Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/414/20 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2020 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Насосна Станція Снігурівського району Миколаївської області, українцю, громадянину України, освіта середня, розлученому, не працюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , судимому:
-10 жовтня 2017 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області по ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до позбавлення волі на чотири роки, із застосуванням ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим на три роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто з 23 березня 2020 року до 21 травня 2020 року включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави в сумі 10510 грн.
Відмовлено у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто з 23 березня 2020 року до 21 травня 2020 року включно із визначенням розміру застави в сумі 10510 грн.
Відмовлено у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Органом досудового слідства, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у тому, що 29 листопада 2018 року біля 11.00 години через отвір у паркані проник на територію домоволодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де, таємно, викрав металеву драбину, згідно висновку товарознавчої експертизи за №5074/18-27 від 13 грудня 2018 року, майно, вартістю 331.46 грн., чим причинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки і вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 24 травня 2019 року біля 12.00 години із паркану домоволодіння ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 , руками витягнув із землі та, таємно, викрав металеву трубу, довжиною 2 метри, діаметром 57 мм, згідно висновку товарознавчої експертизи за №2128/19-27 від 31 травня 2018 року, майно, вартістю 207.22 грн., чим причинив потерпілому ОСОБА_12 та потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки і вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом неявки до слідчого, прокурора, суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості, під час відбування терміну, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років. 06.03.2019 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання по ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до позбавлення волі на чотири роки, із застосуванням ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим на три роки.
У об`єднаному кримінальному провадженні за обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, є злочином середньої тяжкості. Згідно обвинувального акта, обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, вчиненого повторно, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
Вирішуючи клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на шістдесят днів, судом враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також суворість передбаченого покарання, що є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків від переховування, його вік, стан здоров`я, не працює, не має тісних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Таким чином, докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, надають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Встановлені у судовому засіданні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. Обвинувачений ОСОБА_7 не має у власності житла, постійного місця проживання, роботи, сім`ї, родини та утриманців. Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 має кримінологічну характеристику, як особа, яка схильна до вчинення нових умисних правопорушень, під час відбування кримінального покарання за обвинувальним вироком у вигляді іспитового строку, повторно, вчинив новий злочин проти власності. Суд взяв до уваги обставини конкретної справи, характер та обставини кримінального провадження, в тому числі, що ОСОБА_7 згідно обвинувального акта обвинувачується в тому, що під час іспитового строку вчинив новий злочин проти власності, а тому у кримінальному провадженні відсутні правові підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а отже, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив скасувати оскаржувану ухвалу, обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із визначенням періоду доби, протягом якого діятиме заборона залишати ним житло, або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Свої вимоги обґрунтував тим, що однією з умов ст. 22 КПК України є виклик судом свідків у кримінальному провадженні, допит яких просять здійснити сторони кримінального провадження для підтвердження або ж спростування позицій (версій). При цьому, забезпечення участі свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом покладається саме на сторону обвинувачення (ст. ст. 23 ч. 3, 327 ч. 2 КПК України).

Світки обвинувачення неодноразово викликалися до суду першої інстанції повістками, судом першої інстанції виносилася ухвала про їх примусовий привід до залу судового засідання, проте здійснити їх допит не виявилося за можливе, скільки стороною обвинувачення в порушення вимог ст. 23 ч. 3 КПК України не було забезпечено їх участь в судовому засіданні суду першої інстанції.

Зазначив, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо цього було закрите. Таким чином станом на 19.03.2020 року ОСОБА_7 перебуває під вартою вже вісім місяців у не складному кримінальному провадженні, середньої тяжкості.

На думку сторони захисту, хоч суд першої інстанції дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, але це не повинно бути зловживання процесуальними правами та не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечите участь потерпілого та свідків, показання яких є ключовим доказом обвинувачення, оскільки доказування вини особи, а отже надання відповідних доказів суду за законом є обов`язком сторони обвинувачення.

Під час судового розгляду цього кримінального провадження, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Проте сторона обвинувачення, на яку відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, явки потерпілого, показання потерпілого і свідків мали ключове значення при доказуванні винуватості обвинуваченого, в судові засідання не забезпечила, що в свою чергу призводить до безпідставного відкладення розгляду справи, задоволення судом безпідставних клопотань прокурора та продовження строку тримання під вартою, що безумовно є порушення прав обвинуваченого на справедливий суд та розгляд справи в розумні строки.

Зазначив, що розглядаючи клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, крім питань, які мають бути з`ясовані при обранні запобіжного заходу, суд повинен також перевірити наявність обставин, передбачених у ч. 3 ст. 199 КПК та встановити чи такі обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. При цьому, сторона захисту вважає, при з`ясуванні чи наявні обставин, які свідчать, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які можуть виправдати тримання особи під вартою, суд мав би перевірити чи конкретні факти, наведені судом у подальшому в оскаржуваній ухвалі на її обґрунтування, не були тотожними із тими фактами, якими суд неодноразово вже обґрунтовував продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, прокурора який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №388/1904/18, в провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебуває об`єднане кримінальне провадження за №0000909 від 01 грудня 2018 року та кримінальне провадження за №0000342 від 25 травня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
19.03.2020 року в судовому засіданні вирішувалося клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено колегією суддів в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №388/1904/18, 19.03.2020 року в судовому засіданні судом першої інстанції в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, з обґрунтуванням доцільності продовження даного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 має кримінологічну характеристику, як особа, яка схильна до вчинення нових умисних правопорушень, під час відбування кримінального покарання за обвинувальним вироком у вигляді іспитового строку, повторно, вчинив новий злочин проти власності.

Апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, колегією судді не встановлено.

Вищезазначені обставини на переконання колегії суддів є виправданими та необхідними елементами, ризиками, що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи.
Зміна запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді.
Крім того, на переконання колегії суддів матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та скасування ухвали суду першої інстанції та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Беручи до уваги вищевикладене апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183, 376, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2020 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто з 23 березня 2020 року до 21 травня 2020 року включно із визначенням розміру застави в сумі 10510 грн. та відмовлено у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4