Справа № 612/780/19
Провадження №1-кп/612/80/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому 19 липня 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000154 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Самара Близнюківського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Верхня Самара Близнюківського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Близнюківського районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст.125 КК України.
У підготовче судове засідання до суду від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, мотивоване тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.ст. 291, 293 КПК України з посиланням на наступне.
Зазначаючи у обвинувальному акті про фактичні обставини злочину завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 , скоєного групою осіб без попередньої змови між собою, прокурор не вказав яке конкретне діяння виконував безпосередньо кожен із співучасників у виконанні об`єктивної складової злочину, ким з виконавців та які тілесні ушкодження потерпілому були спричинені, тобто не повідомив у обвинувальному акті про причинно-наслідковий зв`язок їх виникнення, що є складовою об`єктивної сторони складу злочину (ст.125 КК України), та є предметом доказування у суді.
З формулювання фактичних обставин обвинувального акту незрозуміло, чи співвиконавці діяли спільно та одночасно, спричиняючи удари потерпілому, чи можливо був певний проміжок часу між їх діями і в такому разі кожен з них діяв на власний розсуд, виконуючи окремо об`єктивну складову за ст.125 КК України.
З огляду на висновок експерта, згідно з яким не виключено утворення декількох тілесних ушкоджень в результаті одного травматичного впливу, обвинувальний акт не містить даних щодо того, від якого травматичного впливу утворилися декілька тілесних ушкоджень, яка їх кількість, що не виключає утворення всіх тілесних ушкоджень від одного травматичного впливу, який міг бути нанесений виключно однією особою.
Разом із тим, при призначенні покарання співучасникам злочину суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, має врахувати характер та ступінь участі кожного з обвинувачених у вчиненні злочину.
Зазначено, що неповне та суперечливе формулювання фактичних обставин викликає обґрунтовані сумніви щодо правомірності застосування ст.28 КК України, та є його суттєвим недоліком та підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Наявність зазначених недоліків унеможливлює здійснення в повній мірі захисту від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист, а отже є суттєвим недоліком обвинувального акту
Вказують, що одночасно з переданням обвинувального акту до суду, прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику. Така копія захисникові не надана чим порушені права обвинуваченого на захист.
Посилаються на те що 24.10.2019 року слідча СВ Близнюківського ВП Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9 викликала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у приміщення СВ Близнюківського ВП Лозівського ВП з метою, як повідомила, для проведення слідчих дій у справі №00000153, відкритій 19.07.2019 року за їх заявою, за фактом спричинення їм тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , за ст.122 КК України.
Під час проведення процесуальних дій слідча ОСОБА_9 запропонувала підписати їм процесуальні документи повідомлення про роз`яснення права на захист, протокол надання доступу до матеріалів, пам`ятку про права та обов`язки та пояснила, що захисник їм не потрібен, оскільки вина ОСОБА_3 незаперечна та доведена доказами по справі. На прохання надати копії вказаних документів та порадитися з адвокатом, вона повідомила, що має обмаль часу, в неї запланована інша процесуальна дія, окрім того у неї по роботі виникли якісь неприємності, пов`язані з перевіркою її діяльності. Також повідомила, що не зобов`язана надавати їм копії процесуальних документів і наполягала на негайному підписанні складених нею документів. Після того, як надані нею документи, які вони не читали, були ними підписані, вже вдома, ознайомившись з інформацією з інтернету, вони усвідомили, що йшлося про їх обвинувачення.
Перебуваючи 24.10.2019 року у приміщення СВ Близнюківського ВП Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області у кабінеті ОСОБА_9 , яка ввела їх в оману щодо справжньої мети виклику до слідчого, знаходячись під її психологічним тиском та маніпуляціями, вони були позбавлені можливості усвідомити зміст процесуальної дії, запропонувати досудовому слідству докази своєї невинуватості, звернутися з клопотанням про проведення невідкладних слідчих дій.
Зазначають, що у даній справі не проводився слідчий експеримент за їх участі, оскільки їм його ніхто не пропонував, не проводився їх допит у якості підозрюваних, не приєднувалися до справи відомості (висновок медичної судової експертизи) про спричинені їм ОСОБА_3 тілесні ушкодження.
Вважають, що вони б могли надати докази і щодо наявності в їх діях ознак необхідної оборони.
Також під час вручення 28.10.2019 року обвинувального акту ОСОБА_5 повідомив про представництво своїх інтересів у справі адвокатом ОСОБА_10 , з яким 25.10.2019 року було укладено угоду у справі №00000154 від 19.07.2019 року.
Отже всупереч вимогам ч. 1 ст.293 КПК України копія обвинувального акту не була вручена захисникові. Таким чином сторона обвинувачення не повідомила про закінчення досудового розслідування та можливість отримання захисником під розписку обвинувального акту з додатками.
Крім того зазначають, що обвинувальний акт не відповідає статусу офіційного документа, оскільки не скріплений відтиском гербової печатки в порушення вимог ч.1 ст. 291 КПК України та не відповідає вимогам, зазначеним у примітці до ст. 358 КК України.
Вважають, що затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням.
З цього приводу висловлено правову позицію Верховного Суду у справі № 344/5091/13-к(провадження № 51-464 км 18), відповідно до якої: «скріплення печаткою підпису прокурора, що затверджує обвинувальний акт, є одним із реквізитів офіційного документу. Саме підписані обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає йому статус офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором».
Зазначена правова позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України у справі №5-50кс15 від 09.07.2015 р.
Окрім того, надаючи відомості про підозрюваного ОСОБА_6 , прокурор вказав на його статус «одружений», що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 , ніколи не одружувався, та «має середньо-спеціальну освіту», що також не відповідає дійсності.
У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисник адвокат ОСОБА_7 на задоволенні цього клопотання наполягали, посилаючись на обставини у ньому викладені. Крім того адвокат ОСОБА_7 вказав на те, що в обвинувальному акті одночасно вказано, що спричинення тілесних ушкоджень потерпілому відбулося «на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин» та «на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин». Крім того вважає, що в обвинувальному акті в цій частині мають бути повніше відображені фактичні обставини справи, а саме те, що спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_3 відбулося внаслідок їх протидії йому оскільки він першим спочатку спричинив їм більш тяжкі тілесні ушкодження і є обвинуваченим за ч.1 ст. 122 КК України, а вони відповідно потерпілими. На зазначених обставинах наголошували у судовому засіданні і обвинувачені.
Крім того суду був наданий договір про надання правової допомоги у цьому провадженні від 25.10. 2019, укладений між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_5 . Сторона захисту цей факт підтвердила, наголошуючи на тім, що за наявності захисника, обвинувальний акт йому не був вручений але в додатках до обвинувального акту вказана розписка захисника про отримання копії цього акту, що не відповідає дійсності.
Прокурор ОСОБА_2 проти задоволення клопотання заперечував, вважаючи, що має бути призначений судовий розгляд на підставі цього обвинувального акту, у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту слід відмовити. На його думку для задоволення клопотання обвинуваченого підстав недостатньо. Недоліки обвинувального акту, на які посилається сторона захисту, можуть бути усунені під час розгляду кримінального провадження у суді. При врученні обвинувального акту підозрюваним йому не було відомо що у них є захисник. Зазначення у додатках до обвинувального акту про розписку захисника щодо отримання обвинувального акту є опискою.
Потерпілий ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 позицію прокурора підтримали.
Вивчивши клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо повернення обвинувального акту прокурору, думку та пояснення прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , суд дійшов наступного.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати зокрема вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка містить перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Суд зазначає, що пред`явлене обвинувачення повинно бути конкретним. Пред`явлення неконкретного обвинувачення є порушенням права особи на захист, так як захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Відповідно до ст. 9 Конституції України в Україні визнається і дії принцип верховенства права.
Як передбачено ч.2 ст.8 КПК України в Україні принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Так зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьс та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Проте, як вбачається із обвинувачення, воно щодо обох обвинувачених містить суперечливі та взаємно виключні формулювання.
Так у обвинувальному акті в одному реченні вказано, що спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченими потерпілому відбулося «на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин» та «на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин». В іншому реченні одночасно вказано, що злочином «завдано матеріальну шкоду» та «не завдано».
Зазначене унеможливлює належне роз`ясненню судом «обвинувачення» особам, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження обвинуваченим.
Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові №5-328кс16 від 24.11.2016 року Верховного Суду України, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.
Також вбачається, що обвинувальний акт, всупереч вимогам ч.2 ст. 291, п.1ч.1 ст. 372, п.4 ч.2 ст. 374 КПК України містить недостовірні відомості, щодо сімейного стану та освіти обвинуваченого ОСОБА_6 на чому наголошував захисник та вказано у клопотанні ОСОБА_5 .
Також суд сприймає як належний доказ наданий стороною захисту договір про надання правової допомоги у цьому провадженні від 25.10. 2019, укладений між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Отже з 25.10. 2019 захист підозрюваного ОСОБА_5 здійснював адвокат ОСОБА_7 який, в силу вимог ст.ст.45-48,51КПК України набув права брати участь у проведені всіх процесуальних дій що проводяться з участю його підзахисного, а прокурор, в силу вимог ч.1 ст. 293 КПК України, набув обов`язок зокрема одночасно з переданням обвинувального акта до суду вручити його копію крім підозрюваних ще й захиснику, що не було виконано.
Проте в додатках до обвинувального акту зазначено що така копія захисником отримана.
Пояснення прокурора про те, що підозрювані йому не повідомили про захисника суд не сприймає, оскільки такого обов`язку у них немає. Крім того вони пояснили, що в силу своєї правої неосвіченості вважали, що прокурор діє як належить.
Про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування є відповідні розписки обвинувачених в яких передбачено зазначення кількості аркушів у цих документах. Разом із тим кількість аркушів не зазначена.
Щодо невідповідності обвинувального акту статусу офіційного документу.
Згідно ч.1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених і не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Зазначена правова позиція збігається з правової позицією Верховного Суду у справі № 344/5091/13-к (провадження № 51-464 км 18) відповідно до якої скріплення печаткою підпису прокурора, що затвердив обвинувальний акт, є одним із реквізитів офіційного документу. Саме підписані обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає йому статус офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором.
За змістом ст.291 КПК України обвинувальний акт надається до суду разом із реєстром матеріалів досудового розслідування.
У підготовчому судовому засіданні встановлено, що в графі 3 розділу 2 цього реєстру невірно вказано про винесення постанови про залучення захисника оскільки, з чим погодився прокурор та інші учасники кримінального провадження, захисник в цей день постановою слідчого не залучався.
Вирішуючи питання про повернення обвинувального акту суд має керуватися правилами ст. 314 КПК України.
Так в ч.1 ст. 314 КПК України зазначено, що суд призначає підготовче засідання «після отримання обвинувального акту». В п.3 ч.2 ст. 314 КПК України передбачене право суду «повернути обвинувальний акт».
Згідно ч.1 ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів нівелює засади кримінального провадження, визначені ст.7 КПК України, а тому є неприпустимим.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тільки точний виклад фактичних обставин дозволяє обвинуваченому належно захищатися.
Як вбачається з обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, вони містить вищевказані недоліки, які мають бути усунені з метою забезпечення обвинуваченим реалізації права на захист від конкретного обвинувачення.
Як зазначено в п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Щодо інших доводів прокурора.
Доводи прокурора про те, що під час складання обвинувального акту слідчий допустив технічні описки не спростовують висновків суду щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України.
Крім того, після складання слідчим обвинувального акту процесуальним обов`язком прокурора є перевірка цього процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, після чого він його затверджує, якщо погоджується з ним.
При цьому суд вважає несприйнятним можливість під час судового розгляду уточнення обвинувачення шляхом виправлення помилок та описок, що допущенні в обвинувальному акті, оскільки вони не узгоджуються з положеннями ст.338 КПК України, де чітко зазначено, що у разі якщо буде встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, прокурор має право змінити обвинувачення лише з метою зміни правової кваліфікації та/або його обсягу.
Тобто, таких підстав, як уточнення обвинувачення або виправлення в ньому помилок та описок, статтею 338 КПК України не передбачено.
Разом із тим суд у підготовчому судовому засіданні має перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України і в разі якщо буде встановлено, що цих вимог не дотримано, то положення п.3 ч.3 ст.314 КПК покладають на суд обов`язок повернути обвинувальний акт прокурору.
Згідно з вимогами п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Отже вимоги щодо обвинувального акту не обмежуються змістом ст. 291 КПК України. Обвинувальний акт має відповідати вимогам не конкретної статті КПК України, а в цілому КПК України.
Усунення наведених вище в мотивувальній частині ухвали недоліків обвинувального акту протягом розумного строку та їх виправлення, надасть суду можливість призначити справу до судового розгляду.
Інші обставини, на які як на недоліки вказано стороною захисту, що не відображені в мотивувальній частині ухвали, суд не вважає безумовно такими, що можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акту але вони можуть бути враховані стороною обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 291, 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому 19 липня 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000154 за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України, повернути начальнику Близнюківського відділу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області для усунення недоліків протягом розумного строку.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Близнюківський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня оголошення її повного тексту.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складений 23.12. 2019.

Суддя ОСОБА_1