ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/145/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 622/1538/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000484 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000484 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та накласти арешт на майно, тимчасово вилучене в приміщенні АДРЕСА_1 , тобто на брезентові полотна з написами "Національна лотерея, твоя перемога", "24 години", що перебуває у володінні ФОП " ОСОБА_8 ", місце розташування фізичної особи підприємця: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування скарги прокурор зазначив, що висновок слідчого судді щодо пропуску прокурором строку подання клопотання і не усунення недоліків є помилковим. 20.12.2019 після проведеного огляду місця події, де було виявлено та вилучено вказане у клопотанні майно, слідчим 21.12.2019, поштою, подано клопотання про арешт тимчасового вилученого майна, яке надійшло до суду 24.12.2019. Отримавши ухвалу слідчого судді від 24.12.2019 усунення недоліків, було усунуто недоліків, шляхом зазначення обставин направлення клопотання в день вилучення майна, а також долучення до клопотання копії відповідної квитанції про направлення клопотання поштою саме 21.12.2019, прокурор 27.12.2019 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. Однак дані обставини не були враховані слідчим суддею про розгляді вказаного клопотання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, СВ Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000484 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 203-2 ККУкраїни.

26.12.2019 р. прокурор Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене в приміщенні АДРЕСА_1 , а саме: на брезентові полотна з написами «Національна лотерея, твоя перемога», «24 години», що перебуває у володінні ФОП « ОСОБА_8 », місце розташування фізичної особи підприємця: АДРЕСА_2 .

Клопотання слідчий мотивував тим, що вилучені в приміщенні АДРЕСА_1 брезентові полотна з написами «Національна лотерея, твоя перемога», «24 години», як речовий доказ, підтверджують обставини здійснення невстановленими особами грального бізнесу у приміщеннях АДРЕСА_3 та в приміщенні АДРЕСА_1 . Для збереження зазначеного майна, яке може бути засобом вчинення кримінального правопорушення, може зберігати на собі його сліди та в подальшому може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення, просив накласти арешт на вказане майно.

Ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000484 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що подання клопотання про арешт вилученого в ході огляду майна необхідно було здійснити 21.12.2019 безпосередньо до канцелярії суду, оскільки 21.12.2019 - робочий день, що не спричинило б невиправданої затримки в розгляді клопотання про арешт Враховуючи, що подальше зволікання з вирішенням питання про арешт майна призведе до порушень прав власників, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження №0000484 від 20.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, задоволенню не підлягає.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає нормам діючого законодавства.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу: якщо воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб та не доведено значення вилучення майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.
Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурором не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження. У клопотанні не зазначено, яка саме діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних стимуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному ) казино, мала місце в конкретному випадку. Будь-яких осіб, які здійснювали б один або декілька видів діяльності грального бізнесу, в клопотанні не зазначено. Матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні та не містять доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. Не доведено значення вилучення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований, а також процесуальних документів щодо визнання зазначеного майна речовими доказами. Санкція ч. 1 ст. 203-2 КК України не передбачає конфіскації майна, цивільний позов не заявлено.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як на час розгляду клопотання слідчим суддею, так і на час розгляду судового колегією апеляційної скарги прокурора, підозра власнику майна не пред`явлена, доказів того, що вилучене майно має відношення до кримінального провадження не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
За вказаних обставин рішення слідчого судді суду першої інстанції у повному обсязі не може бути визнано обґрунтованим, оскільки не містить в собі обґрунтування мотивів його прийняття і не відповідає положенням ст. 370, 372 КПК України.
На підставі вищевикладеного, ухвала слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2019 року підлягає скасуванню, з прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора. Відповідно апеляційна скарга прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2019 року скасувати та прийняти нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000484 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України з інших підстав.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді