Справа № 353/150/20
Провадження № 1-кп/353/59/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Тлумацького відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тлумач кримінальне провадження № 0000020, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньо освітою, розлученого, особи з інвалідністю III групи, не працюючого, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_6 умисно спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення було вчинено при наступних обставинах.

01.09.2019 року, приблизно о 17 год. 00 хв., в приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_7 та його сином ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт через те, що останній голосно розмовляв.

Під час конфлікту ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання щодо здоров`я потерпілого, умисно схопив дерев`яну палицю, якою намагався нанести удар по тілу ОСОБА_4 , однак останній прикрився рукою. Внаслідок цього ОСОБА_6 дерев`яною палицею наніс удар по лівій руці ОСОБА_4 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки із зміщенням відламків, які, згідно висновку експерта, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними у момент спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю, ствердивши обставини його скоєння, зазначені в обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно у вересні 2019 року він знаходився за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де під час конфлікту дерев`яною палицею наніс удар по лівій руці свого сина ОСОБА_4 , спричинивши йому тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаюється, просив його суворо не карати, запевняв, що такого більше не повториться.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Також судом враховується індивідуальний ступінь кримінального правопорушення, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, а також особу обвинуваченого.

Так обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті, до кримінальної відповідальності притягається вперше, повністю визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, негативно ставиться до вчиненого, шкоди кримінальним правопорушенням завдано не було.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У досудовій доповіді Тлумацьким районним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 19.06.2020 року зроблено висновок, що, беручи до уваги середню ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та низький рівень небезпеки, що становить обвинувачений для суспільства, його виправлення без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб, а також з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, призначити йому покарання в виді одного року позбавлення волі та, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 , щодо призначення покарання обвинуваченому поклались на розсуд суду.

За викладених обставин, з врахуванням позиції прокурора, обвинуваченого, потерпілого та його представника, а також висновку органу пробації, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, у виді позбавлення волі, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За змістом частини першої ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зважаючи на особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, є особою з інвалідністю 3 групи, обвинувачений змінив свою поведінку, суд приходить до висновку, що такі обставини суттєво зменшують суспільну небезпечність ОСОБА_6 і враховуються судом при визначенні покарання й вирішенні питання про можливість його звільнення від покарання з випробуванням.

Суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, проте в умовах здійснення контролю за його поведінкою, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 судом не встановлено.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки протягом іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського Апеляційного суду області через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1