Дата документу 28.01.2020 Справа № 313/1597/19
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/116/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 313/1597/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
28 січня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),
підозрюваного ОСОБА_7 (дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Веселівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 08 січня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 08 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 години до 06.00 години наступного дня строком на 2 місяці, тобто до 07 березня 2020 року, з електронними засобами контролю.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки: не залишати місцепроживання - будинок АДРЕСА_1 у період часу з 21.00 год. до 06.00 год. наступного дня; прибувати до Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області до слідчого ОСОБА_9 з періодичністю 1 раз на тиждень по понеділках з 09.00 до 11.00 години; не відлучатися за межі с. Новоукраїнка Веселівського району Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; не відвідувати розважальні заклади та заклади, де дозволено вживати алкогольні напої.
З клопотання вбачається, що 12.12.2019 року приблизно о 05.00 год., ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з підвіконня, таємно викрав мобільний телефон «REZONE Model А 170 Роіnt», ІМЕІ № 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 450,00 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 50,00 грн., які належали потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 500,00 грн.
Орган досудового слідства дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та обираючи підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків, а наявність на розгляді судів обвинувальних актів щодо ОСОБА_7 не є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що судом не враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 внаслідок визнання його винним та засудження за злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, зокрема санкцією ч.2 ст.185 КК України передбачено найсуворіше покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Крім того, слідчий суддя не врахував особистість підозрюваного, а саме останній веде бродяжний спосіб життя, постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків не має, у зв`язку з чим, за нетривалий проміжок часу змінив місця проживання після вчинення злочину, працює неофіційно та отримує тимчасові заробітки, негативно характеризується, зловживає спиртними напоями.
Також не було враховано наявність відносно ОСОБА_7 трьох кримінальних проваджень за підозрою у вчиненні тяжких та середньої тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.1 ст.263, ч.1 ст.185 КК України, обвинувальні акти по яким вже скеровані до районних судів.
З урахуванням перебування ОСОБА_7 на свободі без застосування до нього ізоляції від суспільства та під тиском встановлених слідством доказів, перебуваючи у безвихідному становищі щодо невідворотності відбуття реальної міри покарання, наводять лише на ризики вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень та переховування від органу досудового розслідування або суду.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_7 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, провину у вчиненні злочину визнає, співпрацює зі слідством, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, працює неофіційно по найму у фермера, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту з 21.00 години до 06.00 години наступного дня з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.
Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілого і свідків та за цей час вчинив інше кримінальне правопорушення. Більш того, посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, а наявність щодо нього декількох кримінальних проваджень в інших судах ніяким чином не підтверджують наявності зазначених прокурором ризиків.
Таким чином, залишаючи клопотання слідчого без задоволення та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 08 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 години до 06.00 години наступного дня строком на 2 місяці, тобто до 07 березня 2020 року, з електронними засобами контролю та з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4