Справа № 509/949/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000326 від 27.02.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Іллічівськ, Одеської області, українця, громадянин України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює механіком Балконтейнер сервіс в м.Іллічівськ, на утриманні має двох неповнолітніх доньок, 2013 та 2016 року народження, раніше не судимий,

підозрюваного у скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст.345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Клопотанням про обрання запобіжного заходу зазначено, що у провадженні СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №00000326 за підозрою ОСОБА_7 24.06.1988 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.345 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 26.02.2020, о 22 годин 48 хвилин екіпажу сектору патрульної поліції Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області до якого входили поліцейські вказаного відділу: сержант поліції ОСОБА_8 , рядовий поліції ОСОБА_9 , старший сержант поліції ОСОБА_10 , яким на планшет надійшло повідомлення від оперативного чергового Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, про те, що звернулася ОСОБА_11 , та повідомила що за адресою: АДРЕСА_1 її чоловік ОСОБА_7 знаходячись в алкогольному сп`янінні кидається у бійку.

Під час виконання вищевказаними працівниками поліції службових обов`язків, 26.02.2020 близько 22 годин 58 хвилин сержант поліції ОСОБА_8 , рядовий поліції ОСОБА_9 , старший сержант поліції ОСОБА_10 , перебуваючи у будинку за викликом ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходились її чоловік ОСОБА_7 , ОСОБА_12 яка є сестрою ОСОБА_11 , та неповнолітні діти, в ході відпрацювання вказаного виклику та збору необхідних документів, до будинку увійшов ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є хлопцем ОСОБА_14 та приїхав за її проханням.

Увійшовши до будинку ОСОБА_13 разом з ОСОБА_15 направився до дитячої кімнати слідом за ним направився ОСОБА_7 , через деякий час з дитячої кімнати роздавалися крики, на вказані крики співробітники поліції Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області сержант поліції ОСОБА_8 , рядовий поліції ОСОБА_9 , старший сержант поліції ОСОБА_10 , увійшовши до дитячої кімнати та помітили, що ОСОБА_7 намагається наносити удари рукою зігнутою у кулак в область тіла ОСОБА_13 , помітивши дії ОСОБА_7 діючи в межах наданих їм повноважень, поліцейські запропонували ОСОБА_7 припинити протиправні дії, повідомивши його, що у разі продовження, він буде притягнутий до відповідальності.

На попередження та на неодноразові вимоги працівників поліції, припинити протиправні дії, ОСОБА_7 не відреагував, після чого співробітники поліції підбігли до місця де ОСОБА_7 намагався наносити удари ОСОБА_13 , та почали відтягувати ОСОБА_7 від ОСОБА_13 , тим самим тримали ОСОБА_7 за руки, після чого ОСОБА_7 почав супротив по відношенню до працівника поліції ОСОБА_8 , що виразилось в поштовхі, після поштовху ОСОБА_8 випрямив спину, та ОСОБА_7 відразу ж умисно наніс один удар рукою зігнутою в кулак в область обличчя поліцейському ОСОБА_8 , тим самим спричинив тілесні ушкодження.

Згідно довідки № 61 від 27.02.2020 року ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забій м`яких тканин ділянки чола та перенісся.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи держаної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» - Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Пунктом 2 статті 18 вказаного Закону передбачено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» - Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення вручене ОСОБА_7 27.02.2020.

Обґрунтованість пред`явленої підозри підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; довідка № 61 Овідіопольської ЦРЛ про те, що у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забій м`яких тканин ділянки чола та перенісся.

В діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 345 КК України.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України встановлена наявність ризиків, які обґрунтовують застосування запобіжного заходу, а саме: п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України: з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України: незаконно впливати на потерпілого та свідків; п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення;

Таким чином, підстави обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 є цілком обґрунтованими.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.
Кримінальним кодексом України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років.
Слідчий вважає, що підстави обрання виключного запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 є цілком обґрунтованими, а застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.181, 183, 184, 193, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000326 від 27.02.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з 22.00 години до 06.00 години наступного дня, строком на 60 днів, до 26.04.2020 р.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 . такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 за першою вимогою;

2) щодня з 22.00 години до 06.00 години наступного дня не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 26.04.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено та оголошено 02.03.2020 р. о 13.45.

Слідчий суддя ОСОБА_1