Ухвала
Іменем України

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 385/1101/19

провадження № 51- 2526 ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року,

встановив:

Вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 27 листопада 2013 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільненого від подальшого відбування покарання умовно-достроково на 11 місяців 14 днів на підставі ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2017 року, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за: ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 28 лютого 2019 року близько 17 год. 55 хв. діючи із прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою отримання грошового прибутку, на території домоволодіння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , під час проведення негласної слідчої дії - «контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки», незаконно збув легендованій особі ОСОБА_5 паперовий згорток із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно висновку судової експертизи, містить психотропну речовину - амфетамін, обіг якого обмежено, маса якого становить - 0,2317 г, за що отримав гроші у сумі - 200 гривень.
26 березня 2019 року о 14 год. 38 хв. ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на зберігання психотропної речовини без мети збуту, з метою власного вжитку, на території домоволодіння за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , незаконно зберігав два паперові згортки в яких знаходилася порошкоподібна речовина білого кольору, яка згідно висновку судової експертизи містить психотропну речовину - амфетамін, обіг якого обмежено, масою 0,0221 г. та 0,041 г. відповідно. В цей же день, під час проведення огляду в період часу із 14 год. 38 хв. до 18 год. 43 хв. зазначеного домоволодіння, працівниками поліції вищезазначені 2 паперових пакунки з психотропною речовиною - амфетамін було виявлено та вилучено.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, просить змінити судові рішення стосовно нього в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Обгрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що він визнав себе винним, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи, став на шлях виправлення, перестав вживати наркотичні засоби, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не знаходиться, раніше до кримінальної відповідальності за збут наркотичних засобів не притягувався, здійснює догляд за своєю матір`ю, яка є особою похилого віку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії долучених до неї судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України кваліфікуються як злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 3 групи загального захворювання, не працює, раніше неодноразово судимий, у вчиненні злочинів розкаявся, однак вчинив зазначені злочини через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, обставиною, що його обтяжує рецидив злочинів.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, в межах санкцій статей, за якими його засуджено.

Зі змісту копії ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_4 , не погоджуючись з вироком місцевого суду, подала до апеляційного суду скаргу, в якій просила вирок стосовно нього змінити, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. На обґрунтування своїх вимог наводила доводи, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника і, не встановивши підстав для зміни вироку районного суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, апеляційний суд зазначив, зокрема, що районним судом при призначенні ОСОБА_4 покарання в повній мірі враховані обставини вчинення ним кримінальних правопорушень та ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також правильно визначено вид та розмір покарання і тому відсутні підстави для застосування до нього положень ст. 75 КК України. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, проте, на шлях виправлення не став. Доводи захисника про те, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки у довідці-характеристиці, наявній в матеріалах справи, зазначено лише про те, що скарг на ОСОБА_4 не надходило, отже, зазначене в жодному випадку не може свідчити про позитивну характеристику останнього. Крім того, колегія суддів зазначила, що доводи захисника про необхідність здійснення ОСОБА_4 догляду за своєю матір`ю, не можуть бути враховані як підстава для призначення йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки будучи раніше неодноразово судимим та маючи на утриманні матір, це не завадило йому знову вчинити нові злочини.Таким чином, обставини, на які посилається захисник, як на підставу для застосування положень ст. 75 КК України були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення ОСОБА_4 покарання, а відтак апеляційний суд визнав їх неспроможними.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеню їх тяжкості, даних про особу ОСОБА_4 та доводів касаційної скарги, Суд не вбачає підстав для призначення засудженому покарання більш м`якого, ніж призначеного судом, із застосуванням положень статті 75 КК України та погоджується з висновками судів нижчих інстанцій про призначення йому покарання з реальним його відбуттям в місцях позбавлення волі.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3