Постанова

Іменем України
15 січня 2020 року
м. Київ
справа№ 712/8515/15-к
провадження № 51- 4179 км 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001231, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, яка згідно з матеріалами кримінального провадження зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 12 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на строк 3 роки. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з цим вироком, 18 березня 2015 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля магазину «Гранд-Маркет» в м. Черкаси, зустріла раніше не знайомого їй ОСОБА_9 і шляхом умовлянь та обіцянок схиляла його до вчинення умисного вбивства своєї матері, пообіцявши в разі виконання злочинного замовлення, заплатити грошову винагороду. ОСОБА_9 погодився на пропозицію ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_9 у цей же день звернувся до оперативного підрозділу УМВС України в Черкаській області з заявою про готування до вчинення злочину. 21 березня 2015 року ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 про те, що вчинив вбивство її матері та продемонстрував останній кадр на фотокартці з зображенням нібито закривавленого тіла матері, який не викликав сумнівів у ОСОБА_7 .
За вироком Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням положень ч. 2 ст. 68, ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності. ОСОБА_7 взято під варту в залі суду негайно. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить оскаржуване судове рішення змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції допустив протиріччя та дійшов до неправильного висновку, зазначивши про можливість її виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства. Зазначає, що готування до вчинення особливо тяжкого злочину не є перешкодою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Звертає увагу що у суду апеляційної інстанції не було процесуальних підстав призначати їй покарання без застосування ст. 75 КК України.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить оскаржуване судове рішення змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував всіх обставин справи і дійшов помилкового висновку про виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства. Вважає, що обставини кримінального провадження у сукупності із даними про особу засудженої та її поведінкою свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Також вважає, що суд повинен був врахувати її думку та інтереси малолітніх дітей.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав касаційні скарги необґрунтованими і просив залишити їх без задоволення, а судові рішення без зміни.
Потерпіла ОСОБА_6 та засуджена ОСОБА_7 підтримали свої касаційні скарги та просили їх задольнити.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційних скарг засудженої та потерпілої, Суд враховує наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, які судом апеляційної інстанції дотримано.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалюючи в цій частині свій вирок, суд апеляційної інстанції послався на те, що у цьому кримінальному провадженні встановлено наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, визнання своєї вини, вчинення злочину жінкою у стані вагітності, а також те, що ОСОБА_7 характеризується з позитивного боку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей. Не залишилась поза увагою і позиція потерпілої з приводу необхідності призначення покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства. В той же час апеляційний суд не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки вона вчинила особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України. Врахував те, що ОСОБА_7 цілеспрямовано підшукувала виконавця вбивства своєї матері, обіцяла винагороду, бажала отримати підтвердження виконання угоди, мала корисливий мотив, який спонукав її до вчинення особливо тяжкого злочину.

З урахуванням викладених обставин у сукупності суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення та перевиховання засудженої за умови звільнення її від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з призначенням іспитового строку. У зв`язку з чим призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч. 2 ст. 68, ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності.
У зв`язку з тим, що в касаційних скаргах засудженої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_6 відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 75 КК України до засудженої, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене покарання, не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування. У зв`язку з цим, Суд не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.

Покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, а також відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Доводи касаційної скарги засудженої про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону також є необґрунтованими з огляду на вид та розмір призначеного апеляційним судом покарання.
Розглядаючи матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 420 КПК України.

Враховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої,які були б безумовними підставами для скасування або зміни судових рішень, касаційні скарги засудженої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та засудженої ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3