Ухвала
Іменем України
23 червня 2020 року
м. Київ
справа № 473/4295/17

провадження № 51- 1436 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової
палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилається на незаконність зазначених судових рішень, які підлягають скасуванню в частині кваліфікації його дій, посилається на порушення його права на захист.
Водночас, засуджений ОСОБА_4 у скарзі зазначив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якому зазначив, що він не подав касаційну скаргу в передбачений законом строк через стан здоров`я, та у зв`язку з тим, що розірвав угоду із захисником 31 січня 2019 року. Просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.
Суд, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі та клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, дослідивши надані засудженим копії судових рішень, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягає, а касаційну скаргу слід повернути з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст.426 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до практики Європейського суду, здійснені поза межами встановленого законом процесуального строку провадження у справі чи поза межами встановленого строку застосування певних процесуальних актів, дії, в тому числі суду, визнаються незаконними, а отримані при цьому результати таких дій юридично нікчемними.
18 червня 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання та касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, тобто через значний проміжок часу, поза межами визначеного процесуальним законом строку на касаційне оскарження, який минув 02 травня 2019 року.
У клопотанні засуджений ОСОБА_4 , посилається на поважні причини пропуску строку, зокрема на те, що він не подав касаційну скаргу в передбачений законом строк через стан здоров`я, та у зв`язку з тим, що розірвав угоду із захисником 31 січня 2019 року.
На думку Суду, зі змісту поданого засудженим клопотання не вбачається обґрунтованих підстав для поновлення строку касаційного оскарження, оскільки ним не надано доказів на підтвердження доводів про неспроможність через стан здоров`я подати вчасно касаційну скаргу на судові рішення та не зазначено, яким чином розірвання із захисником договору про надання правової допомоги вплинуло на можливість своєчасного подання касаційної скарги у передбачений законом строк, при цьому враховуючи те, що угода була розірвана, як зазначено ОСОБА_5 у клопотанні, саме 31 січня 2019 року, тобто на день постановлення ухвали апеляційного суду, з якого почалось обчислення процесуального строку на касаційне оскарження - три місяці.

Оскільки з дня постановлення ухвали апеляційного суду минув досить тривалий час, засуджений мав достатньо часу та не був позбавлений можливості, самостійно як учасник даного кримінального провадження подати касаційну скаргу в межах передбаченого законом трьохмісячного строку.

Інших причин пропуску строку, які б касаційний суд міг визнати поважними, у поданому клопотанні засудженим не наведено.
Згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи положення чинного КПК, наведені засудженим причини значного пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не можна визнати поважними, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання засудженого щодо поновлення йому цього строку.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 підлягає поверненню.

Керуючись ст.429 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3