ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1001/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 639/2246/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , як захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000603 від 13.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань» (№ 27), строком на 60 днів до 11 червня 2020 року, включно.
Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід, не позбавлений з позбавленням волі. В обґрунтування апеляційної скарги адвокат посилається на наявність у підозрюваного постійного місця проживання, необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри та ризиків, що дають підставу для обрання запобіжного заходу, а тому за конкретних обставин вважає за можливе обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який здатний забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків та зможе запобігти наведеним ризикам.
Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.
З урахуванням норм ст.ст. 401, 422 КПК України, думки апелянта, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000603 від 13.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст.186 КК України.
В порядку ст. 208 КПК України 13.04.2020 року ОСОБА_7 затримано та повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст.186 КК України.
14.04.2020 року слідчий поліції ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Слідчий просила обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи повідомленою ОСОБА_7 підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст.186 КК України, а також тяжкістю кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 і наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст.177 КПК України. Зазначила, що ОСОБА_7 скоїв закінчений замах на викрадення чужого майна, тобто грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, який є умисним тяжким злочином, проти власності, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Підозрюваний не має постійного місця проживання, за місцем реєстрації в Чернігівській області не проживає, крім того, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий. У зв`язку з вищевикладеним, слідчий вважала, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким можливо лише таким запобіжним заходом,як тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року вказане клопотання слідчого задоволено та відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань» (№ 27), строком на 60 днів до 11 червня 2020 року, включно.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст.186 КК України, оскільки вона підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду і вважав встановленими ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 стійкими соціальними зв`язками не зв`язаний, а тому існує можливість переховування підозрюваного, беручи до уваги, що зареєстрований він в Чернігівській області, постійного місця проживання за місцем реєстрації не має, мешкає в м. Харкові. Крім того, він офіційно не працює, а тому не має законних джерел доходів, що також не виключає можливість вчинити ним інший злочин для задоволення своїх елементарних життєвих потреб.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який поєднаний з застосуванням насильства, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, що не виключає можливість підозрюваним вчинити інший злочин проти власності, враховуючи схильність його до злочинів проти власності.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу не доведення обґрунтованості підозри та відсутності ризиків, спростовуються матеріалами справи і повідомленою ОСОБА_7 підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст.186 КК України. При застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, дані про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, оскільки злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 є умисним тяжким злочином.
Твердження в апеляційній скарзі адвоката щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання в м. Харкові не спростовує та не мінімізує наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 171 КПК України та можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілих та свідків, які до цього часу не допитані або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , як захисника підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді