КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.05.2020 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.07.2020 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло у нічний час доби, а саме з 23.00 год. до 07.00 год., із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Апелянт посилався на незаконність оскаржуваної ухвали, та зазначав, що повний текст ухвали йому не вручено.

Крім того, на ухвалу слідчого судді надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , в якій він просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Апелянт зазначав, що єдиною підставою для обрання запобіжного заходу послугувала підозра ОСОБА_11 у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.
В ухвалі вказано про існування ризиків переховування підозрюваного від слідства та суду з тих підстав, що він може спілкуватися із невстановленими слідством особами, проте жодного доказу чи аргументованого припущення на підтвердження існування такого ризику у клопотанні не міститься, а тому такі доводи є очевидно надуманими.
Слідчий у клопотанні послався на те, що підозрюваний може знищити певне майно та документи, що мають істотне значення для слідства, проте, на думку апелянта, вказаний ризик може бути усунутий шляхом обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Крім того, всі документи та майно вилучені і перебувають у володінні слідства.
Будь-яких інших додаткових підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу не наведено, а інші зазначені у клопотанні ризики не стосуються ОСОБА_11 .
Крім того, клопотання не містить обґрунтування з посиланням на матеріали справи про те, що вказані у клопотанні ризики не можуть бути усунуті шляхом обрання будь-якого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Слідчим не наведено жодного конкретного мотиву та доказу, який би свідчив про те, що в разі обрання іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, ОСОБА_12 буде ухилятися від слідства та суду або чинити тиск на свідків.
При обранні запобіжного заходу слідчим суддею не взято до уваги вимоги ст. 178 КПК України, а саме дані про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, довгий час працює на займаній посаді і користується повагою колег та керівництва, має постійне місце роботи та гарну репутацію, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, раніше від органів досудового слідства не переховувався, має на утриманні дружину, дітей та матір-інваліда.
Крім того, апелянт посилався на необгрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, та зазначав, що факт озброєності як однієї з ознак банди, має бути відомий всім її учасникам для кваліфікації їх дій за ст. 257 КК України. Однак, органом досудового розслідування не наведено посилання на докази існування цієї обставини.
Підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ст.ст. 146, 189 КК України, на переконання апелянта, фактично грунтується лише на показаннях нібито постраждалих осіб, а не на зібраних у справі об`єктивних доказах.
Зважаючи на те, що підозрюваний є працівником Служби безпеки України, виникає розумний сумнів у можливих мотивах потерпілих, в тому числі й пов`язаних з професійними обов`язками ОСОБА_11 .
Захисник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотання про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 від 11.03.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 06.05.2020 о 06 год. 05 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 07.05.2020 вручено повідомлення про підозру в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участі у такій банді та вчинюваних нею нападах, з правовою кваліфікацією таких дій за ст. 257 КК України; у викраденні людини з корисливих мотивів, щодо двох осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї, вчинене організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 146 КК України; та у вимозі передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому повторно, організованою групою, з погрозою вбивства, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 189 КК України.
08.05.2020 старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.05.2020 задоволено клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 04.07.2020 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, який працює на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Головного управління СБ у м. Києві та Київській області, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих чи свідків, знищення, спотворення чи приховування речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив підозрюваному розмір застави, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.
З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому злочинів та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
Посилання апелянта на необгрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, та невірну кваліфікацію його дій за ст. 257 КК України, є безпідставними, оскільки слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_6 . Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.
Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Зважаючи на викладене, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, та можливість призначення йому, у випадку визнання винуватим в інкримінованих йому злочинах, покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вірогідність настання яких, поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є досить високою.
Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням викладених обставин, посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , наявність у нього постійного місця роботи, гарної репутації за місцем роботи, відсутність даних про притягнення його до адміністративної відповідальності, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Врахувавши наявні ризики та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_6 діянь, колегія суддів приходить до переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси конкретної особи, у зв`язку з чим підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.
Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не скасовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.05.2020, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:
____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3