Справа № 550/118/20
Провадження №1-кп/550/43/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2020 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене 09.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , українця, гр. України, освіта середня спеціальна, розлученого, не працюючого, не військовозобов`язаного раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197-1 ч. 2 КК України, -
у с т а н о в и в :
В один із днів другої декади жовтня 2019 р. ОСОБА_4 , не маючи жодних дозволів та рішень органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування, всупереч встановленому законом порядку, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 ЗК України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 ЗК України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), та ст. 125 ЗК України, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, в також ст.ст. 60, 61, 150 ч. 1 п. г ЗК України і ст.ст. 88 та 89 ВК України, згідно з якими, навколо водойм, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються навколо водойму уздовж урізу води шириною 25 м. для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв та розорав земельні ділянки площею 0, 3268 га та 0, 605 га, а всього загальною площею 0, 9318 га, в межах водоохоронної зони ставка, які розташовані на території Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, з метою посіву сільськогосподарських культур, при цьому достовірно знаючи, що вказані земельні ділянки у встановленому порядку у власність або оренду йому не передавались. Самовільним зайняттям земельних ділянок ОСОБА_4 заподіяв державі Україна в особі Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області матеріальну шкоду у розмірі 6 646 грн. 46 коп.
Дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельних ділянок в охоронній зоні.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, про обставини його вчинення дав показання, як указано в описовій частині вироку.
З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочину знайшла своє підтвердження і повністю доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 197-1 КК України, т.я. він вчинив самовільне зайняття земельних ділянок в охоронній зоні.
Згідно досудової доповіді уповноваженої особи органу з питань пробації від 10.01.2020 ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній; виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Обставинами, які, пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України, виходячи з вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, щиро розповідав про скоєне та каявся, його поведінку до вчинення злочину та під час кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, розмір збитку, який відшкодований, а також висновок досудової доповіді, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України, яке буде, на думку суду, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Одночасно суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, а тому вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надійшло.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до приписів ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, і призначити йому покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даному органу про зміну місця свого проживання.
Речовий доказ - трактор колісний "DW244AC", ДРН НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 та переданий йому на зберігання, вважати повернутим власнику як йому належний.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1