Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 84 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про застосування ЗУ "Про амністію у 2014 році",

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 21.10.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про застосування ЗУ "Про амністію у 2014 році".

Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин до набрання чинності ЗУ "Про амністію у 2014 році". Однак, на час опублікування та набрання чинності зазначеного Закону, 19.04.2014 року, засуджений покарання не відбував, а лише після оголошення в розшук був затриманий 31.01.2019 року та направлений в місця позбавлення волі для відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 задовольнити та на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротити ОСОБА_9 наполовину невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Посилається на те, що ухвала суду є такою, що прийнята з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом не враховано, що відбувати покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012 ОСОБА_9 почав ще задовго до набрання чинності 19.04.2014 року Законом України «Про амністію у 2014 році». Судом не надано належної оцінки тому факту, що на день набрання чинності 19.04.2014 року Законом України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_9 не відбував покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012 саме через бездіяльність правоохоронних органів, які після набрання вказаним вироком 05.09.2013 року законної сили допустили грубе порушення вимог ст. 87 Кримінально-виконавчого кодексу України та протягом 2 років з дня набрання вироком законної сили не вживали жодних заходів щодо направлення ОСОБА_9 для відбування покарання, в той час як ст. 87 КВК України визначено, що особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили. Суд не врахував того факту, що як на день звернення до суду 23.08.2019 захисника засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього амністії, так і на день розгляду справи судом 21.10.2019 засуджений фактично відбував покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012 в Державній установі «Житомирська виправна колонія (№ 4)». Таким чином, ОСОБА_9 відповідав всім критеріям, зазначеним у ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», для скорочення наполовину невідбутої частини покарання. Так, ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не містить вказівок на те, що для застосування цієї статті засуджений має відбувати покарання саме на день набрання законом чинності, а не на день звернення до суду з клопотанням про застосування амністії. Також стверджує, що суд не врахував, що на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_9 вже частково відбув покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012, а саме відбув 2 місяці та 11 днів позбавлення волі. Таким чином, оскільки ОСОБА_9 відбуває покарання у виді позбавлення волі за злочин, який він вчинив до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», та оскільки він не підлягає звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього вказаного Закону, то до нього підлягає застосуванню ст. 6 вказаного закону, на підставі якої невідбута частина покарання підлягає скороченню наполовину. До того ж, ОСОБА_9 не відноситься до жодної з категорій осіб, до яких відповідно до ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу просив її задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 про застосування ЗУ "Про амністію у 2014 році" скорочується наполовину невідбута частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції даних вимог закону дотримався та обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання захисника в інтересах засудженого.

Так, згідно матеріалів провадження, вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012 року ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10.01.2013 вирок суду від 31.10.2012 року в частині призначеного покарання змінено, застосовано ст.75,76 КК України - звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки. ОСОБА_9 звільнено з-під варті в залі суду.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справа від 18.07.2013 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 10.01.2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 05.09.2013 року вирок Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012 залишено без змін. Вирок звернуто до виконання.

14.11.2016 року засудженого ОСОБА_9 оголошено в розшук та затримано 31.01.2019 року на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання та направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання за вироком від 31.10.2012 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про застосування амністії в Україні" особи, стосовно яких відповідно до закону про амністію застосовується скорочення терміну покарання, мають бути офіційно поінформовані про нове обчислення терміну покарання і про дату закінчення відбування покарання протягом місяця після опублікування закону про амністію.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин до набрання чинності ЗУ "Про амністію у 2014 році". Однак, на час опублікування та набрання чинності зазначеного Закону, 19.04.2014 року, засуджений покарання не відбував, а лише після оголошення в розшук був затриманий 31.01.2019 року та направлений в місця позбавлення волі для відбування покарання.

Згідно статті 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 19 квітня 2014 року.

При цьому відповідно до ст. 12 даного нормативного акту його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм Закону України «Про амністію у 2014 року» слідує, що стаття 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році» може бути застосована до осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно та які на день набрання чинності цим Законом уже відбували покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Особами, що відбувають покарання у виді позбавлення волі та інші покарання, слід вважати тих засуджених осіб щодо яких вироки звернені до виконання, про що повинні свідчити відповідні офіційні дані (документи) про виконання вироку з визначенням фактичної дати початку відбування засудженим призначеного судом покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив та захиснику у застосуванні до ОСОБА_9 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не містить вказівок на те, що для застосування цієї статті засуджений має відбувати покарання саме на день набрання законом чинності, а не на день звернення до суду з клопотанням про застосування амністії не грунтується на вимогах закону.

Посилання захисника на те, що на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_9 вже частково відбув покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012, а саме відбув 2 місяці та 11 днів позбавлення волі є безпідставними, оскільки вирок суду на той момент не набрав законної сили, а зазначення в ньому про початок строку зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання не є само по собі відбуттям покарання. Зазначений строк є попереднім ув`язненням, а не строком відбуття покарання.

Твердження захисника проте, що ОСОБА_9 не відбував покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2012 саме через бездіяльність правоохоронних органів, які після набрання вказаним вироком 05.09.2013 року законної сили допустили грубе порушення вимог ст. 87 Кримінально-виконавчого кодексу України та протягом 2 років з дня набрання вироком законної сили не вживали жодних заходів щодо направлення ОСОБА_9 для відбування покарання не спростовує висновків про те, що ОСОБА_9 на день набрання чинності цим Законом не відбував покарання у виді позбавлення волі на певний строк, тому до нього не може бути застосовано ЗУ «Про амністію в 2014 році».

При цьому з огляду на вищезазначені обставини та аналіз змісту норм ЗУ «Про амністію у 2014 році» безпідставними також є посилання апелянта, висловлені ним в ході апеляційного перегляду провадження, про те, що положення ст. 6 даного Закону повинно бути застосовано до його підзахисного з огляду на положення ст. 12 даного Закону. Слід зазначити, що вимога про застосування амністії до осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності, жодним чином не розширює коло осіб, зазначених в ст. 6, яка є спеціальною нормою та конкретизує застосування амністії до осіб, які вже відбувають покарання на час набрання Законом чинності. Посилання захисника при цьому на ухвалу Верховного Суду не є обов`язковим для апеляційного суду при розгляді даної заяви, оскільки зазначена ухвала не містить правового висновку, обов`язкового до виконання судами України.

За таких обставин, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування і задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах засудженого ОСОБА_9 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк і в тому ж порядку з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено о 16.30 22 січня 2020 року.

Судді: