Справа №560/1181/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубровиця справу за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Свої вимоги заявник аргументує тим, що вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 січня 2016 року у справі №560/1181/15-к, який був частково змінений ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2016 року в частині цивільного позову ОСОБА_1 до ПАТ "СК Еталон", ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України. 14 січня 2020 року, йому було видано виконавчий лист по справі №560/1181/15-к, строк пред`явлення якого закінчився 23 травня 2019 року. Враховуючи те, що справа №560/1181/15-к знаходилась в Рівненському міському суді Рівненської області в період з часу з 2016 року по 2020 рік та матеріали якої досліджувались при розгляді справи №569/12036/16-ц, він не міг отримали виконавчий документ, тому просить суд поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В судове засідання заявник не з`явився, в заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання вказав на можливість розгляду даної заяви без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить такого висновку.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення Іменем України, яке є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, захист права повинен бути забезпечений судовими процедурами, які у свою чергу повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Статтею 433 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За правилами статті 127 цього Кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно із частиною 2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до копії актового запису про смерть №8 від 27 січня 2020 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим його правоздатність припинено, тому з вказаних підстав, стягнення за вищевказаним виконавчим листом є неможливим.

Так, в рішенні ЄСПЛ "Пономарьов проти України" суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ "Устименко проти України" судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (стаття 6 Конвенції ООН "Про захист прав людини та основоположних свобод").

З урахуванням викладеного, суд вважає, що безпідставне поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, призведе до порушення гарантованого права на справедливий суд та порушує принцип юридичної визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №560/1181/15-к, виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 14 січня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та франшизи в розмірі 1000 грн.

Керуючись статтею 433 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду Отупор К.М.