ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/925/20 Справа № 206/127/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
якою відмовлено в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю:

секретаря - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року, відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ Ігренський виправний центр №133 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_5 .

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, ОСОБА_5 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2017 за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, вироком Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019 цей вирок в частині призначення покарання скасовано, та ухвалено призначити йому покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 2 років обмеження волі. Також, суд вказує на те, що ОСОБА_5 відбуває покарання з 03.04.2019, характеризується позитивно, має 1 заохочення, стягнень не має, працевлаштований по благоустрою установи за власним бажанням на добровільній основі, у червні 2019 року працював на контрагентському об`єкті ТОВ "Сонячне", надано гарантійний лист від ФОП ОСОБА_8 про можливість працевлаштування ОСОБА_5 у разі заміни невідбутої частини покарання на більш м"яке. Разом із цим, суд дійшов висновку, що наявність у засудженого одного заохочення, та відсутність стягень, ще не свідчать про стабільність поведінки засудженого, та що він довів, що став на шлях виправлення під час відбування покарання у виді обмеження волі, а дотримання правил внутрішнього розпорядку установи та вчасне прибуття до установи для відбуття покарання є його прямим обов`язком, тому суд не знайшов підстав для застосування до нього пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до нього положення ст. 82 КК України.

Вимоги скарги засуджений обґрунтовує тим, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він працевлаштований на добровільній основі, за час відбування покарання має 1 заохочення та стягнень не має, характеризується позитивно, приймає активну участь у житті установи, має міцні соціальні зв`язки та став на шлях виправлення. На переконання засудженного, він довів своє виправлення, а тому наявні підстави для заміни призначеного йому покарання більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Згідно з вимогами ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі та стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

На переконання колегії суддів, при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019, яким скасовано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2017 в частині призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, та призначено ОСОБА_5 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Поряд із цим, за час відбування покарання у виді обмеження волі, ОСОБА_5 характеризується позитивно, має 1 заохочення та не має стягнень, працевлаштований по благоустрою установи за власним бажанням на добровільній основі, у червні 2019 року працював на контрагентському об`єкті ТОВ "Сонячне", надано гарантійний лист від ФОП ОСОБА_8 про можливість працевлаштування ОСОБА_5 у разі заміни невідбутої частини покарання.

Надаючи оцінку наведеним обставинам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення є обґрунтованим.

Не зважаючи на те, що засуджений характеризується задовільно, приймає активну участь в житті установи виконання покарань, наявність лише одного заохочення за досить тривалий час відбування покарання, не свідчить про стабільність поведінки засудженого протягом усього часу відбування покарання, тому підстави для застосування щодо нього положень ст. 82 КК України на цей час відсутні. Вирішуючи питання обґрунтованності доводів скарги засудженого, суд виходить також й з того, що ОСОБА_5 наразі відбуває покарання за вчинення злочину середньої тяжкості.

На думку колегії суддів, заміна призначеного покарання більш м"яким не буде сприяти досягненню мети покарання, зазначеній у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправленню засудженого, а також запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не суперечать фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника «Ігренський виправний центр №133» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким що ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4