Справа № 206/4639/19
1-кп/206/76/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_3 по кримінальному провадженню під № 0000020, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника-адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

"21" листопада 2019 р. до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду напідставі ст. 407 КПК України надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 обґрунтовуючи його наступним. ОСОБА_3 , усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує за обвинуваченням за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 296 КК України, буде вчиняти інші дії, якими перешкоджатиме вирішенню даного кримінального провадження в розумні строки, зокрема, а саме не буде з`являтись у судові засідання, призначені судом на конкретні дату і час, що вже мало місце 22 серпня 2019 року. Крім того, ОСОБА_3 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу немає, неповнолітніх дітей не має, у нього відсутня потреба доглядати за своїми батьками. Враховуючи зазначене, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід розглядати як крайню необхідність, оскільки всі інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти настанню ризику, передбаченого п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просив задовольнити клопотання прокурора.
Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні щодо вказаного клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту заперечували, з підстав недоведеності стороною обвинувачення наявності підстав застосування запобіжного заходу, які передбачені ч. 2 ст. 177 КПК України.
Вислухавши думку учасників судового процесу, вивчивши клопотання прокурора, а також додані до них матеріали, суд вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст.ст.177, 178, 181, 194 КПК України міра запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Так, в клопотанні про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту прокурором зазначено ризики в розумінні ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує за обвинуваченням за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 296 КК України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу немає, неповнолітніх дітей не має та у нього відсутня потреба доглядати за своїми батьками.
Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження; серед інших ними є запобіжні заходи.
Згідно з ч.1 ст.181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт являє собою позбавлення свободи в розумінні підпункту «с» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини (пункт 17 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Вітторіо та Луіджи Манчіні проти Італії», «Лавентс проти Латвії»).
Відповідно до положень ст.29 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України за ухваленням Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню ним злочину або його втечі після його вчинення. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а передбачає урахування низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, або вчиняти інші дії якими перешкоджатиме вирішенню даного кримінального провадження в розумні строки. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що взагалі позбавлений можливості зробити висновок про наявність чи відсутність вказаних ризиків, оскільки прокурором, окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчинені злочину, та обставин які мали місце при виконанні вимог ст. 290 КПК України на досудовому слідстві, не наведено жодної обставини, яка б свідчила про існування ризиків визначених відповідно до ст. 177 КПК України.
Отже, оцінивши наведені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів є необґрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 331, 314-315, ст. 372 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_3 по кримінальному провадженню під № 0000020, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1