ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/373/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/146/20 Категорія на ухвалу судуДоповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Чортківського районного суду від 13 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується за ч.2 ст.15, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.4 ст.190 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби з 20 год. до 07 год. без застосування електронного засобу контролю та одночасно покладено процесуальні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить прийняти її до розгляду, мотивуючи тим, що при її винесенні суд керувався ст.331 і главою 18 КПК України, а тому ухвали суду щодо обрання запобіжних заходів підлягають оскарженню.

Ознайомившись з апеляційною скаргою та матеріалами контрольного провадження, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.

Згідно статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Порядок реалізації права на апеляційне оскарження у кримінальному провадженні визначений відповідними положеннями Кримінального процесуального кодексу України, згідно яких окремі рішення суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку під час судового розгляду, а інші - лише після його закінчення при оскарженні судового рішення по суті справи.

Так, згідно із положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Виключенням з цього правила є ухвали суду щодо тримання особи під вартою (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України). Зазначеним Рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження лише ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Також, в п.2.4. мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний суд України вказав зокрема, що тримання під вартою є найбільш суворим і винятковим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Щодо порядку оскарження інших запобіжних заходів положення ст.392 КПК України залишаються чинними.

Враховуючи наведене і те, що домашній арешт на певний період доби не є винятковим запобіжним заходом, вважаю, що відсутні визначені кримінальним процесуальним законом підстави для апеляційного перегляду ухвали суду про застосування такого домашнього арешту, яку постановлено під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що право на апеляційне оскарження ухвали суду про застосування запобіжного заходу виникає на підставі положень ст.331 КПК України та глави 18 цього Кодексу (ст.176 - ст.213), вважаю, що такі висновки апелянта суперечать змісту цих норм КПК України, оскільки ними врегульовано лише порядок розгляду клопотання сторін щодо запобіжних заходів. Порядок апеляційного оскарження ухвал слідчого судді з цих питань визначений статтею 309 глави 26 КПК України, а суду статтею 392 глави 31 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст. 399 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Чортківського районного суду від 13 березня 2020 року.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя