Справа № 551/1156/19
ВИРОК
Іменем України

14 січня 2020 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області матеріали кримінального провадження № 0000327 від 17 жовтня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, судимого вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування даного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Близько 10 год. 16 жовтня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули до с. Тищенки Шишацького району Полтавської області з метою закупівлі горіхів та пір`я у місцевих мешканців. Для з`ясування наявності вказаного товару на продаж вони заходили на подвір`я різних домогосподарств у вказаному селі. Зайшовши на території домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 виявив відсутність вдома власників та вирішив проникнути до житлового будинку з метою здійснення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом, направленим на крадіжку грошових коштів, з корисливих спонукань, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , шляхом злому віконної рами за допомогою викрутки, через вікно проник до житлового будинку ОСОБА_6 звідки викрав 2000 гривень, які знаходились на телевізорі однієї з кімнат будинку. Після цього покинув територію домогосподарства ОСОБА_6 , чим повністю довів свій злочинний намір до кінця та заподіяв потерпілому матеріальні збитки на суму 2000 грн.

Тобто своїми вищевказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло.

14 січня 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , із залученням захисника адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. На укладання даної угоди прокурором отримана письмова згода потерпілого ОСОБА_6 .

Згідно даної угоди обвинувачений та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, а також виду і міри покарання, яке повинен понести ОСОБА_7 за даними злочинами у вигляді 4 років позбавлення волі. Також сторонами погоджено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, визначене за правилами ч.4 ст. 70 КК України за даним вироком та вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року, згідно якого ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробування, з іспитовим строком 3 роки.

Крім того сторонами угоди погоджено звільнення ОСОБА_7 від відбування остаточного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком, визначеним судом.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди (абз. 2 п.3 ч.4 ст. 469 КПК).

Судом встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, якій згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Вказаним злочином шкода завдана, як суспільним інтересам, так і інтересам потерпілого.

Потерпілим ОСОБА_6 надано письмову згоду прокурору ОСОБА_3 на укладання даної угоди. Добровільність надання вказаної згоди, а також згода з кваліфікацією дій обвинуваченого, призначеного йому покарання зі звільненням від його відбування підтверджені потерпілим в судовому засіданні.

Суд вважає, що істотні обставини, що мають значення для цього провадження, в тому числі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого у вигляді щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому покаранні, визначеному в межах санкції статті.

Судом встановлено, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК та не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Суд переконався, що обвинувачений беззастережно визнає себе винним у вчиненому злочині та погоджується на призначення узгодженого покарання зі звільнення від його відбування, розуміє суть цього покарання та умови звільнення, цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Відповідно до вимог п. 9 ч.2 ст. 52 КПК України при укладанні угоди забезпечена участь захисника, який в повній мірі підтримав правову позицію обвинуваченого та просив суд затвердивши угоду, призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

3а даних обставин, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 з призначенням узгодженої сторонами виду та міри остаточного покарання, а також звільненням обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

З огляду на характер вчинених обвинувачених кримінальних правопорушень, з метою забезпечення виправлення обвинуваченого, для належного контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання, суд вважає необхідним визначити іспитовий строк у максимальному розмірі, передбаченому ч.4 ст. 75 КК України та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду на загальну суму 2000 грн, яка відшкодована на стадії досудового розслідування.

Керуючись вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати у розмірі 715 грн. на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити керуючись приписами ст. 100 КПК України, а саме:

- викрадені у потерпілого грошові кошти повернути власнику, як йому належні;

- речі, що не становлять жодної цінності знищити.

- особисті речі обвинуваченого повернути останньому.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14 січня 2020 року, укладену між прокурором Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 - визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного обвинуваченому вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 715 (сімсот п`ятнадцять) грн. на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта у кримінальному провадженні.

Гроші в сумі 2000 (дві тисячі гривень), що перебувають на зберіганні потерпілого ОСОБА_6 повернути останньому.

Мобільний телефон «Nokia» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 повернути обвинуваченому ОСОБА_7 .

Газовий балончик «Терен-1» та викрутку синього кольору - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1