Справа № 569/7568/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України.
У ході судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 заявив письмове клопотання про закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення за ч.1 ст.162 КК України.
Клопотання обгрунтовує наступним. Санкція ч. 1 ст. 162 КК Укаїни передбачає покарання у вигляді штрафу від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Відповідно до положень ст 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України є злочином невеликої тяжкості, при цьому подія мала місце 11.12.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
З часу вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України минуло понад три роки.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності.
Захисник ОСОБА_5 клопотання обвинуваченого пітримав та просить його задовільнити.
Прокурор заперечив проти задоволення вказаного клопотання, так як обвинувачений ОСОБА_4 не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій, які кваліфіковані досудовим слідством за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.
Представник потерпілої заперечив проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Суд, заслухавши клопотання, думку учасників кримінального провадження дійшов висноску про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення за ч.1 ст.162 КК України, виходячи з наступного.
Як пояснив обвинувачений ОСОБА_4 під час його допиту в судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України він не визнає.
Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 р. встановлює, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що є умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.
Слід відмітити, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності не здійснює декриміналізацію діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак, звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинною. А визначені в КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими.
Апеляційний суд міста Києва у своєму Узагальненні судової практики застосування законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності або від кримінального покарання від 01.09.2013 зазначив, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суддя під час попереднього, судового, або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Керуючись ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст.10, 22, 350, 392 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення за ч.1 ст.162 КК України- відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційного скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду кримінального провадження.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1