Справа № 645/4875/19
Провадження № 1-кп/645/326/20
УХ В А Л А
Іменем України

15 січня 2020 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001554 від 22 червня 2019 року,

по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова з-находиться вищезазначене кримінальне провадження, судовий розгляд у справі триває.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 діб та зазначив про існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу прокурор заперечував.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний час із покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків.

Потерпіла ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримала, проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечувала.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду щодо заявлених клопотань, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Даний злочин є особливо тяжким. Санкція закону передбачає за його вчинення покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. Судовий розгляд у справі триває.

Обґрунтовуючи клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт захисник зазначив, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтоване обвинувачення у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. При розгляді клопотання захисник просив суд врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином України, а також недоведеність вини його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України; наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, де мешкає і пристаріла бабуся; тісних соціально-побутовух стосунків (батько пенсіонер, мати, рідна сестра, племінники), задовільні характеристики за місцем утримання.

Щодо доводів захисника колегія суддів вважає необхідним зазначити, щов даній справі конкретний суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особистості, оскільки положеннями ч.1 ст. 115 КК України передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне позбавлення життя іншої людини.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 27 Конституції України ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються судом при ухваленні вироку. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обраний.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту.

Суд вважає доведеним, що на даний час існують ризики того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а зважаючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, існують ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також переховуватись від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, у суду відсутні докази достатніх гарантій забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, ті обставини, що обвинувачений не мав постійного місця роботи та офіційних джерел отримання прибутку, непереконливість доводів захисту про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зав`язків, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 в межах строку судового розгляду.
Судова колегія вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід, в тому числі на домашній арешт, про що просить сторона захисту, не забезпечить належної поведінки та виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, бо саме завдяки своєчасно обраному на законних підставах запобіжному заходу у виді тримання під вартою, можливість реалізації обвинуваченим зазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виключено.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.
Суду не надано доказів того, що з моменту застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу та до моменту вирішення клопотання про його продовження не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою -задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів по 14 березня 2020 року включно.
Клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу на домашній арешт залишити без задоволення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3