Справа № 202/1854/20
Провадження № 1-кс/202/2530/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
27 березня 2020 року місто Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, розлучений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
Так, 26.03.2020 року за місцем проживання підозрюваного у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 був проведений обшук, під час якого вилучено поліетиленовий пакет із речовиною масою 5,0522 г, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, метамфетамін масою 2,5200 г, яку ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав з метою збуту.
Слідчий вказує на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати шляхом погроз на свідків у кримінальному провадженні, а саме на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Вважає, що запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо. Відсутність у підозрюваного місця роботи може свідчити про наміри не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та продовжити свою злочинну діяльність. Окрім того, вік та стан здоров`я ОСОБА_4 не перешкоджають триманню останнього під вартою.
За цих підстав слідчий просить застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави в розмірі не менше 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 168160 грн.
Заслухавши у судовому засіданні прокурора, який клопотання підтримав, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на необґрунтованість підозри, недопустимість доказів, провокацію з боку працівників правоохоронних органів, відсутність ризиків, на які вказують слідчий та прокурор, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню за наступних підстав:
Слідчим суддею встановлено, що 26 березня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі.
Слідчий суддя вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується протоколом обшуку за місцем його проживання, під час якого було вилучено психотропну речовину.
При цьому слідчий суддя звертає увагу, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Так, на даному етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
На переконання слідчого судді, незалежно від подальшої доведеності підозри ОСОБА_4 , досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність на даний час достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_4 може бути причетним до незаконного придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту, про що свідчить вилучення за місцем його проживання психотропної речовини.
В свою чергу, доводи підозрюваного в судовому засіданні щодо його непричетності до правопорушення підлягають перевірці шляхом проведення досудового розслідування.
Вирішуючи питання щодо застосування конкретного запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідчий суддя виходить з наступного:
Відповідно до частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Частиною першої статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», а також правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України» «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинно носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Згідно з п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Урішеннях Європейського суду з прав людини «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії» вказується на необхідність дотримання принципу призначення альтернативного запобіжного заходу.
Слідчий суддя вважає, що з наведених у клопотанні про застосування запобіжного заходу ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, прокурором у судовому засіданні доведено наявність існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання на строк до десяти років позбавлення волі.
Крім вищевказаного ризику, а також вагомості наявних доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, та тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, який є розлученим, не працює, в той же час раніше не судимий, має постійне місце проживання у домоволодінні, співвласником якого є, досяг 56-тирічного віку, має захворювання нижніх кінцівок, зокрема атеросклероз артерій нижніх кінцівок, варикозне розширення вен. При виписці зі стаціонару відділення лапароскопічної хірургії у зв`язку з посттромбофлебітичним синдромом нижніх кінцівок та хронічною венозною недостатністю йому рекомендовані нагляд хірургу та курси лікування два рази на рік в осінньо-весняний період.
Однак будь-яких об`єктивних даних щодо можливості надання підозрюваному належного лікування в умовах тримання під вартою матеріали клопотання не містять.
В той час як відповідно до практики Європейського суду з прав людини при вирішенні питання про застосування тримання під вартою щодо особи, яка має певні вади здоров`я, орган досудового розслідування повинен довести не лише можливість утримання особи під вартою, а й можливість надання такій особі під час тримання під вартою належного лікування.
Так, у рішенні у справі «Темченко проти України» від 16 липня 2015 року, яким встановлено порушення Україною статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (заборона катування) в частині неналежного лікування заявника під час тримання під вартою, Європейський Суду з прав людини наголосив, що заявник потребував спеціалізованого медичного обстеження і лікування в умовах стаціонару у медичному закладі, проте органами влади не було вжито жодних заходів для своєчасного забезпечення такого лікування; суди, які розглядали клопотання заявника про звільнення з-під варти, не спростували жоден з медичних висновків про те, що лікування, надане заявникові, було неналежним та що відповідне лікування не може бути забезпечене в умовах СІЗО; суди були задоволені тим, що заявник, перебуваючи під вартою, отримував певне лікування і навіть не спробували встановити, чи було воно належним. За цих підстав ЄСПЛ дійшов висновку, що держава не дотрималася своїх обов`язків за статтею 3 Конвенції, відповідно було порушення цього положення.
Слідчий суддя враховує, що суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому особа підозрюється, дійсно є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику її переховування від органу досудового розслідування, оскільки в сукупності з іншими обставинами вона збільшує ризик її втечі.
Разом із тим, сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії").
Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Виходячи з вищенаведеного та оцінюючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які характеризують підозрюваного, зокрема, його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, слідчий суддя приходить до висновку, що достатньою мірою для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та наведеним у клопотанні слідчого, буде застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки, на переконання слідчого судді, прокурором у судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам.
Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде гарантувати виконання підозрюваним на час досудового розслідування процесуальних обов`язків, оскільки він також пов`язаний із обмеженням свободи пересування та комунікації з іншими особами.
Таким чином, у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити, застосувавши відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та поклавши на нього обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 травня 2020 року включно, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати його прибувати до слідчого, прокурора, судді за першою вимогою, не відлучатися з міста Дніпро без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю в разі його застосування органом досудового розслідування, утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали слідчого судді до 25 травня 2020 року включно.

Ухвалу передати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Строк складання та оголошення повного тексту ухвали відповідно до частини 2 статті 376 КПК України 10-00 годині 30 березня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1