Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6821/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції з СІЗО № 8 та Коростеньским міськрайонним судом Житомирської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:
В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ст.ст.187 ч.1, 187 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.2 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що оскільки такий закінчується 24.04.2020 року, обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, існують надалі, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2020 року продовжено дію обраного під час судового провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 червня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути оскаржувану ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою з урахуванням всіх обставин. Посилається на те, що суд взяв до уваги лише те, що він був раніше судимий та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому, обвинувачений зазначає, що суд не взяв до уваги стану його здоров`я та сімейні обставини, а також доводи щодо можливості застосування цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з викладених в ній мотивів, просили задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, зазначив, що все ж існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, та вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно частини 3 даної норми незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому відповідно до частини 2 даної статті КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Положеннями ст.194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

З приписів ч. 5 ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Прокурором під час апеляційного провадження було конкретизовано, що на даний час існують ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисних майнових злочинів, переважна більшість яких є тяжкими, за один з яких ч.2 ст.187 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна. Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винними в інкримінованих злочинах за ст.ст.187 ч.1, 187 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.2 КК України, та те, що судовий розгляд ще не закінчено, останній може переховуватися від суду. Крім того, залишаються не допитаними в судовому засіданні свідки та потерпілі, яких захисник бажає допитати повторно, а тому є підстави вважати наявність можливості впливу на них з боку обвинуваченого, враховуючи його особу, який неодноразово судимий за майнові злочини, по іншим кримінальним провадженням, які перебувають на розгляді суду, перебував в розшуку, офіційно ніде не працює, зареєстрований за однією адресою, а проживає за іншою.

Таким чином, вбачається наявність ризиків передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не явку до суду чи іншим чином, а також продовжувати вчиняти злочини чи іншу протиправну діяльність.

Врахуючи наведені вище в цій ухвалі обставини провадження та те, що строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України, закінчується суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який не забезпечить запобіганню ризикам, зазначеним ст.177 КПК України, та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що, суд не взяв до уваги стану його здоров`я та сімейних обставин, а також доводів щодо можливості застосування цілодобового домашнього арешту є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження та наведеними вище обставинами, оскільки предметом розгляду судом були саме ті обставини, з якими Закон пов`язує застосування такого вийняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

З огляду на наведене, підстави для задоволення його апеляційної скарги та застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, на думку колегії суддів, відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою - без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: