Дата документу 28.02.2020 Справа № 554/937/20
Провадження № 1-кс/554/2814/2020
У Х В А Л А
28 лютого 2020 року м. Полтава
Досудовим розслідуванням встановлено, що до СУ ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про те, що на території Полтавської області діє група осіб, яка причетна до незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.
Під час досудового розслідування, з метою встановлення осіб причетних до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, їх місць проживання та реєстрації а також місць зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, місць зберігання знаряддя та засобів для її виготовлення, оперативним працівникам Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, направлено доручення про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст.40, 41 КПК України.
В ході виконання доручення оперативними працівниками Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, було отримано інформацію, про те, що група осіб замається незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів на території м. Кременчук Полтавської області.
За результатами проведення комплексу оперативно-розшукових заходів встановлено особу, яка причетна до незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, якою являється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За місце свого мешкання ОСОБА_5 зберігає наркотичні засоби, психотропні речовини та займається подальшим їх збутом наркозалежним особам.
06.02.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , з метою відшукання та вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, обіг яких заборонений, посуду та приладдя для виготовлення наркотичних засобів, мобільних телефонів та сім-карток, які використовуються, як засоби зв`язку у злочинній діяльності та інших речей, предметів та документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та які можуть бути доказами під час судового розгляду.
24.02.2020 року на підставі вищевказаної ухвали за адресою: АДРЕСА_1 ,за було проведено санкціонований обшук, в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 6S»IMEI: НОМЕР_1 , з сім карткою № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone 7»IMEI: НОМЕР_3 , з сім карткою № НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Meizu M3 Nod», чорного кольору з сірою кришкою.
24.02.2020 року винесено постанову про визнання речовим доказом вищевказаного майна.
Таким чином, з метою належного забезпечення збереження речових доказів, слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, слідчий надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
06.02.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , з метою відшукання та вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, обіг яких заборонений, посуду та приладдя для виготовлення наркотичних засобів, мобільних телефонів та сім-карток, які використовуються, як засоби зв`язку у злочинній діяльності та інших речей, предметів та документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та які можуть бути доказами під час судового розгляду (а.с. 7).
Слідчим доведено, що майно, а саме:мобільний телефон марки «Iphone 6S»IMEI: НОМЕР_1 , з сім карткою № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone 7»IMEI: НОМЕР_3 , з сім карткою № НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Meizu M3 Nod», чорного кольору з сірою кришкою,вилучені під час проведення обшуку від 24.02.2020 року, мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 24.02.2020 року майно, підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

Накласти арешт на вилучене в ході обшуку майно, за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 6S»IMEI: НОМЕР_1 , з сім карткою № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone 7»IMEI: НОМЕР_3 , з сім карткою № НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Meizu M3 Nod», чорного кольору з сірою кришкою, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1