КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/110/2020 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2

27 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо легалізації (відмивання) злочинних доходів Департаменту процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року, -
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації, слідчий суддя виходив з того, що матеріали клопотання не містять достатніх доказів відповідності майна вимогам ст. 96-2 КК України, у зв`язку із чим прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а саме вимог ст. 96-1, ст. 96-2 КК України, ст. 170, ст. 172 КПК України. Вказує, що грошові кошти не мають законного джерела походження та постановою слідчого від 23.01.2019 визнані у даному кримінальному провадженні речовими доказами. Додає про відповідність грошових коштів п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 12 годину 00 хвилин 27.01.2020 року, про що надіслано повідомлення прокурору 17.01.2020року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причинисвоєї неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора.
Дане рішення слідчого судді суду першої інстанціїне може бути визнано обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне.
Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого статтею 209-1 КК України.
Положеннями статті 96-2 КК України передбачено підстави застосування спецконфіскації, зокрема у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна, наявність цих підстав має бути доведена ініціатором клопотання згідно ч. 5 ст. 132 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо легалізації (відмивання) злочинних доходів Департаменту процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно, є забезпечення спеціальної конфіскації (а.с. 1-6).
Представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що ОСОБА_10 перебуваючи з 2012 по 2016 р. на посаді начальника Департаменту фінансового моніторингу ПАТ «ВБР», діючи умисно, не подала у встановлений законодавством строк спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади із спеціальним статусом з питань фінансового моніторингу інформацію про фінансові операції, стосовно яких було достатньо підстав підозрювати, що вони можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом на загальну суму 13 500 000, 00 доларів США (еквівалент 117 355 500, 00 грн. на час здійснення фінансової операції), чим заподіяла істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209-1 КК України.
22.01.2019 колишньому начальнику Департаменту фінансового моніторингу ПАТ «ВБР» ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209-1 КК України (а.с. 65-76).
Так, прокурор у клопотанні зазначає, що грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках, відкритих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у ПАТ «ВБР», на загальну суму 13 500 000,00 доларів США не мали законного джерела походження та за злочинним задумом невстановлених слідством осіб повинні були набути статусу легалізованих після здійснення банком фінансових операцій, проведених з порушеннями порядку, встановленого законодавством про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму готівкою, тобто були об`єктом кримінально протиправних дій.
Надалі, вказані грошові кошти були перераховані на рахунки, відкриті ОСОБА_9 за № НОМЕР_4 та ОСОБА_6 за № НОМЕР_2 в AT «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» (МФО 380582, м. Київ, вул. Лаврська, 16, далі AT «МІБ») за сумою, конвертованою з іноземної валюти (долари США) в гривню за офіційним курсом НБУ під час здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВБР».
Постановою слідчого від 23.01.2019 вказані грошові кошти визнано речовими доказами.
З метою забезпечення спеціальної конфіскації ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2019 накладено арешт на грошові кошти в сумі 120 107 202,36 грн., що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_2 , відкритому ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ) в AT «МІБ» та на грошові кошти в сумі 119 071 825,92 грн., що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_4 , відкритому ОСОБА_9 (РНОКППФО НОМЕР_3 ) в AT «МІБ».
Ініціатор клопотання вказує, що протягом 2019 року на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ) в AT «МІБ», перераховано додатково 4 479 287,57 грн. в якості часткового перерахування коштів (2,5%) згідно реєстру кредиторів ПАТ «ВБР», затвердженого Рішенням №489 від 07.04.2016 (VII черга), а на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий ОСОБА_9 (РНОКППФО НОМЕР_3 ) в AT «МІБ», перераховано додатково 3 720 994,56 грн. в якості часткового перерахування коштів (2,5%) згідно реєстру кредиторів ПАТ «ВБР», затвердженого Рішенням №489 від 07.04.2016 (VII черга), що підтверджується листом AT «МІБ» №3024/II від 18.11.2019. Зазначені грошові кошти є частиною кредиторської заборгованості перед ОСОБА_9 та ОСОБА_6 згідно реєстру кредиторів ПАТ «ВБР», оскільки донараховані додатково як виплата заборгованості по депозиту з внесеної останніми на депозитні рахунки ПАТ «ВБР» готівки на загальну суму 13 500 000,00 доларів США (еквівалент на час здійснення фінансових операцій 117 355 500,00 грн.) у період 2013 - 2014 років.
Постановою слідчого від 25.11.2019 вказані грошові кошти визнано речовими доказами.
Аналіз клопотання прокурора про накладення арешту на майно та додані до нього матеріали, дають підстави для висновку, що дане клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Висновок слідчого судді стосовно відсутності правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, не знайшов свого підтвердження та спростовується доданими до клопотання матеріалами.
Аналізуючи наведені правові норми та враховуючи додані до клопотання документи та матеріали, якими апелянт, в свою чергу, обґрунтовує подану апеляційну скаргу, на переконання колегії суддів, стороною обвинувачення доведено наявність правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки вказані грошові кошти, що знаходилися у ПАТ «ВБР» на депозитних рахунках третіх осіб, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , були отримані останніми безоплатно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арештоб`єкта нерухомого майна, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про арешт майна задовольнити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4