Справа № 184/2513/19
Провадження № 1-кп/0182/1099/2019
У Х В А Л А
27.12.2019 м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2019 за № 0000647 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
(в режимі відеоконференцзв`язку з ДУВП №4),
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Дніпровський апеляційний суд 10.12.2019 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 08.09.2019 за № 0000647 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.
Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 02.01.2020.
Оскільки строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовження злочинної діяльності, що, при відсутності законних джерел доходів, може спонукати його вчинити нові злочини, ризик тиску на потерпілих, свідків; репутацію обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, а також те, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, будучи у стані алкогольного сп`яніння. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Обвинувачений заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає його тітка і яка надає згоду на його утримання, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, є лише припущеннями і доказів їх існування немає. Крім того, наміру переховуватись від суду та чинити будь-який тиск на потерпілих, свідків у нього немає і він зобов`язується з`являтися на виклики суду.
Захисник обвинуваченого підтримала клопотання свого підзахисного посилаючись на те, що прокурор не надав доказів існування будь-яких ризиків, на які він посилається.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 р. та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ „Феррарі-Браво проти Італії.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).
Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовжувати злочинну діяльність, оскільки він не має постійного місця роботи та законних джерел доходів; впливати на потерпілих, свідків. Також судом врахована тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується; репутація обвинуваченого - відсутність у нього законного джерела доходу та роботи, а також те, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, будучи у стані алкогольного сп`яніння.
Клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає, оскільки захистом не надано документів на підтвердження того, що тітка обвинуваченого надає згоду на проживання за її адресою ОСОБА_5 та його утримання, а застосування домашнього арешту за адресою реєстрації та проживання обвинуваченого неможливе, оскільки це може мати негативні наслідки, бо потерпілі у кримінальному провадженні - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , тобто по-сусідству з обвинуваченим. Все це, на думку суду та з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою. Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_5 міри запобіжного заходу.
Оскільки строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому закінчується 02.01.2020, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , поєднаний із застосуванням насильства, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави йому не визначається.
Керуючись ст. 314-315 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, тобто до 25 лютого 2020 р.
Ухвала відповідно до Рішення Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_10 -Шаховал