Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0003327 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, одруженого, раніше судимого:
-26.11.2011 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 185 ч. 2 та ч. 3, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України іспитовим строком 1 рік,
-25.11.2013 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі,
-04.11.2019 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 185 ч. 2 КК України на 6 місяців арешту, -

обвинуваченого за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини, просить вирок суду в частині призначення покарання змінити, призначити йому більш м`яке покарання. Вказує на визнання ним вини та щире каяття. Зазначає, що потерпілий не має до нього претензій та не наполягав на суворості покарання. Вважає, що заслуговує на призначення більш м`якого покарання, оскільки має сім`ю, постійне місце проживання та відсутність негативних характеристик.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначення покарання змінити, призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України або ст. 69 КК України. Вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в достатній мірі не врахував особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та відсутність негативних характеристик. Звертає увагу на пом`якшуючи покарання обставини: щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відсутність майнових претензій з боку потерпілого, відсутність негативних характеристик, а також те, що внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_7 сам зазнав значних тілесних ушкоджень від потерпілого.
В запереченні на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , яке надійшло від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , йдеться про безпідставність доводів апелянтів та про залишення вироку суду без зміни.
Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ст.ст. 15 ч. 3, 186 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання з врахуванням вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2019 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з часу набрання вироком законної сили.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 22.04.2019 року по 05.05.2019 року, з 06.08.2019 року по день набрання вироком законної сили у строк покарання.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів у розмірі 2041 грн. 13 коп.
Запобіжний захід тримання під вартою залишено до вступу вироку в законну силу.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 06.08.2019 року приблизно о 16 годині 40 хвилин у ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, які проходили повз автомобіль марки «Nissan Quashqua», д.н.з. НОМЕР_1 , припаркований поблизу будинку № 57Б по вулиці Покровській в м. Житомирі, з корисливих мотивів виник спільний злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого чужого майна, яке знаходиться у вказаному автомобілі. Реалізуючи свій умисел, враховуючи сприятливу обстановку, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до автомобіля та, скориставшись заздалегідь підготовленим предметом у виді викрутки, віджали раму правих передніх дверей автомобіля.
В цей час до автомобіля наблизився потерпілий ОСОБА_10 з вимогою зупинитись, який таким чином викрив таємні дії ОСОБА_7 та зазначеної особи. Після чого ОСОБА_7 та вказана особа, усвідомлюючи, що їх дії виявились поміченими, продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу, намагались викрасти із автомобілю майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: гаманець шкіряний, чорного кольору, з логотипом Lion Lether, вартістю 546 гривень 35 копійок; грошові кошти в сумі 100 доларів США, що еквівалентно 2573 гривень 50 копійок; гаманець шкіряний, чорного кольору, марки Tommy Hiltiger, вартістю 506 гривень 66 копійок, а всього майна на загальну суму 3626 гривні 51 копійок.
Однак, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки їх протиправні дії були припинені потерпілим ОСОБА_10 , яким ОСОБА_7 був затриманий на місці, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину втік.
Своїми умисними діями, які виразились у незакінченому замаху на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 15 ч. 3, ст. 186 ч. 2 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у незакінченому замаху на повторне, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має молодий вік, має сім`ю, характеризується за місцем проживання посередньо, є раніше судимою особою, судимість не погашена, вчинив злочин під час розгляду іншого кримінального провадження щодо нього в суді.
Крім того, судом враховано, що згідно висновку досудової доповіді виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі неможливе.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинений злочин та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянтів про те, що судом не враховано пом`якшуючи покарання обставини: щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відсутність майнових претензій з боку потерпілого, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки щире каяття було враховано судом першої інстанції, як обставина, що пом`якшує покарання; факту того, що обвинувачений сприяв розкриттю злочину з матеріалів кримінального провадження не вбачається та апелянтами не наведено; відсутність майнових претензій з боку потерпілого не може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки не є наслідком відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди.
Вказання апелянтами на те, що обвинувачений має сім`ю, постійне місце проживання та відсутність негативних характеристик, враховано судом першої інстанції як характеризуючи дані останнього.
Зазначення в апеляційній скарзі захисника про те, що внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_7 сам зазнав значних тілесних ушкоджень від потерпілого, не може слугувати безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання, оскільки не впливає на тяжкість вчиненого злочину.
Вимоги апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Проте, при апеляційному розгляді не встановлено та з матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Також, враховуючи характеризуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є раніше судимою особою, судимість не погашена, вчинив злочин під час розгляду іншого кримінального провадження щодо нього в суді та висновок досудової доповіді, згідно якого виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі неможливе, колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.4 ст. 70 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання з врахуванням вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2019 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді: