ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3670/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1135/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних справах
УХВАЛА
іменем України

19 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 29.10.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м, Знам`янка, Кіровоградської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 07.09.2005 року Красноградським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
-14.10.2005 Красноградським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.02.2011 року на підставі ст. 82 КК України невідбута частина покарання 2 роки 01 місяць 06 днів замінена на обмеження волі, звільнений 10.11.2011 умовно-достроково на 1 рік 03 місяці 17 днів;
-26.12.2016 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.12.2014 по 31.05.2017 року. Початок строку 12.12.2014, кінець строку - 23.06.2020 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років за вчинення умисного тяжкого злочину проти життя і здоров`я людини (ч. 2 ст. 121 КК України). Раніше ОСОБА_7 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, був звільнений умовно-достроково на строк 1 рік 3 місяці 17 днів, проте на шлях виправлення не став і маючи не зняту та не погашену судимість знову спричинив особі тяжкі тілесні ушкодження, що потягли її смерть. Адміністрацією установи виконання покарань ОСОБА_7 характеризується посередньо, має п`ять стягнень за порушення порядку відбування покарання: порушення режиму утримання; категоричну відмову від переходу до іншої камери; зберігання заборонених предметів. Оцінивши в сукупності всі дані, які можуть свідчити про виправлення поведінки засудженого, суд прийшов до висновку про відсутність переконливих доказів того, що процес виправлення ОСОБА_8 досягнув тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і його подальше виправлення можливе в умовах перебування на волі. З матеріалів справи вбачається тенденція засудженого до повторювання злочинів проти життя та здоров`я, що свідчить про його агресивну поведінку та високий рівень небезпеки для суспільства.
В апеляційній скарзі засуджений ставить питання про скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали, якою просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. В обґрунтування своїх доводів, посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини, які доводять, що він виправився, оскільки він офіційно працевлаштований прибиральником та художником, сумлінно працює, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 5 заохочень, у вчиненому злочині щиро розкаявся, має мати та батька-інваліда, які потребують піклування та має намір працювати на волі.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Матеріали особової справи містять відомості про те, що востаннє ОСОБА_7 засуджено 26.12.2016 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст. 121 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч. 5 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.12.2014 року по 31.05.2017 року.
З досліджених судом першої інстанції характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.12.2014 року, характеризується посередньо, у Державній установі «Голопристанська виправна колонія № 7» відбуває покарання з 19.02.2019 року, хворіє на туберкульоз легенів, працевлаштований художником установи для засуджених, має 4 заохочення та 5 стягнень.
Разом з цим, ОСОБА_7 раніше засуджувався вироком Красноградського районного суду Харківської області від 14.10.2005 року за ст. 121 ч. 2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, був звільнений від відбування покарання умовно достроково, однак через нетривалий проміжок часу аналогічний злочин, передбачений ст. 121 ч. 2 КК України. Тобто застосування державою поблажливих норм у виді застосування випробування та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Крім того, поряд з заохоченнями, має чисельні стягнення.
Оцінюючи вказані відомості про особу засудженого та ставлення його до праці за час відбування покарання у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги визнаються апеляційним судом не достатніми для її задоволення та звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405 , 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 29.10.2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2