Номер провадження: 11-сс/813/257/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.02.2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні №0003355, внесеному до ЄРДР 26.06.2019 року,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.02.2020 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні №0003355, внесеному до ЄРДР 26.06.2019 року.

Строк дії ухвали визначено до 23.02.2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм КПК України.

Зокрема, прокурор вказував на наявність ризиків, на той факт, що інкримінований злочин був вчинений з корисливих мотивів, звертав увагу на те, що слідчим суддею не було прийнято до уваги матеріали провадження, які обґрунтовують клопотання.

У зв`язку з викладеним прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.02.2020 року і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити оскаржену ухвалу без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам вказаних норм кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування, тому доводи прокурора про те, що ухвала постановлена без дотримання вимог передбачених КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.
З оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину при таких обставинах.
23.06.2019 о 04 годині ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 86, а саме в караоке-барі «Яхонт», де заздалегідь маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна з застосуванням насильства, діючи спільно, з корисливих мотивів, розділивши при цьому свої злочинні ролі, а саме кожна особа усвідомлювала характер дій які вона повинна була виконати з метою досягнення єдиної спільної мети, підшукували особу щодо якої можливо реалізувати свій злочинний умисел.
У вказаний час ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішивши, що у останнього може бути при собі цінне майно, яким можливо незаконно заволодіти.
При цьому, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , розуміючи, що перебувають в приміщенні кафе серед значного скупчення людей, вирішили, що для безперешкодного заволодіння майном потерпілого, їм необхідно дочекатись доки він покине приміщення даного закладу та в подальшому прослідувати за ним в більш безлюдне місце де можливо буде реалізувати їх спільний злочинний умисел.
Далі, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , дочекавшись того, як потерпілий ОСОБА_11 , покинув приміщення кафе «Яхонт», а саме близько 04.40 години, та направився по вул. Преображенській в напрямку площі Тираспольської, останні переслідували його на автомобілі марки «Volkswagen Bora», 2002 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний план, направлений на відкрите викрадання чужого майна, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , наблизившись на автомобілі до потерпілого ОСОБА_11 , на перехресті вул. Преображенська та вул. Троїцька, припаркувавшись на узбіччі дороги, разом підбігли до нього з-зі спини, та несподівано для останнього ОСОБА_10 , наніс удар ОСОБА_11 в обличчя, від якого останній втратив рівновагу та впав на землю. Після чого, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , нанесли ще декілька ударів по тулубу та обличчю ОСОБА_11 від яких останній втратив свідомість на деякий час, що надало можливість нападникам обшукати потерпілого та заволодіти його майном.
В подальшому, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 обшукавши ОСОБА_11 , відкрито заволоділи належним йому майно, а саме: мобільним телефоном марки «Neffos», в корпусі сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-картами мобільних операторів «Київстар» № НОМЕР_4 та «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , вартістю 2 475 гривень; гаманцем чорного кольору в якому перебували грошові кошти в розмірі 5 000 гривень та 100 доларів США (що в еквіваленті складає 2 637 гривень); дві банківські картки «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_11 ; срібним ланцюжком вагою близько 5 грам та срібним хрестом вагою близько 5-7 грам, загальною вартістю 2 000 гривень.
Заволодівши вищезазначеним майном та виконавши всі дії, які вважали за необхідне, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , зникли з місця вчинення ними кримінального правопорушення на вищезазначеному автомобілі марки «Volkswagen Bora».
На думку апеляційного суду, існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити вказаний злочин,зокрема це: заява та протокол допиту потерпілого (а.с.24;14-17); протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого(а.с.18-23); медичні документи, щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень (а.с.25-27); протоколам огляду відеозапису (а.с.35-47).
На переконання апеляційного суду, в зазначеному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний за можливості, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, може не прибувати на виклики, чи здійснювати тиск на потерпілого, які обумовлені тим, що діяння, в якому підозрюється ОСОБА_8 є умисними, які вчинені проти власності за який законом передбачена відповідальність у виді позбавлення волі.
У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Тому, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Щодо вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, вона не підлягає задоволенню, оскільки твердження про наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризику можливого вчинення іншого злочину, є голослівним та матеріалами провадження не підтверджується. Прокурор фактично обмежився лише цитуванням кримінального процесуального закону без конкретизації та обґрунтовує свої доводи лише припущеннями.
Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Окрім того, під час апеляційного розгляду прокурором не надано будь-яких доказів, що зазначений ризик з огляду на застосований запобіжний захід мав місце після його застосування та його порушень задокументовано не було.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, стосовно того, що прокурором не доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому апеляційним судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має реєстрацію та постійне місце проживання, проживає разом із матір`ю та п`ятьма братами, двоє із яких є інвалідами та потребують догляду, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки.
На думку апеляційного суду зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.
Розглядаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, а обов`язки, покладені на підозрюваного виконуються ним в повній мірі, що свідчить про достатність застосованого до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу в виді тримання під вартою на цій стадії досудового розслідування прокурором не доведена.
Усі обставини, посилання на які міститься в апеляційній скарзі прокурора, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, і не спростовують законність та обґрунтованість оскарженої ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись статями 176, 177, 181, 183, 194, 196, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.02.2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні №0003355, внесеному до ЄРДР 26.06.2019 року, залишити без змін.
Рекомендувати слідчому судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 виправити описку в резолютивній частині оскарженої ухвали в частині визначення строку дії запобіжного заходу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4