Справа № 569/2670/19
УХВАЛА

про відмову задоволення клопотання

04 червня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
в ході розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження внесеного до ЄРДР 09.09.2017 за № 0006056 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
В с т а н о в и в:
В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження внесеного до ЄРДР 09.09.2017 за№ 0006056 обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Через канцелярію Рівненського міського суду від трудового колективу надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу на підставі статті 47 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вказане вище клопотання просили його задовольнити.

Разом з тим, ОСОБА_4 повідомив суд, що визнає свою вину в інкримінованому злочині.
Прокурор та сторона потерпілого заперечили задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу на підставі статті 47 КК України, просили суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши дане клопотання та взявши до уваги доводи сторін, суд дійшов наступного висновку.

Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Згідно ч.1 ст.47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

З вищевказаної норми слідує, що особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації.

Разом з тим, вказане клопотання подане та підписане фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 , правовий статус якої, не відноситься до підприємства, установи чи організації, а тому вказане клопотання задоволене бути не може.

Суд також звертає увагу на те, що також з вищевказаної норми слідує, що підставою для звільнення є сукупність елементів, одна із них є щире каяття, вчинення злочину вперше.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Хоча у клопотанні про звільнення від кримінальних відповідальності обвинуваченого й зазначається про щире каяття останнього, проте таке зазначення носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Натомість стороною захисту не надано, а судом не здобуто будь яких доказів того, що особа щиро розкаялась, складовою каяття якого, є повне визнання вини та відшкодування потерпіломузаданих збитків, та в тому числі і на підтвердження того, що обвинувачений сприяв органам досудового слідства та суду.

Окрім того, суд бере до уваги позицію потерпілого, який зазначив, що шкода завданим злочином потерпілим йому не відшкодована.

За таких обставин, з урахуванням того, що ФОП не може брати на поруки та відсутності підстави щирого каяття особи, суд дійшов переконання, що в заявленому клопотанні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись вимогами ст.ст. 285, 289, 314-316, 369 КПК України,суд,-

У х в а л и в:
У задоволенні клопотання трудового колективу ресторації «Кухель» про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу на підставі статті 47 КК України, по кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР 09.09.2017 № 0006056 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за кримінальним провадженням.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1