Справа № 346/533/20
Провадження № 11-кп/4808/261/20
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.04.2020 року про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000034,
за участю: прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати внаслідок неповноти судового розгляду, ухвалити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що слідчий суддя належним чином не повідомив його про час розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, провів судовий розгляд за участю іншого захисника з метою проведення невідкладної слідчої дії, залученого з центру надання безоплатної допомоги. Вказує, що незважаючи на те, що він є захисником ОСОБА_8 , клопотання прокурора йому не було надіслано для ознайомлення. Вважає, що у такий спосіб ОСОБА_8 , який не вміє ні читати, ні писати, умисно був позбавлений права на захист своїх інтересів, обраним ним захисником. Вказує, що з текстом оскаржуваної ухвали від 23.04.2020 року, він ознайомився на сайті ЄРДР, яке було оприлюднене 27.04.2020 року, а тому саме з цієї дати вважає необхідним рахувати строк на апеляційне оскарження. Звертає увагу суду на те, що клопотання прокурора містить повторювальні шаблонні фрази та жодним чином документально не підтвердила наявність ризиків. Сторона захисту посилається на те, що попередніми ухвалами слідчих суддів відносно ОСОБА_8 обирався запобіжних захід у виді домашнього арешту у визначений період доби, який не порушувався останнім. Свої доводи аргументує й позитивними відомостями, що характеризують особу ОСОБА_8 .
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з того, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній має середній ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини суддя дійшов висновку про неможливість зміни ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, при цьому посилаючись й на те, що останньому оголошено ще одну підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України по іншому кримінальному провадженні.
Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 , та захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, ухвалу суду - залишити без змін, з таких підстав.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що його не було повідомлено судом про час розгляду справи, копія судового рішення на його адресу не надходила, зі змістом ухвали він ознайомився на сайті ЄРДР, яке було оприлюднене 27.04.2020 року, а тому саме з цієї дати, на думку апелянта, належить рахувати строк на апеляційне оскарження.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за необхідне забезпечити доступ до правосуддя захиснику ОСОБА_7 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у умисному заподіянні ОСОБА_10 , який є працівником правоохоронних органів, легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`яжу із виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України (а.п. 2-9).
Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 вбачається, що він висловив свою незгоду з тим, що судовий розгляд відбувався за участю іншого захисника, у зв`язку із чим, на його думку, обвинувачений ОСОБА_8 , який не вміє ні читати, ні писати, умисно був позбавлений права на захист своїх інтересів, обраним ним захисником.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними доводами апелянта, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому ст.49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.

Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.

З протоколу судового засідання, що є в матеріалах провадження, вбачається, що 23.04.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 (а.п. 101-104).

Жодного клопотання про те, що ОСОБА_8 відмовляється від розгляду справи за участю захисника ОСОБА_11 , останнім не заявлялось, що свідчить про безпідставність доводів апелянта з приводу порушення права на захист.

Твердження захисника в частині того, що стороною обвинувачення жодним чином не доведено та документально не підтверджено наявність ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В той же час, при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою в суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше його перебування під вартою.

Суддя продовжив строк тримання ОСОБА_8 під вартою з урахуванням тих доводів, що були наведені у клопотанні прокурора в обґрунтування ризиків, а саме: 1) усвідомлення ОСОБА_8 неминучості покарання за вчинене ним діяння, дає підстави вважати, що перебуваючи на волі останній може переховуватись від суду з метою ухилення від покарання; 2) ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на потерпілого та свідків може бути внаслідок того, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, окрім медичних доказів, ґрунтується й на свідченнях вказаних осіб; 3) пред`явлення ОСОБА_8 підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України по іншому кримінальному провадженні, може свідчити про наявність таких ризиків як вчинення іншого кримінального правопорушення, так й перешкоди кримінальному провадженню іншим чином.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином мотивував в оскаржуваній ухвалі свої висновки в частині доцільності продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, суд першої інстанції своє рішення обґрунтував тим, що залишаються реальними ризики можливого ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, вчинення ним нових злочинів та здійснення тиску на свідків і потерпілого при звільненні з-під варти, виходячи з характеру висунутого проти нього обвинувачення, ступеню тяжкості злочину, в якому обвинувачується останній, та з тяжкості покарання, що загрожує йому у разі доведеності вини, а також з відомостей про особу обвинуваченого.

Розглядаючи питання продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, врахував й практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині неможливість зміни обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, виходячи з того, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується Турлуківський має середній ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку колегії суддів, суддя, мотивувавши свої висновки в контексті кримінального провадження та в співставленні з даними про особу обвинуваченого, обґрунтовано дійшов висновку, що запобігти наявним у справі ризикам може лише найбільш суворий запобіжний захід.

На думку колегії суддів, висновки судді про недостатність застосування на даний період часу більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є обґрунтованими.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів враховує й те, що відносно ОСОБА_8 по кримінальному провадженню за №0000092 від 05.03.2017 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, яке знаходиться в Косівському районному суді Івано-Франківської області.

Вказівка захисника на те, що клопотання прокурора містить повторювальні шаблонні фрази, не є підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту як на підставу зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю на те, що ОСОБА_8 не були порушені попередні запобіжні заходи у виді домашнього арешту у визначений період доби, а також посилання на позитивні дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , самі по собі не є достатніми підставами для скасування прийнятого судом рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, ухвалу сулу першої інстанції залишити без змін.
Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 177, 183, 197, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.04.2020 року про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у рамках кримінального провадження №0000034, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5