Справа № 682/902/20
Провадження № 1-м/682/3/2020
У Х В А Л А
Іменем України
15 травня 2020 року м. Славута Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Шепетівської місцевої прокуратури

Хмельницької області ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Славута Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , засудженого вироком Новомосковського міського суду Тульської області Російської Федерації від 22 січня 2018 року за ч. 3 ст. 30, п. "а" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 16-17 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років зі штрафом 50000 рублів, ч. 3 ст. 30, п. "а" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 17-18 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років зі штрафом 50000 рублів, ч. 3 ст. 30, п.п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 19 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців зі штрафом 80000 рублів, ч. 3 ст. 30, п.п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 21 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років зі штрафом 100000 рублів та на підставі ч. 2 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань йому остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років зі штрафом в розмірі 170000 рублів з відбуванням покарання у виправній колонії сурового режиму, а у строк покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 23 грудня 2016 року по 21 січня 2018 року,

в с т а н о в и в :

23.04.2020 року до суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Новомосковського міського суду Тульської області Російської Федерації від 22 січня 2018 року про засудження громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу ХІІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 р № 956/33927, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 13.12.2019 за № 06-157804/19.

У клопотанні Міністерство юстиції України просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Новомосковського міського суду Тульської області від 22.01.2018 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України; вирішити питання про виконання додаткового покарання у виді штрафу, призначеного вироком Новомосковського міського суду Тульської області від 22.01.2018 року ОСОБА_4 .

Представник Міністерства юстиції України належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився. Розгляд справи просить проводити без участі представника Міністерства юстиції України, про що зазначив у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України участь представника Міністерства юстиції України у судовому засіданні з розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України не є обов`язковою .

Прокурор Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що клопотання підлягає задоволенню, а вирок Новомосковського міського суду Тульської області Російської Федерації від 22 січня 2018 року підлягає приведенню у відповідність із законодавством України. На підставі проаналізованих матеріалів, долучених до клопотання, просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Новомосковського міського суду Тульської області від 22.01.2018 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України за кожним з чотирьох епізодів; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України - 8 років позбавлення волі за кожним з епізодів без конфіскації майна, оскільки конфіскація як додаткове покарання не передбана у санкції ч. 4 ст. 228.1 КК РФ та без застосування додаткового покарання у виді штрафу, як визначено вироком суду РФ, оскільки таке додаткове покарання не передбачене санкцією ч. 3 ст. 307 КК України та визначити остаточне покарання за правилами ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за кожним епізодом окремо, у виді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна та без накладення штрафу, враховуючи, що вчинені ОСОБА_4 злочини є умисними особливо тяжкими, а максимальний строк, встановлений для позбавлення волі в Загальній частині цього Кодексу (ч. 2 ст. 63 КК України), - п`ятнадцять років.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання, суд виходить з положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, норм Кримінального кодексу України та Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 р № 956/33927.

Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті органи держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 Конвенції.

Пунктами а)-d) частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і не повинен посилювати кримінальні покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Як слідує з частини першої статті 10 Конвенції про передачу засуджених осіб, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

22 січня 2018 року вироком Новомосковського міського суду Тульської області Російської Федерації ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 30, п. "а" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 16-17 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років зі штрафом 50000 рублів, ч. 3 ст. 30, п. "а" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 17-18 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років зі штрафом 50000 рублів, ч. 3 ст. 30, п.п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 19 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців зі штрафом 80000 рублів, ч. 3 ст. 30, п.п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за епізодом від 21 грудня 2016 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років зі штрафом 100000 рублів та на підставі ч. 2 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань йому остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років зі штрафом в розмірі 170000 рублів з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, строк покарання ОСОБА_4 рахується з 22 січня 2018 року, у строк покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 23 грудня 2016 року по 21 січня 2018 року включно.

Апеляційною ухвалою Тульського обласного суду Російської Федерації від 15.06.2018 року вирок Новомосковського міського суду Тульської області від 22 січня 2018 року залишений без змін.

Вирок набрав законної сили 15 червня 2018 року, про що зазначено у розпорядженні про виконання вироку, який набрав законну силу .

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Тульській області»; кінець відбуття строку покарання - 22.12.2030.

ОСОБА_4 є громадянином України, зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується анкетними даними, зазначеними у вироку РФ від 22.01.2018, відміткою у паспорті громадянина України та довідкою Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 16.03.2020 № 6.5-2086/6-20 .

ОСОБА_4 висловив бажання бути переданим в Україну, що підтверджується його письмовою заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом. При цьому суд України не вправі ревізувати висновки суду іншої держави щодо встановлених ним фактичних обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 610 КПК України засудженому ОСОБА_4 слід визначити статті ( частини статей ) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і визначити строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку Новомосковського міського суду Тульської області Російської Федерації.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Конвенції передбачено, що у випадку заміни вироку, застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Змінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і неповинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавством держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

Дослідивши вирок Новомосковського міського суду Тульської області від 22.01.2018 року та статті кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 п. "а" ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включно з мережею "Інтернет"), організованою групою у значному розмірі - два епізоди; ч. 3 ст. 30 п.п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включно з мережею "Інтернет"), у великому розмірі, організованою групою - два епізоди.

Дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, також є кримінальним правопорушенням (злочином) згідно із законодавством України, за які кримінальна відповідльність передбачена ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, тобто замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у великих розмірах, організованою групою.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті ( санкцією частини статті ) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає максимальний строк основного покарання у вигляді позбавлення волі - 12 років, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_4 не може бути призначене основне покарання за кожним з епізодів більше 8 років позбавлення волі (дві третини максимального строку позбавлення волі, передбачено санкцією частини 3 ст. 307 КК України ).

Тому, з урахуванням положень ст. 68 КК України ОСОБА_4 слід визначити основне покарання по кожному з чотирьох епізодів у вигляді позбавлення волі на строк 8 років, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі. Тому положення ч. 3 ст. 307 КК України в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені вироком відносно ОСОБА_4 та санкцією ч. 4 статті 228.1 КК РФ.

Згідно з ч. 5 ст. 610 КК України невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачене законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Оскільки додаткове покарання у виді штрафу не передбачене санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, суд не може призначити ОСОБА_4 додаткове покарання у виді штрафу, визначене вироком Новомосковського міського суду Тульської області за ч. 4 статті 228.1 КК РФ.

При визначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадку, передбаченого п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, якщо строк покарання призначеного вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку визначеного вироком іноземної держави.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 610 КПК України та ст. 11 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб, вимоги частин 1 і 2 ст.70 КК України, яка відповідає ч. 2 ст. 69 КК РФ, та яка вказує, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання; якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 63 КК України, відповідно до якої максимальний строк покарання у виді позбавлення волі може становити п`ятнадцять років, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обчислювати з 22.01.2018 року - відповідно до дати, яка встановлена вироком Новомосковського міського суду Тульської області Російської Федерації від 22.01.2018 року.

Крім того, виходячи із положень п. с) ст. 11 Конвенції, суд повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.

Тому у строк покарання ОСОБА_4 слід зарахувати період попереднього тримання під вартою до ухвалення вироку з 23 грудня 2016 р по 21 січня 2018 року включно.

У строк попереднього ув`язнення у відповідності до п.п. в п. 4 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26 листопада 2015 року включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Приписами п. 1 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26 листопада 2015 року встановлено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові № 13-31кс18 від 29 серпня 2018 року, вказівки якого є обов`язкові для виконання судом першої інстанції, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Як вбачається з копії вироку Новомосковського міського суду Російської Федерації від 22.01.2018 року ОСОБА_4 вчинив кримінально карані діяння до 20 червня 2017 року і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII.

Таким чином, засудженому ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 23.12.2016 року по 21.01.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 603 Кримінального процесуального кодексу України за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому, суд визначає яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що є всі законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України, однак в частині вирішення питання про виконання додаткового покарання слід відмовити.

Керуючись ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, ст. ст. 7, 603, 606, 610 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міського суду Тульської області від 22 січня 2018 року відносно ОСОБА_4 привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що ч. 3 ст. 30, п. "а" ч. 4 ст. 228.1, ч.3 ст. 30, п.п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджено вироком Новомосковського міського суду Тульської області від 22 січня 2018 року відповідає ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.

Засудженому ОСОБА_4 на підставі вироку Новомосковського міського суду Тульської області від 22 січня 2018 року визначити покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України (за епізодами від 16-17 грудня 2016 року) - 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України (за епізодами від 17-18 грудня 2016 року) - 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України (за епізодами від 19 грудня 2016 року) - 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України (за епізодами від 21 грудня 2016 року) - 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_4 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 22 січня 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 23.12.2016 року по 21.01.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Головуючий суддя ОСОБА_1