ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3521/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1823/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шахрайство
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 190 КК України, до 19 квітня 2020 року включно та оголошеного в судовому засіданні перерву для забезпечення явки потерпілого та свідка.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати зазначену ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання змінивши йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник послався на те, що прокурор в судовому засіданні не надав жодних доказів існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також не надав доказів обґрунтованої підозри ОСОБА_7 в тому числі у зв`язку із відсутністю кваліфікуючих ознак. Зазначає, що обвинувачений знаходиться під вартою вже більше року. За цей час неодноразово викликався основний свідок обвинувачення, застосовувався привід до нього, проте весь час сторона обвинувачення так і не змогла його доставити до суду. Крім того потерпілий за діянням по ст. 190 КК України є громадянином України, показання в суді не давав та поїхав додому і наміру повертатися в Україну не має. Вважає, що враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, відсутність ризиків та їх недоведеність прокурором, необхідно було відмовити в продовженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього альтернативний запобіжний захід, а саме:домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 , який звернувся з вищевказаною апеляційною скаргою та за укладеною угодою захищає інтереси обвинуваченого, не з`явився і надав заяву про розгляд провадження за його відсутністю.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанціїє обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження та вчинення інших кримінальних правопорушень, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох умисних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190,ч. 2 ст.289 КК України, останній з яких класифікується як тяжкий злочин, відповідно до ст.12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме:

- вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, до обмеження волі на строк 4 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2014 за ч.2 ст. 190, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, що об`єктивно свідчить про наявність ризику продовження ОСОБА_7 своєї злочинної діяльності чи вчинення ним інших злочинів та про можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, що об`єктивно свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не- доведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисника про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на вищевказані обставини, а також наголошує на необхідності розгляду цього кримінального провадження у межах розумних строків, відповідно до положень ст.28 КПК України.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4