ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали об`єднаного кримінального провадження № 201/3666/19 (провадження № 1-кп/201/669/2019), відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000582 і № 0001637, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 19 січня 1993 року вироком Дніпропетровського обласного суду за ч. 4 ст. 81, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді семи років позбавлення волі, звільненого 20 січня 1999 року за відбуттям строку покарання; 31 березня 2000 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 24 вересня 2004 року за постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2004 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання десять місяців; 02 серпня 2013 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільненого 12 лютого 2016 року за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року за відбуттям строку покарання, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Обвинувачений ОСОБА_4 07 березня 2019 року приблизно о 16.00 годині, знаходячись у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , побачив в кишені жіночої сумочки червоного кольору грошові кошти в розмірі 2300,00 гривень, 4 купюрами номіналом по 500,00 гривень, 1 купюрою номіналом 200,00 гривень, 1 купюрою номіналом 100,00 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_5 , які визначив як об`єкт свого злочинного посягання і у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, своєю правою рукою взяв грошові кошти в розмірі 2300,00 гривень, 4 купюрами номіналом по 500,00 гривень, 1 купюрою номіналом 200,00 гривень, 1 купюрою номіналом 100,00 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_5 , з кишені жіночої сумочки червоного кольору, і поклав їх до кишені штанів, одягнутих на ньому, та з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 2300,00 гривень.

2. Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_4 27 червня 2019 року приблизно о 21.00 годині, перебуваючи поблизу яхт-клубу «Січ», який розташований в м. Дніпрі, по вул. Набережна Перемоги, 77Б, зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_6 та в ході словесного конфлікту почалася бійка, під час якої, обвинувачений ОСОБА_4 почав наносити останньому тілесні ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, побачив у ОСОБА_6 на пальці правої руки золоту обручальну каблучку, яка належить потерпілому ОСОБА_6 та яку обвинувачений ОСОБА_4 визначив предметом свого злочинного посягання.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, нахилився над потерпілим, який лежав на землі та почав розгинати йому праву долоню, яка була зігнута в кулак. Далі, обвинувачений ОСОБА_4 відкрито, розуміючи, що його дії є очевидними для самого потерпілого, своєю рукою, шляхом ривку, заволодів золотою обручальною каблучкою, яка була на пальці правої руки потерпілого та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , відкрито із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, викрав чуже майно, а саме золоту обручальну каблучку, виконану із золота жовтого кольору 585 проби, вагою 1,98 г, середня ринкова вартість якої, відповідно до судово-товарознавчої експертизи № 4875-19 від 08.11.2019 року складає 2 138,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчинених ним діянь та викладених у обвинувальних актах.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим, суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 :

-у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

-у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно і поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, передбаченої ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на підставі ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам і наслідкам, а також обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а отже, сукупність зазначених даних свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, пов`язаного з реальним його відбуттям, при цьому, призначення такого покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також буде відповідати принципам справедливості, достатності і розумності.

Долю речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Також, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлення уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши останнього зпід варти у залі суду.
Речовий доказ DVD-R диск - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 314,00 грн. (триста чотирнадцять гривень).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1