Справа № 308/4595/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000041 від 24.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України, про застосування щодо підозрюваної

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , працюючої, раніше не судимої,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_7 , звернувся до слідчого Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000041 від 24.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України, про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області розслідується кримінальне провадження № 0000041 від 24.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України. Вказане кримінальне провадження виділено 24.02.2020 в окреме провадження щодо ОСОБА_5 та інших невстановлених осіб, із кримінального провадження №0000171 від 11.05.2018, про вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України.

В клопотанні вказано, що як встановлено досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні з початку листопада 2018 року по січень 2019 року ОСОБА_5 , в порушення вимог Закону України «Про заборону грального бізнесу» від 15.05.2009 року, згідно з яким в Україні заборонено гральний бізнес діяльність, пов`язану з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних стимуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (візуальному) казино незалежно від місця розташування сервера, що дає змогу учаснику, як отримати грошовий виграш, так і не отримати його залежно від випадковості, діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи залученою як виконавець керівником злочинної організації ОСОБА_8 , брала участь у діяльності злочинної організації з метою вчинення особливо тяжких злочинів із зайняття гральним бізнесом.

Як вказує слідчий, при цьому, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що мали досвід у занятті гральним бізнесом, усвідомлюючи протиправність організації і надання послуг у сфері грального бізнесу, не маючи можливості одноосібно здійснювати заплановані ними особливо тяжкі злочини із зайняття гральним бізнесом, оскільки для реалізації злочинного умислу необхідна участь кількох осіб, розробили план злочинної діяльності, який передбачав створення злочинної організації з участю інших осіб для вчинення особливо тяжких злочинів із зайняття гральним бізнесом, з розподілом функцій кожного учасника, спрямованої на досягнення цього плану, відомого членами злочинної організації, з подальшим чітким його виконанням, при суворому підпорядкуванні керівнику та організаторам як лідерам злочинної організації і дотриманням встановленої ними дисципліни.

Відповідно до розробленого ОСОБА_8 , спільно із ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинного плану, до складу злочинної організації з вересня 2018 року по 14 квітня 2019 року у різні періоди були залучені та умисно, з корисливих мотивів, прийняли участь у її діяльності як виконавці особи, що користуються довірою, зберігали таємницю і підкорювались їх волі, зокрема ОСОБА_5 та інші особи.
Вказані особи, у період з початку вересня 2018 по 14 квітня 2019 року, будучи об`єднані єдиною метою з незаконного збагачення, обізнані із спільним злочинним планом, у складі злочинної організації осіб вчинили ряд особливо тяжких злочинів із зайняття гральним бізнесом шляхом організації і функціонування мережі незаконних гральних закладів, облаштованих у нежитлових приміщеннях за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , в АДРЕСА_6 та в АДРЕСА_7 ; в АДРЕСА_8 та в АДРЕСА_9 , в АДРЕСА_10 та у АДРЕСА_11 .

Відповідно до розробленого плану злочинних дій та розподілу функцій, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що заняття гральним бізнесом на території України заборонено, будучи обізнаною про мету створення підпільних гральних закладів та діяльність злочинної організації із зайняття гральним бізнесом, діючи умисно, з корисливих мотивів, залучена як виконавець у складі злочинної організації, в період з початку жовтня 2018 року по лютий 2019 року сприяла забороненій господарської діяльності у сфері зайняття гральним бізнесом, виконувала функції адміністратора-касира підпільного грального закладу у одному із облаштованих злочинною групою гральних закладів, що за адресою АДРЕСА_10 , де були облаштовані сім місць для відвідувачів гравців із встановленими моніторами та сімома системними блоками, на твердих магнітних носіях кожного з яких функціонувало спеціалізоване програмне забезпечення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що надає доступ до інтернет-казино (зокрема он-лайн казино « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») та програмні модулі спеціалізованого програмного забезпечення симуляторів ігрових автоматів, які оновлювалися з віддаленого серверу аплікацій інтернет-казино, а також один системний блок із відповідним програмним забезпеченням, за допомогою якого нею як адміністратором-касиром грального закладу здійснювалося керування доступу до гри у азартні ігри на вказаних системних блоках в місцях для відвідувачів, надаючи таким чином послуги доступу до азартних ігор онлайн.
У вказаному гральному закладі, ОСОБА_5 , працюючи без офіційного працевлаштування, відповідно до установленого графіку позмінного виходу на роботу, забезпечувала доступ гравцям до вказаного нежитлового приміщення, зовні який був позначений як гральний заклад розповсюджувача електронних лотарей, у якому були облаштовані місця для відвідувачів із комп`ютерною технікою, на носіях збереження інформації яких функціонувало спеціалізоване програмне забезпечення, за допомогою якого надавався доступ до інтернет-казино та симуляторів ігрових автоматів, безпосередньо забезпечувала за бажанням гравців доступ до азартних ігор, отримувала грошові кошти у вигляді ставок, виплачувала за узгодженням із керівником злочинної організації ОСОБА_8 та співорганізаторами ОСОБА_9 і ОСОБА_12 виплату винагороди за результатами випадкових виграшів, вела обумовлений прихований облік доходів і витрат грального закладу, слідкувала за дотриманням відвідувачами правил гри на обладнанні та надавала допомогу у здійсненні гри гравцям, систематично звітувала перед організаторами злочинної організації про результати роботи грального закладу, отримані незаконні доходи, виплату виграшів, витрати закладу на заробітну плату адміністраторів-касирів, закупівлю напоїв, оплати електроенергії, передачу позмінно іншим адміністраторам-касирам каси та прихованої бухгалтерії закладу, тобто виконувала дії, спрямовані на надання фізичної можливості взяти участь особам у азартних іграх за грошові кошти, а також отримувала нелегальний прибуток від такої діяльності грального закладу у вигляді заробітної плати в розмірі 400-600 гривень за одну добу, а іншу частину нелегального доходу передавала членам злочинної організації для розподілу прибутків і здійснення подальшої їх діяльності із зайняття забороненого законом гральним бізнесом.
Слідчий зазначає, що такими своїми умисними діями, у сукупності, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , раніше не судима, вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.255 КК України, а саме участь у злочинній організації з метою вчинення особливо тяжких злочинів та у особливо тяжких злочинах із зайняття гральним бізнесом, вчинюваних злочинною організацією, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України, а саме зайняття гральним бізнесом, вчинений злочинною організацією.

Як вказано у клопотанні 18.01.2020 складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255 та ч.4 ст. 28-ч.1 ст.203-2 КК України у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Слідчий зазначає, що будучи повідомленою за повістками 18.01.2020, та в телефонному режимі 21.01.2020 та 31.01.2020, про необхідність явки до органу досудового розслідування для проведення слідчих дій, підозрювана ОСОБА_5 повідомляла про те, що прибуде на визначену дату та час, однак без поважних на це причин не з`явилася, натомість виїхала за межі України 01.02.2020 року, не повідомивши про місце свого перебування.

Окрім того як вказано у клопотанні остання виїхала за межі України 01.02.2020. 05.02.2020 ОСОБА_5 було оголошено у розшук, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255 та ч.4 ст. 28-ч.1 ст.203-2 КК України, а кримінальне провадження щодо неї виділено в окреме провадження, про які внесені відомості до ЄРДР за № 0000041 від 24.02.2020.

Разом із тим слідчий вказує, що на даний час місцеперебування ОСОБА_5 встановлено, остання добровільно з`явилася до органу досудового розслідування 23.06.2020 року.

Так, слідчий вказує, що відповідно, є необхідність у обранні щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу як виду заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Відповідно до ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення, чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливати на свідків, потерпілих у цьому ж провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Слідчий зазначає, що зважаючи на встановлені під час досудового розслідування обставини вчинення кримінальних правопорушень, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлені та підтверджені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими обґрунтовується необхідність у застосуванні щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на те, що ОСОБА_5 вчинила особливо тяжкі злочини, передбачені ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України, за попередньою змовою групою осіб та у складі злочинної організації, а санкція ч.1 ст.255 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а також зважаючи на те, що вона вже ухилялася від слідства, без поважних причин незважаючи на неодноразові виклики до органу досудового розслідування умисно не з`явилася, натомість виїхала за межі України;

з метою запобігання спробам ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків, які можуть дати показання щодо протиправної її діяльності у складі злочинної організації, у сфері незаконного зайняття гральним бізнесом, із більшою частиною яких вона та інші учасники злочинної організації особисто знайомі, а також зважаючи на те, що у органу досудового розслідування є необхідність у встановленні таких осіб, які володіють відомостями щодо функціонування гральних закладів групи на території Тячівського району, у яких ОСОБА_5 організовувала роботу із зайняття гральним бізнесом;

з метою запобігання спробам іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, зважаючи на те, що на даному етапі досудового розслідування є необхідність у проведенні ряду слідчих дій та розшукових заходів, спрямованих на встановлення всіх осіб, які обізнані про обставини вчинених кримінальних правопорушень у сфері зайняття гральним бізнесом групою осіб;

з метою запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_5 ніде офіційно не працює, вчиняла інкриміновані їй злочини з корисливих мотивів протягом тривалого часу, і мала намір продовжити діяльність із участі у зайнятті гральним бізнесом після припинення роботи гральних закладів у ході проведення обшуків.

Слідчий зазначає, що тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись вимогами ст.ст. 40, 131, 132, 176-179, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить: застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , не працюючої, раніше не судимої, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України у кримінальному провадженні № 0000041 від 24.02.2020, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник підозрюваної у судовому засіданні просив врахувати особу підозрюваної, зокрема що остання має постійне місце проживаня, офіційно працевлаштована, раніше до крмінальної відповідальності не притягалася. Окрім того, захисник просила врахувати і те, що підозрювана до організації вказаних злочинів не причетна, а була на невеликий проміжок часу найнята на роботу без офіційного оформлення, вважаючи що працює за трудовим договором. Разом із тим при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу захисник просила взяти до уваги те, що ОСОБА_5 добровільно зявилася до органу досудового розслідування, після того як їй повідомили по місцю проживання про наявність кримінального провадження. До цього часу перебувала на заробітках в Чехії. Після того офіційно проходила стажування в Києві, та почала працювати оцінювачем експертом Філії ПТ «Ломбард Парус» №4 з 01.06.2020 року у смт. Дубове.

Підозрювана у судовому засіданні підтримала думку свого захисника та наддала аналогічні пояснення.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу поданого клопотання, підозрюваної та її захисника, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області розслідується кримінальне провадження № 0000041 від 24.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України. Вказане кримінальне провадження виділено 24.02.2020 в окреме провадження щодо ОСОБА_5 та інших невстановлених осіб, із кримінального провадження №0000171 від 11.05.2018, про вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України.

Окрім того встановлено також, що 18.01.2020 складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255 та ч.4 ст. 28-ч.1 ст.203-2 КК України у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Зокрема, ОСОБА_5 , в період з початку жовтня 2018 року по лютий 2019 року сприяла забороненій господарської діяльності у сфері зайняття гральним бізнесом, виконувала функції адміністратора-касира підпільного грального закладу у одному із облаштованих злочинною групою гральних закладів, що за адресою АДРЕСА_10 , де були облаштовані сім місць для відвідувачів гравців із встановленими моніторами та сімома системними блоками, на твердих магнітних носіях кожного з яких функціонувало спеціалізоване програмне забезпечення «iConnectLoader», що надає доступ до інтернет-казино (зокрема он-лайн казино « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») та програмні модулі спеціалізованого програмного забезпечення симуляторів ігрових автоматів, які оновлювалися з віддаленого серверу аплікацій інтернет-казино, а також один системний блок із відповідним програмним забезпеченням, за допомогою якого нею як адміністратором-касиром грального закладу здійснювалося керування доступу до гри у азартні ігри на вказаних системних блоках в місцях для відвідувачів, надаючи таким чином послуги доступу до азартних ігор онлайн.
У вказаному гральному закладі, ОСОБА_5 , працюючи без офіційного працевлаштування, відповідно до установленого графіку позмінного виходу на роботу, забезпечувала доступ гравцям до вказаного нежитлового приміщення, зовні який був позначений як гральний заклад розповсюджувача електронних лотарей, у якому були облаштовані місця для відвідувачів із комп`ютерною технікою, на носіях збереження інформації яких функціонувало спеціалізоване програмне забезпечення, за допомогою якого надавався доступ до інтернет-казино та симуляторів ігрових автоматів, безпосередньо забезпечувала за бажанням гравців доступ до азартних ігор, отримувала грошові кошти у вигляді ставок, виплачувала за узгодженням із керівником злочинної організації ОСОБА_8 та співорганізаторами ОСОБА_9 і ОСОБА_12 виплату винагороди за результатами випадкових виграшів, вела обумовлений прихований облік доходів і витрат грального закладу, слідкувала за дотриманням відвідувачами правил гри на обладнанні та надавала допомогу у здійсненні гри гравцям, систематично звітувала перед організаторами злочинної організації про результати роботи грального закладу, отримані незаконні доходи, виплату виграшів, витрати закладу на заробітну плату адміністраторів-касирів, закупівлю напоїв, оплати електроенергії, передачу позмінно іншим адміністраторам-касирам каси та прихованої бухгалтерії закладу, тобто виконувала дії, спрямовані на надання фізичної можливості взяти участь особам у азартних іграх за грошові кошти, а також отримувала нелегальний прибуток від такої діяльності грального закладу у вигляді заробітної плати в розмірі 400-600 гривень за одну добу, а іншу частину нелегального доходу передавала членам злочинної організації для розподілу прибутків і здійснення подальшої їх діяльності із зайняття забороненого законом гральним бізнесом.
З матеріалів клопотання встановлено, що 18.01.2020 складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255 та ч.4 ст. 28-ч.1 ст.203-2 КК України у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Так, підозру отримала її сестра ОСОБА_13 окрім того, будучи повідомленою за повістками 18.01.2020, та в телефонному режимі 21.01.2020 та 31.01.2020, про необхідність явки до органу досудового розслідування для проведення слідчих дій, підозрювана ОСОБА_5 повідомляла про те, що прибуде на визначену дату та час, однак без поважних на це причин не з`явилася, натомість виїхала за межі України 01.02.2020 року, не повідомивши про місце свого перебування.

05.02.2020 ОСОБА_5 було оголошено у розшук, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255 та ч.4 ст. 28-ч.1 ст.203-2 КК України, а кримінальне провадження щодо неї виділено в окреме провадження, про які внесені відомості до ЄРДР за № 0000041 від 24.02.2020.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного Закарпатської області від 14.05.2020 року було надано дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_5 з метою приводу її для участі підозрюваної у розгляді клопотання про обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим, встановлено, що 23.06.2020 р. ОСОБА_5 , добровільно зявилася до органів досудоовго розслідування.

Згідно протоколу затримання підозрюваної на підставі ухвали слідчого судді, ОСОБА_5 , була затримана о 10 год. 15 хв. 24.06.2020 року.

Постановою від 24.06.2020 року відновлено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Згідно витягу з ЄРДР строк досудового розслідування продовжено до 08.09.2020 року.

При розгляді клопотання слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаних в повідомленні про підозру кримінальних правопорушеннь.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість підозри. Так, сама підозрювана у своїх показах вказазала, що із серпня 2019 року до лютого 2020 року, вона без офіційного працевлаштування працювала адміністратором підпільного грального закладу у одному із облаштованих злочинною групою гральних закладів, що за адресою АДРЕСА_10 , окрім того підробляла і оператором у вказаному гральному закладі.

Із наданих підозрюваною показів, вбачається, що її роботодавцями були ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . А також показала, що на скільки відомо їй власником грального закладу в якому вона працювала є ОСОБА_14 оскільки представився «шефом».

Слід зазначити, що при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу слідчий суддя, разом з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Слідчий суддя, вважаючи достатніми докази причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, та про наявність обґрунтованої підозри, не вирішує при цьому питання про доведеність підозрюваной особі вини та остаточність кваліфікації її дій, що є наступними стадіями кримінального процесу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слід вказати і на те, що у разі визнання ОСОБА_5 , винною за вчинення злочинів що їй інкримінуються, останній загрожує покарання у виді позбавлення волі до 12 років, так остання підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, наведене вище на переконання слідчого судді дає підстави для висновку, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України, а також про існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживає з сином, негативних характеристик по місцю проживання не надано, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, офіційно працює.

При цьому, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_5 продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, чи може знищити або спотворити речі, які мають значення для досудового розслідування та не вилучені на даний час, чи може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, враховуючи пояснення сторони обвинувачення, що всі слідчі дії та розшукові заходи були проведені в даному кримінальному провадженні, матеріали кримінального провадження з якого були виділені дані з обвинувальним актом направлені до суду, та фактично залишилося виконання вимог ст. 290 КПК України.

Разом із тим, твердження сторони обвинувачення про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання підозрюваним його процесуальних обов`язків та створить неспіврозмірні труднощі у своєчасному, неупередженому, всебічному досудовому розслідуванні особливо тяжкого злочину також є необґрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки слідчого та прокурора є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»). Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 , у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннь за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує особу підозрюваного те що останній ОСОБА_5 , має постійне місце проживання, не судима раніше, офіційно працевлаштована (наказ про призначення на посаду оцінювача-експерта Філії ПТ «Ломбард Парус» №4 від 29.05.220 року №291-К).

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити. Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, заборонивши ОСОБА_5 залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, оскільки він зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 195, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000041 від 24.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України, про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , працюючої, раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28-ч.1 ст.203-2 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби: з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, без застосуванням електронних засобів контролю.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_5 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати місце свого постійного проживання з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_5 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.
Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, а саме до 18.08.2020 р.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1