Справа № 359/4432/20
Провадження №1-в/359/185/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 липня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2018 року за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, до позбавлення волі строком на два роки один місяць, - про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :
11.06.2020 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. У поданому клопотанні зазначив, що став на шлях виправлення, не має жодного дисциплінарного стягнення, має два заохочення за роботу на промисловій зоні.

В судовому засіданні засуджений підтримав подане клопотання та просив задовольнити.

Представник колонії в судовому засіданні підтримав подане клопотання засудженого та вважав за можливе звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково від призначеного клопотання.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання засудженого та просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки засуджений раніше судимий, а під час відбування покарання в ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» на шлях виправлення не став, про що свідчить, зокрема, не бажання працювати. Окремо просив суд звернути увагу на те, що засуджений на шлях виправлення став та змінив свою поведінку лише перед настанням пільги, передбаченої ст. 81 КК України, що в свою чергу свідчить про бажання останнього лише звільнитись умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Суд, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Так, ОСОБА_4 засуджений за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2018 року за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, до позбавлення волі строком на два роки один місяць.

Минулі судимості: 18.11.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 286, ст. 75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки.

Початок строку: 15.01.2019 року. Кінець строку: 12.02.2021 року.

З матеріалів особової справи на засудженого, а саме характеристики від 04.06.2020 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_4 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 28.01.2019 року. Під час знаходження в ДУ «Київський СІЗО» зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався. 10.04.2019 року прибув до ДУ «Бориспільська ВК № 119» для подальшого відбування покарання. За час відбування покарання спочатку характеризувався позитивно, дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 2 рази, стягнень не мав. Але в подальшому змінив свою поведінку на посередню. На виробництві установи не працевлаштований. У взаємовідношеннях з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до статті 123 Кримінально - виконавчого кодексу України не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Відповідно до статті 127 Кримінально - виконавчого кодексу України, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, та не проявляє розумну соціально - корисну активність в організації її роботи. Відповідно до ст. 110 Кримінально - виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримання від них посилок і передач. 26.09.2019 року засуджений розглядався на комісії установи щодо можливості переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений не стає на шлях виправлення. 30.01.2020 року засуджений розглядався на комісії установи щодо можливості заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги по заяві засудженого. На профілактичному обліку установи не перебуває. Згідно вироку має позов, але виконавчий лист до установи не надходив. Вину у скоєному злочині визнав.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Для застосування звільнення, згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України (згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII), необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою довів, що став на шлях виправлення. За час відбування покарання спочатку характеризувався позитивно, дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 2 рази, стягнень не мав. В подальшому змінив свою поведінку на посередню. У взаємовідношеннях з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд. Вину у скоєному злочині визнав.

Суд вважає, що твердження прокурора щодо того, що засуджений ОСОБА_4 став на шлях виправлення та змінив свою поведінку лише перед настанням пільги, передбаченої ст. 81 КК України, що в свою чергу свідчить про бажання останнього лише звільнитись умовно-достроково від подальшого відбування покарання є лише можливим припущенням.

Так, факт зміни та те, що засуджений став на шлях виправлення очевидний та підтверджується усіма наявними матеріалами особової справи, в їх сукупності. Окрім цього, виправлення ОСОБА_4 підтверджується думкою представника колонії, яку він висловив під час судового засідання.

З цього приводу, суд звертає увагу, що за період відбування покарання, починаючи з 10.04.2019 року, засуджений не мав жодного стягнення, а свою вину у скоєнні тяжкого злочину він визнав в повному обсязі, зробив для себе висновки. Зазначені обставини не спростовані посадовими особами колонії належними доказами.

Такі докази є достатніми та допустимими для прийняття позитивного рішення за клопотанням засудженого та не суперечить нормам ст. 81 КК України.

Тому суд вважає за доцільне клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити та звільнити умовно-достроково засудженого від відбування покарання призначеного судом на не відбуту його частину покарання, яка становить 7 (сім) місяців 7 днів позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, на підставі ст. 81 КК України, ст. 158 КВК України, та керуючись ст.ст. 376, 536-539 КПК України, суд -

у х в а л и в :
Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2018 року за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, до позбавлення волі строком на два роки один місяць, - умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 7 (сім) місяців 7 днів позбавлення волі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 07.07.2020 року.

Суддя ОСОБА_1