Справа № 442/7493/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/660/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №442/7493/18 про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, з участю
прокурора ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2019 року,

встановила:
цим вироком,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з часу його затримання 15.10.2018 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у виді застави до набрання вироком законної сили залишено без зміни.

У строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк тримання під вартою у період з 15.10.2018 року по 19.11.2018 року.

Після вступу вироку в законну силу повернути заставодавцю ОСОБА_11 заставу в розмірі 73640.00 гривень, внесену на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2018 року.

Скасовано заходи по забезпеченню даного кримінального провадження, а саме арешти на майно, вжиті на підставі ухвал слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2018 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 15.10.2018 року о 01 год. 50 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження металевої решітки дерев`яного вікна, проникли у середину житлового будинку, який належить ОСОБА_12 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , звідки намагалися таємно викрасти грошові кошти потерпілого в сумі 5000.00 гривень, які зберігалися у п`ятисекційній шафі у кишені пальто у вітальній кімнаті на першому поверсі, однак з причин, що не залежали від їхньої волі, не вчинили усіх дій, які вважали за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця, оскільки були затримані працівниками поліції безпосередньо у приміщенні будинку.

Таким чином, ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , повторно вчинили незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у житло.

На даний вирок захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , засудженого за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (трьох) років 6 (шість) місяців, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч.1 ст.162 КК України.

Вважає даний вирок несправедливим через явну суворість покарання, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_13 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, а саме замах на таємне викрадення чужого майна не визнав, а визнав незаконне проникнення в будинок ОСОБА_14 , який був його знайомим, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України. На досудовому слідстві та в суді ОСОБА_13 показав, що разом з ОСОБА_6 проникли в будинок з метою переховатися від осіб, які на них напали та зігрітися. Власник будинку був йому раніше відомий.

Вважає, що як в ході досудового слідства, так і в ході судового розгляду, сторона обвинувачення не довела, чому саме ОСОБА_13 разом з ОСОБА_6 намагалися викрасти 5000.00 гривень, які знаходилися в кишені пальто в шафі на першому поверсі, а не будь-які інші речі. Звідки могли знати ОСОБА_13 та ОСОБА_6 про гроші, які саме там знаходяться. В ході досудового розслідування, проведенні слідчих дій, зокрема огляді місця події не було встановлено, чи дійсно в кишені пальто у вказаній шафі знаходилися гроші в сумі 5000.00 грн., такі гроші не виявлялись, не оглядались і не демонструвались присутнім. Дані про них відсутні в матеріалах кримінального провадження. Жодних грошей у ОСОБА_15 та ОСОБА_6 виявлено та вилучено не було. Суд першої інстанції не взяв дану обставину до уваги.

В обвинувальному акті, скерованому до суду, вказано, що ОСОБА_16 , разом зі своїм товаришем, проник в будинок шляхом пошкодження металевої решітки. В ході судового розгляду сторона обвинувачення не довела, яке це було пошкодження, як була закріплена металічна решітка, чи використовувались при цьому інструменти та які, чи були сліди на підвіконнику, а також в кімнатах.

З показів потерпілого в суді вбачається, що решітка була добре вмонтована, а отже для її пошкодження та зняття необхідні були інструменти. Проте ні в ОСОБА_15 ні в ОСОБА_6 ніяких інструментів виявлено не було. Сторона обвинувачення не навела обставин, які б стверджували, що такі інструменти були на місці події. Сторона захисту клопотала про те, щоб прокурор оголосив протокол огляду місця події. У зв`язку з складним почерком прочитати текст протоколу огляду місця події йому не вдалося, не вдалося це і стороні захисту. Сторона захисту клопотала про виклик в суд слідчого, який складав даний документ, проте головуючий у справі відмовив у задоволенні даного клопотання. Сторона захисту клопотала про визнання протоколу огляду місця події недопустимим. Суд у вироку дане клопотання відхилив, мотивуючи його як безпідставне.

У вироку, як докази причетності ОСОБА_17 до замаху на вчинення крадіжки суд вказав слідчий експеримент з останнім. Проте, як вбачається з протоколу слідчого експерименту та відеозапису, ОСОБА_13 в присутності понятих наводить інші обставини, ніж те, що йому вмінено в провину.

Крім того, суд першої інстанції посилається на покази свідків, які показують, що в деяких кімнатах шафи були привідкриті, частину шаф працівники поліції відкривали самі. Всі речі в шафах були нерозкидані. У вироку суд стверджує, що ОСОБА_13 зі своїм товаришем не встигли викрасти гроші, так як пройшло дуже мало часу, а саме чотири хвилини з часу виявлення їх проникнення сусідом і приїздом працівників поліції. Тоді як в темряві ОСОБА_13 з ОСОБА_6 могли за такий короткий час повідкривати шафи майже в десятку кімнат і крім того ще сховатися на горищі. Тобто судом неналежно оцінені як докази покази свідків - працівників поліції у справі.

Таким чином вважає, що судом належно не оцінено всі докази, які були добуті в ході судового слідства, а дії ОСОБА_15 невірно кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, так як ніяких ознак крадіжки виявлено не було, тобто його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 07.06.2019 року, змінивши правову кваліфікацію правопорушення, за яке був засуджений ОСОБА_6 , з ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене даною статтею - штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_6 не заперечує той факт, що 15.10.2018 року о 01 год. 50 хв. разом з ОСОБА_18 були виявлені і затримані у будинку на АДРЕСА_3 , але заперечує проти обвинувачення про те, що він мав намір таємно викрасти грошові кошти потерпілого у розмірі 5000,00 грн., які зберігалися у п`ятисекційній шафі у кишені пальто у вітальній кімнаті на першому поверсі.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_6 , в будинку він опинився по тій причині, що в цей вечір, разом із ОСОБА_18 мали намір забрати поблизу кладовища виявлений металевий швелер. Йдучи по дорозі, зустріли 6-7 осіб чоловічої статі, з якими у них виник конфлікт, тому, боячись нападників, вони почали втікати, намокли, промерзли і побігли переховуватися у будинок ОСОБА_14 , з яким раніше були знайомі.

Звертає увагу апеляційного суду, що умислу на крадіжку у них не було. Потерпілий в суді пояснив, що двері шаф у будинку всі були відчиненні, свідки також підтвердили цей факт. Свідок ОСОБА_19 пояснив, що всі шафи були привідкриті, як для провітрювання, у шафах і кімнатах безладу не було, порозкиданих речей також не було виявлено.

Під час огляду ОСОБА_6 та ОСОБА_15 ніяких грошей та речей потерпілого виявлено не було. Потерпілий також підтвердив цей факт, заявивши в судовому засіданні, що речі і гроші були на місці.

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується на тому, що він був неодноразово судимий і тому суд дійшов до висновку, що він спільно із ОСОБА_18 мав намір вчинити крадіжку 5000.00 грн. у потерпілого ОСОБА_20 в його будинку на АДРЕСА_3 , що не відповідає дійсності і його умислу.

Згідно ст.88 КК України, докази, які стосуються судимостей обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом даного кримінального провадження є недопустимими на підтвердження винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 визнає свою вину у незаконному проникненні до житла ОСОБА_14 на АДРЕСА_4 , та не визнає наміру вчинити там таємне викрадення 5000.00 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виступи захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підтримання апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_8 про їх безпідставність та залишення вироку суду без зміни, перевіривши наведені доводи та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В апеляційній скарзі сторона захисту оспорює правильність кваліфікації за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, а тому лише в цій частині слід дослідити законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні саме злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами, яким дана належна оцінка.

Зокрема потерпілий ОСОБА_12 ствердив, що обвинувачені не були його знайомими, бачились лише один раз, коли останні повернули йому втрачені документи. В будинку, де були затримані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , побачив відкриті двері шаф, де зберігався одяг та знаходилися 5000 грн.

Такі показання потерпілого підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 .

Крім цього факт вчинення ними інкримінованого злочину підтверджується рапортом ОСОБА_19 на ім`я начальника Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.10.2018 року, протоколом огляду місця події від 15.10.2018 року з фотознімками до нього, постановами про визнання предмету як речового доказу від 15.10.2018 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 29.10.2018 року, за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та дисками до нього, які оглянуто в судовому засіданні.

Перелічені докази, на думку апеляційного суду, перебувають в об`єктивному зв`язку, не суперечать між собою та не містять розбіжностей, і як наслідок спростовують версію сторони захисту про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконно проникли до приміщення житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для того, щоб переховатися від осіб, які на них напали та зігрітися.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про необхідність визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 15.10.2018 року через неможливість читання, а також не оголошення його повного змісту прокурором, спростовуються тим, що вимогами ст.358 КПК України не передбачено обов`язку зачитування повного змісту протоколів слідчих дій. А також, апеляційний суд вважає такі доводи надуманими та безпідставними, оскільки у суду не виникло складності у його прочитанні.

Апеляційний суд не бере до уваги покликання апеляційної скарги про те, що сторона обвинувачення не довела, як була пошкоджена металева решітка, через яку обвинувачені проникли в будинок, чи використовувались при цьому інструменти, про відсутність інструментів на місці події, оскільки такі спростовуються протоколом огляду місця події від 15.10.2018 року з фотознімками до нього, відповідно до якого, було виявлено відчинене вікно на першому поверсі, в будинок вперта металева решітка, розмірами близько 45х130 см, у чіткій відповідності до розмірів вікна, розташованого над нею. На рамі вікна виявлено нашарування бруду та пилюки по всій площині поверхні. Праворуч від металевої решітки виявлено дерев`яну віконну раму, вікно веде у кімнату будинку. Разом з тим, відсутність інструментів на місці події не може свідчити про відсутність складу злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України. При цьому самі обвинувачені не заперечують факту зняття решітки та проникнення до будинку.

Доводи апеляційних скарг про відсутність умислу на вчинення крадіжки, а лише проникнення в будинок з метою переховатися від переслідувачів, спростовуються наведеним аналізом доказів та є надуманими і розцінюються, як спроба уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин.

Посилання захисника ОСОБА_9 щодо неправдивості показань свідків, які являються поліцейськими і можуть у зв`язку з цим надавати неправдиві показання, є, на думку апеляційного суду, безпідставними, оскільки будь-яких даних, які б вказували на те, що зазначені свідки дали неправдиві показання чи з метою оговорити обвинувачених або їм нашкодити, стороною захисту не наведено і таких в судовому засіданні не встановлено.

Заперечення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 причетності та вини у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність їх вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Дослідивши з достатньою повнотою всі докази у провадженні, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості обвинувачених у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням в житло, кваліфікувавши їх дії за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, як про це висловила прохання сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Як указують положення ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч.2 ст.50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими, так і іншими особами.

Призначені судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідають вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, при призначенні обвинуваченим покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого, конкретні обставини провадження щодо вчинення злочину, характер діяння, форму і ступінь вини, дані про особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З врахуванням цього суд першої інстанції призначив обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, у близьких до мінімальних меж, встановлених в санкції ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, які є справедливими, необхідними і достатніми для виправлення та попередження нових злочинів.

Правильність вирішення питань долі речових доказів та процесуальних витрат в апеляційних скаргах не оспорюється.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином апеляційні скарги є безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2019 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинувачених - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4