ВИРОК
7 липня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 24.04.2003 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки; 2) 23.05.2008 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 510 грн.; 3) 06.03.2012 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі; 4) 09.10.2018 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
03.10.2018 потерпілий ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у денний період часу, надав ОСОБА_4 банківську картку № НОМЕР_1 , від свого кредитного рахунку відкритого в АТ КБ «Приват Банк», для зняття грошових коштів у розмірі 200 грн.
Після отримання вказаної банківської картки у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілого.
Після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілого, шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 , 03.10.2018 направився за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 24, де за допомогою банківської картки та банкомату, зняв з кредитного рахунку потерпілого грошові кошти у розмірі 1 000 грн.
Всього ОСОБА_4 зняв з кредитного рахунку потерпілого грошові кошти у розмірі 4 200 грн., які витратив на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю. Зазначив, що час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. У скоєному щиро розкаявся, вину усвідомив, цивільний позов визнав, просив призначити не суворе покарання.
Потерпілий ОСОБА_5 про день, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлявся у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явився без поважних причин.
Судом встановлено, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і правильно розуміють зміст цих обставин, окрім того, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції.
Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 і дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу останнього, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За таких обставин суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, і кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 190 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального правопорушення середньої тяжкості, його наслідки, обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав провину, щиро розкаявся у вчиненому, є раніше засудженим, судимість якого в установленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, та знову скоїв злочин, має місце реєстрації та проживання, його сімейний стан, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб не має, матеріальне становище, його соціальний статус, те, що він не займається суспільно-корисною діяльністю, не працює, його стан здоров`я, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, поведінку обвинуваченого після скоєного злочину та під час судового розгляду кримінального провадження.
До обставин, що помякшують покарання ОСОБА_4 , передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України судом встановлено не було.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України, про те що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, беручи до уваги, що обвинувачений вчинив умисний корисливих злочин середньої тяжкості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України.
Разом з тим, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання являється не тільки карою за вчинений злочин, а має мету виправлення та перевиховання засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - визнання вини та щире каяття, усвідомлення характеру своєї протиправної поведінки, критичного ставлення до вчиненого, наявність одного епізоду злочинної діяльності, наявність постійного місця проживання та сім`ї, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , можливе зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку, передбаченого ч. 4 ст. 75 КК України, та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Цивільний позов, заявленийОСОБА_5 на суму 4 200 грн., який визнаний обвинуваченим підлягає задоволенню. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Арешт на майно не накладався. Питання щодо речових доказів вирішується судом, відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 обирався ухвалою слідчого судді від 21.12.2018 року у вигляді особистого зобов`язання строком до 21.02.2019, дія якого скінчилася і питання щодо його продовження сторонами кримінального провадження не ставилося.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 369 371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 спричинену матеріальну шкоду у сумі 4 200 (чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.
Речові докази, а саме:
- мобільний телефон «Samsung GT-Е1202» в корпусі чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити ОСОБА_5 .
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 на час ухвалення вироку не обирався.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1