Справа № 345/2422/18
Провадження № 11-кп/4808/434/19
Категорія ч.3 ст.307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000328 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.307, КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим за ч.3 ст.307, ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання:

- за ч.3 ст.307 КК України 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч.2 ст. 307 КК України 6 (шість ) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 17.30 годин 27.04.2018 року .

Запобіжний захід ОСОБА_9 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_9 1716 гривень витрат за проведення судово-хімічних експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 органами досудового слідства обвинувачується в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті психотропної речовини в особливо великих розмірах, а також у незаконному зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчиненому повторно.

Злочини вчинено при наступних обставинах:

Так, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, ОСОБА_9 , умисно незаконно придбав та зберігав в себе по місцю фактичного проживання, що по АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту порошкоподібну речовину, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на особисте збагачення шляхом збуту психотропної речовини, 19.04.2018 року о 14.57 годин, ОСОБА_9 , перебуваючи у м.Калуші на сходовій клітці в другому під`їзді будинку по АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_12 20, 5056 грама психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, за грошові кошти в сумі 4 000 грн., що є особливо великим розміром.

19.04.2018 року ОСОБА_12 добровільно видано працівникам УПН ГУНП в області вищевказаний придбаний ним в ОСОБА_9 прозорий поліетиленовий пакет з психотропною речовиною амфетаміном.

Згідно висновку експерта від 26.04.2018 № 2.1-0385/18, вилучена в ОСОБА_12 порошкоподібна речовина містить психотропну речовину , обіг якої обмежено амфетамін, кількість якого становить 20,5056 грама.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_9 незаконно зберігав в себе по місцю фактичного проживання, що по АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту двадцять фольгових згортків з порошкоподібною речовиною, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку він при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав.

Так, ОСОБА_9 , реалізуючи свої злочинні наміри з приводу збуту психотропної речовини амфетаміну, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагатитися, незаконно зберігав в себе по місцю проживання, що по АДРЕСА_2 , психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін.

Зокрема, 27.04.2018 року в період із 12.30 годин по 13.10 годин в ході проведення працівниками Калуського ВП ГУНП в області санкціонованого обшуку в житлі по АДРЕСА_2 за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 виявлено та вилучено двадцять фольгових згортків з порошкоподібною речовиною, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, в загальній кількості 1,3801 грама, який останній зберігав по місцю фактичного проживання з метою збуту.

Згідно висновку експерта від 15.05.2018 № 2.1-0427/18, вилучена під час проведення обшуку по місцю фактичного проживання ОСОБА_9 порошкоподібна речовина в двадцяти фольгових згортках містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, в загальній кількості 1,3801 грама.

Таким чином ОСОБА_9 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів по місцю фактичного проживання зберігав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, в загальній кількості 1,3801 грама, який він попередньо упакував та розфасував для зручності його збуту.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 та прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурор Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просила скасувати вирок Калуського міськрайонного суду від 13.09.2019 року щодо ОСОБА_9 в частині засудження його за ч.2 ст.307 КК України та кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Зокрема, вважає вирок незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

На думку захисника, суд першої інстанції належним чином не мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_9 в збуті 19.04.2018 року психотропної речовини амфетаміну закупнику ОСОБА_12 , не навів достатніх доказів, на яких ґрунтуються висновки про винність останнього в цій частині обвинувачення, вказаного судом доведеним та дійшов передчасного висновку про відсутність провокації злочину з боку працівників поліції та вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КПК України.

Так, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КПК України, обґрунтовується виключно на даних, здобутих в процесі так званої «контрольної закупки», вчиненої за допомогою особи під прізвищем « ОСОБА_13 », що співпрацювала з правоохоронними органами. Відповідно, суд повинен був ретельно перевірити чи не були дії ОСОБА_12 вчинені внаслідок провокації правоохоронних органів, оскільки отримані таким чином докази, мають визнаватися недопустимими.

Крім того, сторона захисту вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на письмові докази, якими нібито підтверджується вина ОСОБА_9 . Зокрема, щодо протоколу особистого огляду покупця від 19.04.2018 року, захисник звернула увагу на те, що понятих при видачі грошей покупцю не було, бо понятий ОСОБА_14 в судовому засіданні не зміг пояснити скільки саме грошей було видано легендованому свідку ОСОБА_12 оскільки понятий знаходився в автомобілі, а особистий огляд покупця проводився біля службового автомобіля, про що зазначено у даному протоколі. А понятий ОСОБА_15 взагалі не був допитаний в судовому засіданні. При цьому, протоколу огляду грошей складено не було.

Також захисник вказує, що в протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтролю особи від 18 травня 2018 року зазначено, що в 15.02.58. відбувся момент передачі, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази (зображення), на яких би відображалась передача згортків від ОСОБА_9 до ОСОБА_12 , а тому суд прийшов до хибних висновків щодо наявності цих фактів. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував факт передачі ним грошей та пояснив, що був знайомий з даною особою та неодноразово брав у нього наркотичну речовину для власних потреб. Крім того, в судовому засіданні прослуховувались аудіо записи розмов ОСОБА_9 за його номером телефону, однак будь-яких доказів про здійснення обвинуваченим закупівлі наркотичної речовини з метою збуту вони не містять.

Захисник зазначає, що судом не встановлено з дозволу кого, або на яких підставах відбувалася контрольна закупка 19.04.2018 року. В матеріалах відсутні доручення оперативному підрозділу на участь у проведенні оперативної закупки наркотичних засобів, внаслідок чого допущено порушення вимог ст.41 КПК України. Крім того, судом не з`ясовано обставин отримання грошей для закупки, легендування закупника, добровільність його участі в спецоперації. Судом не досліджувались та не оглядались речові докази.

Вважає, що вищезазначені численні порушення та відсутність про справі сукупності достатніх, належних й допустимих доказів та наявність непереборних та розумних сумнівів у винуватості ОСОБА_9 , є законною підставою для скасування даного вироку в частині засудження обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Прокурор Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просив вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_16 скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України 6 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 307 КК України 10 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції не врахував, що вчинені ним злочини, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає меті покарання та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора;

- прокурори підтримали вимоги поданої апеляційної скарги прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого просили відмовити.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та прокурора необхідно задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, цих вимог закону суд в повній мірі не дотримався.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

При цьому, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України не надав аналіз всім зібраним по справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності, не обґрунтував свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, не вказав які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину та не навів мотиви за якими він не приймає доводи обвинуваченого про недопустимість певних доказів та недоведеність його вини у вчиненні злочину.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції переглянути його.

З вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 не визнав своєї вини за висунутим обвинуваченням. Суд мотивуючи доведеність вини при встановлених у вироку обставинах, вдався лише до перелічення доказів у справі, наданих стороною обвинувачення, не надав їм належної оцінки та не навів мотивів прийнятого рішення щодо винуватості обвинуваченого з огляду на його позицію в суді першої інстанції, не перевіривши його доводи та доводи сторони захисту про визнання доказів недопустимими, та формально розцінивши позицію обвинуваченого як бажання уникнути кримінальної відповідальності.

Зокрема, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_9 було покладено докази, які здобуті шляхом проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Разом з тим, зі змісту доводів обвинуваченого вбачається, що під час проведення контрольної закупки наркотичних засобів 19.04.2018 року відбулась провокація злочину, оскільки обставини злочину було сфальсифіковано легендованою особою ОСОБА_13 , що співпрацював з правоохоронними органами, а тому отримані таким чином докази, мають визнаватися недопустимими.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини - питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим. У такому випадку Суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тейсейра де Кастро проти Португалії» зазначено про те, що використання негласних агентів має бути обмеженим і забезпеченим гарантіями навіть у справах, пов`язаних із боротьбою з торгівлею наркотичними засобами. Загальні вимоги справедливості, що містяться у ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, застосовуються у провадженнях щодо всіх кримінальних справ: від найпростіших до найбільш заплутаних.

При цьому у справі «Худобін проти Росії» цей суд констатував, що Конвенцією не заборонено використовувати на стадії попереднього розслідування такі джерела, як анонімні інформатори, якщо це виправдано характером злочину. Однак використання надалі таких джерел інформації судом для обґрунтування обвинувального вироку буде правомірним тільки в тому разі, коли є належні й достатні гарантії недопущення зловживань, зокрема коли встановлена чітка та прозора процедура надання дозволу на застосування таких оперативно-розшукових заходів, їх здійснення та контролю за цими діями. Хоча зростання рівня організованої злочинності й потребує адекватного реагування, право на справедливий судовий розгляд справи, зокрема на належне здійснення правосуддя, поширюється на всіх осіб незалежно від тяжкості вчинених ними злочинів. Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства; ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету.

Згідно ч.2 ст.246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.

Чинний процесуальний кодекс України передбачає, що контрольована закупка є законною при дотриманні наступних умов: здійснення в рамках кримінального провадження щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину; проведення особою, якій надане таке право; прийняття рішення про проведення прокурором.

Викладена вище позиція Європейського суду з прав людини прямо втілена у чинній ст.271 КПК України. Так, ч.3 вказаної статті встановлює, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Ця ж норма передбачає, що здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Крім того, ч.7 ст.271 КПК України встановлює вимогу, що прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених ст.251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.

За таких обставин, суд першої інстанції при розгляді даного провадження повинен був належним чином перевірити чи не було з боку працівників поліції та інших довірених осіб підбурювання, а також організації підбурювання і збуту наркотичного засобу, проте суд належним чином цього не зробив.

Стороною обвинувачення повинні бути надані суду відомості, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення оперативної закупки психотропних речовин в ОСОБА_9 , оскільки, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 12.10.2012 у справі «Веселов та інші проти Російської Федерації», якщо доказ є результатом негласної операції, такої як оперативна закупівля наркотиків, органи влади повинні бути готовими продемонструвати, що у них були обґрунтовані причини для організації негласної операції. Наявність конкретних та об`єктивних підстав є обов`язковою умовою для здійснення негласних операцій, в тому числі і використання агентів під прикриттям. Тобто, хоча і допускається посилання на інформацію, отриману від анонімних інформаторів, але тільки на стадії досудового розслідування, коли цього вимагає характер злочинної діяльності та необхідність її викриття. Інформація, отримана в результаті проведення оперативної закупівлі наркотичних засобів не повинна бути єдиним доказом, на якому ґрунтується обвинувачення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вперше негласні слідчі дії стосовно ОСОБА_9 були застосовані на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.03.2018 року ( Т.1 а.п. 133, 134).

Однак, зміст вищевказаних рішень суду не дає можливості встановити реальну наявність в органів досудового розслідування даних про можливу причетність ОСОБА_9 до незаконного збуту психотропних речовин на час прийняття рішення про проведення негласних слідчих дій.

В подальшому органом досудового розслідування було проведено оперативну закупівлю психотропних речовин у ОСОБА_9 .

Так, постановою про проведення контролю за вчиненням злочину від 11.04.2018 року прокурором Калуської місцевої прокуратури було прийнято рішення про здійснення контролю за вчиненням злочину шляхом проведення оперативної закупки психотропних речовин у ОСОБА_9 .

Суду першої інстанції було необхідно перевірити законність проведення органом досудового розслідування вищевказаних негласних слідчих дій, встановити які саме дані про причетність ОСОБА_9 до незаконного збуту психотропних речовин були відомі органу досудового розслідування та які обставини свідчили про необхідність проведення негласних слідчих дій, яким чином відбувалась оперативна закупівля психотропних речовин та за рахунок яких коштів, які докази були отримані в результаті їх закупівлі та яким чином вони свідчать про причетність ОСОБА_9 до незаконного збуту психотропних речовин.

Суду першої інстанції було необхідно встановити подальшу долю грошових коштів, витрачених на придбання психотропних речовин та перевірити чи дійсно витрачена сума грошей відповідала розміру придбаних психотропних речовин.

Суд першої інстанції не навів доказів, які спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що 19.04.2018 року він дійсно зустрічався з ОСОБА_12 , у якого раніше неодноразово купував наркотичні засоби з метою передати йому грошову суму боргу у розмірі 400 грн. Вважає, що ОСОБА_12 оговорює його у вчиненні злочину з метою уникнення кримінальної відповідальності за незаконний збут наркотичних засобів. Вказує, що наркотичні засоби, які були знайдені за місцем його проживання були раніше куплені ним саме у ОСОБА_12 .

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням встановлених при апеляційному розгляді обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були порушені загальні засади кримінального провадження: законність, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Наведені порушення, а саме статей 9 та 22 КПК України, хоча і не відносяться до передбаченого ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, однак, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, які порушені судом першої інстанції.

Недодержання судом загальних засад кримінального провадження призвело до порушення порядку кримінального провадження, перешкоджало забезпеченню виконання його завдань, визначених ст. 2 КПК України, щодо застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був засуджений, що, на думку апеляційного суду, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Задовольняючи апеляційну скаргу та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що заявлені ризики, які виправдовували тримання під вартою ОСОБА_9 , які встановлені при застосуванні запобіжного заходу щодо обвинуваченого не зменшились, тому дію запобіжного заходу слід продовжити.

Керуючись ст.ст. 176,177, 183, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Продовжити ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 06 лютого 2020 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5