ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/213/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 cічня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року вказаний вирок в частині призначеного покарання змінено та ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник адвокат ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2016 року за ч.1 ст.186 КК України (з урахуванням ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року), яким ОСОБА_6 засуджено до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки, та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з дня його фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання період знаходження ОСОБА_6 в місцях попереднього ув`язнення з 30 серпня 2018 року з 14:50 год по 31 серпня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на останнього обов`язків.

Повернуто ОСОБА_6 з депозитного рахунку грошові кошти.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави Україна витрати за проведення експертиз.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України нижче від найнижчої межі, із застосуванням ст.69 КК України, - у виді штрафу; вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року) виконувати самостійно.

Свої вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не враховано обставиною, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування шкоди завданої злочином у розмірі 2000 грн шляхом їх внесення на депозитний рахунок суду обвинуваченим на користь потерпілої.

Крім того, суд прийшов до невірного висновку у вироку про повернення ОСОБА_6 з депозитного рахунку грошових коштів у сумі 2000 грн, оскільки суд повинен був прийняти рішення про перерахування даних грошових коштів на користь потерпілої.

Зазначає, що при наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме: визнання вини в повному обсязі, щиросердечне каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, добровільне відшкодування шкоди та відсутності обставин, що обтяжують покарання; особи обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, поведінки обвинуваченого під час досудового та судового слідства, відношення до скоєного, позиції потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, яка просила його суворо не карати, суд мав всі підстави для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризується позитивно; одружений; має на утриманні дітей; на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; щиро розкаявся; активно сприяв слідству під час досудового розслідування; не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню або ухиленню від відповідальності; під час судового розгляду кримінального провадження без будь-якого запобіжного заходу завжди завчасно прибував до суду, влаштувався на роботу і добровільно відшкодував шкоду, завдану злочином.

Крім того, потерпіла пробачила обвинуваченого, просила його суворо не карати та дати йому можливість виховувати дітей, тобто не призначати покарання з реальним його відбуванням.

Зазначені обставини, на думку захисника, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, тому можливе призначити останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України - у виді штрафу.

Згідно з вироком суду, 30 серпня 2018 року, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля будинку № 16-а, який розташований по бул. Центральному в м. Запоріжжя, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, підбіг до потерпілої ОСОБА_8 та своєю рукою шляхом ривку викрав з шиї останньої золотий ланцюг пробою 585 приблизно довжиною 50 см та приблизною вагою 5,3 г, вартістю 3000 грн, після чого з викраденим майном почав бігти з місця скоєння злочину, ігноруючи вимоги потерпілої зупинитись. З викраденим майном добіг до будинку АДРЕСА_3 , де був зупинений громадянином ОСОБА_11 , тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу з урахуванням поданих до неї доповнень та просили пом`якшити покарання обвинуваченому; потерпілу ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників провадження не оспорюється.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, проте тяжких наслідків від цього злочину не настало; матеріальну шкоду потерпілій відшкодовано шляхом повернення майна та частково відшкодовано моральну шкоду; особу обвинуваченого, який раніше судимий; не працевлаштований, одружений та має на утриманні неповнолітніх дітей; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; сприяв розкриттю злочину; не перешкоджав кримінальному провадженню та не ухилявся від відповідальності, без будь-якого запобіжного заходу вчасно прибував до суду; влаштувався на роботу; частково відшкодував моральну шкоду, потерпіла просила суд суворо не карати обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що злочин обвинувачений вчинив в період іспитового строку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення з реальним його відбуванням, однак на мінімальний строк.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що злочин у даному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 вчинив в період іспитового строку за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2016 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року), яким йому призначено покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Тому, суд обґрунтовано призначив остаточне покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого ОСОБА_6 покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2016 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року).

Разом з цим, при визначенні строку остаточного покарання, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, унаслідок чого призначив ОСОБА_6 за сукупністю вироків надто суворе остаточне покарання.

На думку колегії суддів, суд не в достатній мірі врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся, засуджує свій вчинок, частково відшкодував моральну шкоду потерпілій (матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна), у зв`язку з чим потерпіла просила його суворо не карати; активно сприяв у встановленні істини у провадженні, влаштувався на роботу, має міцні соціальні зв`язки та двох неповнолітніх дітей на утриманні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе вирок суду в частині призначеного покарання змінити шляхом пом`якшення остаточного покарання, а саме: до призначеного судом ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2016 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року) строком 1 місяць, та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З врахуванням фактичних обставин та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та того факту, що ОСОБА_6 раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак в період іспитового строку знову вчинив умисний тяжкий злочин, достатніх підстав для застосування положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України, змінити в частині призначеного остаточного покарання, пом`якшивши його.

Призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 14.01.2020 Справа № 335/11411/18