, відмовляючи в задоволенні подання органу пробації вірно урахував наступні обставини: що останній перебував в Молдові нетривалі періоди; відстань віддалення від кордону, де проживала сім`я засудженого є незначною, що один із його малолітніх дітей, який разом із матір`ю перебував на лікуванні в Республіці Молдова, тяжко хворів.

Тому, на думку колегії суддів, сам факт виїзду ОСОБА_7 за межі України з поважних причин, не може свідчити про його небажання стати на шлях виправлення та вважатися достатньою підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що твердження прокурора щодо наявності підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 та направлення його для відбування призначеного судом покарання є необґрунтованими, оскільки доводи викладені ним в апеляційній скарзі не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, що є умовою застосування ч.2 ст.78 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2020 року є законною та обґрунтованою і будь-яких підстав для її скасування, про що прокурор ставить питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.78 КК України, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, ст.166 КВК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя: Судді:

__________________ ____________________ __________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3