Постанова
іменем України
03 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 758/8828/18
провадження № 51-2168км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої на вирок Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, жительки смт Коцюбинське Київської області,
засудженої за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення

1. Вироком Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року ОСОБА_8 було засуджено за частиною 1 статті 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
2. Судом установлено, що 01 травня 2018 року приблизно о 20:30 ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Ford Focus», рухаючись у крайній лівій смузі проїзної частини по вулиці Газопровідній у м. Києві, не врахувала дорожньої обстановки, не надала дорогу пішоходам та допустила наїзд на ОСОБА_7 , який у цей час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, чим порушила вимоги п. 1.5, п. п. «б» п. 2.3, п. п. «а» п. 2.9., п. 18.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
3. Київський апеляційний суд 25 квітня 2019 року, частково задовольнивши апеляційну скаргу потерпілого, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив засудженій за частиною 1 статті 286 КК покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, а в решті вирок залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг

4. Захисник у касаційній скарзі, посилаючись на підстави, визначені пунктами 2 та 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить змінити вирок апеляційного суду та застосувати до засудженої положення статті 75 КК. Він стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх позитивних даних про особу засудженої і пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без призначення більш суворого виду покарання. На думку скаржника, цей суд залишив поза увагою, що засуджена повністю оплатила вартість оперативного втручання та подальшого лікування потерпілого, а також неодноразово пропонувала відшкодувати моральну шкоду.
5. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників касаційного розгляду

6. У судовому засіданні захисник підтримав свою скаргу та просив застосувати до засудженої положення статті 75 КК.
7. Потерпілий заперечив проти задоволення касаційних вимог захисника
8. Прокурор, який представляв державне обвинувачення в суді касаційної інстанції, просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду

9. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.
11. Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту, викладені в касаційній скарзі, про порушення апеляційним судом загальних засад призначення покарання.
12. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
13. Суд звертає увагу, що доводи в касаційній скарзі захисника зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженій покарання, а також порядку його відбування. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що відповідно до пункту 3 частини 1статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 цього Кодексу може стати підставою для скасування або зміни судових рішень.
14. Разом із тим під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд дотримався вимог закону в частині призначеного засудженій покарання.
15. Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні виду покарання та можливості застосування статті 75 КК. Ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку, що місцевий суд не дав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення та його суспільній небезпечності, що призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети.
16. Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушила правила дорожнього руху і допустила наїзд на потерпілого на нерегульованому пішохідному переході. Проявлена засудженою злочинна необережність призвела до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером установлених конкретних дій винної, апеляційний суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення нових злочинів й виправлення засудженої без відбування більш суворого виду покарання.
17. Водночас цей суд не залишив поза увагою тих обставин, на які посилається сторона захисту, зокрема щире каяття засудженої, необережний характер злочину, здійснення витрат на лікування потерпілого. Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність призначення мінімального строку покарання у виді обмеження волі, передбаченого санкцією статті за інкримінований злочин.
19. Таким чином, Суд вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженій покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
20. Ураховуючи наведене, Суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, як про це йдеться в касаційній скарзі. Тому Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного засудженій покарання тяжкості злочину та особі винної через суворість, а касаційні скарги залишає без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3