УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 , подане адвокатом ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в Солом`янський районний суд м. Києва в інтересах ОСОБА_2 з клопотанням про скасування арешту майна.
Свої вимоги мотивує тим, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Вважає, що зазначена ухвала порушує права ОСОБА_2 як власника майна.

Зазначає, що ОСОБА_2 не виступає підозрюваною або обвинуваченою особою у кримінальному провадженні та в матеріалах якого відсутній цивільний позов. За таких обставин, арешт не може бути накладений на майно, оскільки воно перебуває у власності добросовісного набувача. Клопотання не містить даних про те, що майно, на яке накладений арешт, є предметом злочину, одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходами від нього. ОСОБА_2 сама є потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки набуття нею права власності на квартиру відбулося від допитаного 27 березня 2018 року у якості свідка ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2018 року, тобто після початку досудового розслідування.

Просить суд скасувати арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представник Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з вимогами закону його неявка розгляду клопотання не перешкоджає.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали, на які посилається заявник, обґрунтовуючи доводи клопотання, вбачається наступне.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києві від 23 червня 2018 року накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 .
Заявник посилається на те, що арешт накладено не обґрунтовано, оскільки ОСОБА_2 не виступає підозрюваною або обвинуваченою особою у кримінальному провадженні та в матеріалах якого відсутній цивільний позов. За таких обставин, арешт не може бути накладений на майно, оскільки воно перебуває у власності добросовісного набувача. Клопотання не містить даних про те, що майно, на яке накладений арешт, є предметом злочину, одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходами від нього. ОСОБА_2 сама є потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки набуття нею права власності на квартиру відбулося від допитаного 27 березня 2018 року у якості свідка ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2018 року, тобто після початку досудового розслідування.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частинами 2-4 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0003198 від 26 березня 2018 року вбачається, що у період часу з 19 березня 2018 року по 20 березня 2018 року невстановлені особи, використовуючи підроблені документи, заволоділи квартирами розташованими за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які належали на праві власності померлій ОСОБА_5 , чим спричини збиток в особливо великих розмірах.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2018 року, тобто після початку досудового розслідування.
За таких обставин, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем нерухомого майна.
Відповідно до абзацу 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Постановою слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві від 18 червня 2018 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.

Вирішуючи питання про необхідність накладення арешту слідчий суддя враховував, що зазначене майно є речовим доказом, оскільки квартира була об`єктом кримінально протиправних дій, набута кримінально протиправним шляхом та отримана фізичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
Вбачається, що майно, з якого заявник просить зняти арешт, визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає, що за таких обставин накладення арешту було обґрунтованим і необхідність в ньому не відпала.
За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування накладеного арешту.
З огляду на наведене, в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись статтями 98, 131, 132, 135, 136, 167, 278, 170-173, 174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 , подане адвокатом ОСОБА_3 , про скасування арешту майна.
Ухвала оскарження не підлягає.

Слідчий суддя: