В И Р О К
Іменем України

26.06.2020 року м.Мостиська
єдиний унікальний номер:448/1155/19
провадження № 1-кп/448/49/20
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) кримінальне провадження №0000260 від 12.06.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Поповичі, Мостиського району Львівської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, востаннє судимого 12.03.2019 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 год.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
учасники процесу:
прокурор ОСОБА_4
потерпіла ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
Громадянин ОСОБА_3 , 10.06.2019 року о 22:00 год., знаходячись у житловому будинку, що в с.Поповичі, Мостиського району Львівської області, під час сімейної сварки із дружиною, маючи умисел на спричинення такій тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_5 , декілька ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя та один удар ногою в область правого коліна. Вказаними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 , п`ять синців на обличчі, синець на правій нозі, котрі згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно зазначеного дня та часу, при наведених в обвинувальному акті обставинах, під час сімейної сварки із дружиною ОСОБА_5 , наніс такій тілесні ушкодження в різні ділянки тіла, завдавши при цьому тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся. Просив не застосовувати суворої міри покарання. Зазначив, що попросив вибачення у потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 , в судовому засіданні надала аналогічні, як і обвинувачений покази, щодо обставин нанесення їй тілесних ушкоджень, 10.06.2020 року, у вечірній час за місцем їх проживання, що у с.Поповичі, Мостиського району Львівської області. Просили суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати те, що такий вибачився за вчинене, попросивши пробачення у неї.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_3 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам положення ст.349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, - суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд обмежився допитом обвинуваченого і потерпілої, та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , в межах пред`явленого обвинувачення.

Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Суд знаходить винність обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю.

Вважає, що дії ОСОБА_3 , юридично вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він своїми діями заподіяв потерпілій ОСОБА_5 , умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень невеликої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , суд керується тим, що його поведінка в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, що стверджується довідкою виданою Мостиською районною поліклінікою від 20.06.2019р. за №125, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується те, що такий раніше неодноразово судимий, вчинив злочин не відбувши інше покарання, посередньо характеризується за місцем проживання, де проживає з матір`ю ОСОБА_6 , офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність доходу, є особою молодого віку, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину, а також думку потерпілої, котра просила не застосовувати сувору міру покарання для обвинуваченого, з огляду на те, що такий вибачився за вчинене.

Судом також надана оцінка досудовій доповіді Мостиського РС філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий. Також Мостиський РС філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе, та становить високий рівень для суспільства (у тому числі й для окремих осіб). Однак, у зв`язку із тим, що санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу або громадських робіт чи виправних робіт, орган пробації просить винести рішення на розсуд суду.

З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурора, який просив призначати покарання для обвинуваченого у вигляді громадських робіт, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку та погоджується з думкою державного обвинувача про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання саме у вигляді громадських робіт, в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, проте із застосуванням норм ст.71 КК України з огляду на таке.

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 12.03.2019 року ОСОБА_3 , був засуджений за ч.1 ст.185 КК України до 100 год. громадських робіт.

Відповідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, враховуючи все вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 застосовує вимоги ч.ч.1,4 ст.71 КК України щодо часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 12.03.2019 року, яке становить 52 год. громадських робіт (стверджується довідкою органу пробації), до покарання, призначеного за даним вироком, і призначає йому покарання у виді громадських робіт.

Підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ч.1 ст.69 КК України, - відсутні.

Зазначеного висновку суд дійшов виходячи з того, що ОСОБА_3 , є раніше судимою особою, при цьому ніде не працює.

Відповідно до ч.1 ст.53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.

Частиною 1 статті 57 КК України визначено, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Враховуючи, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, чого не заперечував в судовому засіданні сам обвинувачений, суд вважає, що виконання обвинуваченим покарання у вигляді штрафу буде ускладненим, з огляду на його матеріальний стан, у зв`язку з чим застосування до нього покарання у виді штрафу чи виправних робіт є недоцільним.

Частиною 1 статті 56 КК України визначено, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.56 КК України громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Частиною 3 статті 56 КК України визначено, що громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Разом з тим, ОСОБА_3 не є особою, визнаною особою з інвалідністю першої або другої групи, а також особою, яка досягла пенсійного віку, враховуючи викладене суд вважає за доцільне призначити останньому, як було зазначено вище, покарання саме у вигляді громадських робіт.

З матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні, відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні відсутні речові докази.

Цивільний позов потерпілою особою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

На підставі ч.ч.1, 4 ст.71 КК України до вищевказаного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Мостиського районного суду Львівської області від 12.03.2019 року, призначивши ОСОБА_3 , остаточне покарання за сукупністю вироків, - 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт.

У відповідності до положень частини 4 статті 36 Кримінально-виконавчого кодексу України судове рішення про застосування до засудженого покарання у вигляді громадських робіт приводиться до виконання не пізніше десятиденного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили або звернення його до виконання.

Цивільний позов потерпілою особою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ст.349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «___» ______________ 20 __ р.

Суддя ОСОБА_1