Справа № 202/2211/20
Провадження № 1-кс/202/3034/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

4 травня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000035 від 29.01.2020 року, -
В С Т А Н О В И В:

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким способом відчужувати, розпоряджатися, використовувати вказане майно, а також вчиняти будь-які реєстраційні дії.
Клопотання обґрунтовано тим, що СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що група осіб заволоділа правом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 04.03.2020 року державним реєстратором ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2010 року зареєстровано право власності за ОСОБА_5 .
В органу досудового розслідування є підстави вважати, що право власності на зазначену квартиру набуто неправомірно, оскільки право власності зареєстроване у 2020 році на підставі договору, складеного у 2010 році, що є підозрілим. На даний час невстановлені особи намагаються продати зазначену квартиру добросовісним набувачам.
В судове засідання прокурор не з`явився, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання без виклику власника майна.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з огляду на наступне:
Слідчим суддею встановлено, що СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).
Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до частини третьою статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своєму клопотанні прокурор ставить питання про накладення арешту на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 .
Між тим, наявність законних підстав для накладення арешту на зазначене майно прокурором у клопотанні не обґрунтована.
Прокурором не доведено існування підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права інших осіб.
Посилаючись на неправомірність набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 , прокурор не надав даних щодо дійсного власника цього майна.
В матеріали клопотання про арешт майна відсутні будь-які об`єктивні докази неправомірного набуття права власності на зазначену квартиру ОСОБА_5 .
За таких обставин слідчий суддя вважає, що накладення арешту на таке майна є передчасним, оскільки на даному етапі досудового розслідування потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання в права особи.
Крім того, слідчий суддя враховує, що нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт, речовим доказом не визнано. Необхідність накладення арешту мотивована забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов). Втім жодній особі не повідомлено про підозру, цивільний позов відсутній.
За таких обставин у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 169, 170, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000035 від 29.01.2020 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1