ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001780, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року щодо
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат, а також визначено долю речових доказів.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 грошове відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в розмірі 100 000 гривень. У задоволенні позовних вимог про стягнення в іншій частині грошового відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, відмовлено.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.
21 жовтня 2019 близько 08:00 год. ОСОБА_7 прийшов до ОСОБА_12 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з якою він раніше підтримував фактичні шлюбні відносини без реєстрації шлюбу, та, перебуваючи біля вхідних дверей зазначеної квартири, помітив незнайомого йому чоловіка, співмешканця ОСОБА_12 - ОСОБА_11 . В цей час на ґрунті ревнощів у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .
Цього ж дня близько 08:10 год. ОСОБА_7 , реалізуючи зазначений злочинний умисел, зайшов до кухонної кімнати зазначеної квартири, де взяв кухонний ніж та, утримуючи його в правій руці за руків`я, попрямував до ОСОБА_11 , який в той час вийшов з приміщення квартири та знаходився в коридорі першого поверху зазначеного будинку. Після чого ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 та, знаходячись у безпосередній близькості ззаду потерпілого, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та бажання настання їх наслідків, діючи умисно, наніс ОСОБА_11 один тичковий удар в задньо-бічну поверхню грудної клітини праворуч, в результаті якого потерпілий ОСОБА_11 не втримав рівновагу та впав з висоти власного зросту на підлогу, обличчям догори. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 склонився верхньою частиною свого тіла над таким, що лежав обличчям догори, потерпілим ОСОБА_11 , та, продовжуючи утримувати в своїй правій руці кухонний ніж, завдав ним не менше як три послідовні тичкові удари, а саме: один удар в надключичну область ліворуч, в результаті якого потерпілий ОСОБА_11 , намагаючись захиститись та уникнути ударів ножем, виставив перед собою руки, в результаті чого, ОСОБА_7 наніс два удари в тильну поверхню правої та лівої кисті. Далі, ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, в той час як потерпілий ОСОБА_11 підвівся, зігнувши верхню частину тіла паралельно землі, обхопив своєю лівою рукою шию потерпілого та, продовжуючи утримувати в своїй правій руці кухонний ніж, завдав ним два послідовні тичкові удари в задньо-бічну поверхню грудної клітини праворуч. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 :
- легкі тілесні ушкодження, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), у виді: непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною в надключичній області ліворуч з частковим переходом на ліву бічну поверхню шиї (на відстані 152 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 7 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде зверху донизу, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах за ключицею; двох різаних ран на тильній поверхні правої кисті в проекції основи 2-ї п`ясної кістки та в проекції голівки 1-ї п`ясної кістки; двох різаних ран на тильній поверхні лівої кисті в проекції середньої третини 4-ї п`ясної кістки з переходом вгору до голівки 5-ї п`ясної кістки та на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині;
- тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у виді проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення, яке розпочинається раною на грудній клітині праворуч по середньо-пахвовій лінії (на відстані 116 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 19 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде ззаду наперед та до середини, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та в проекції ребернодіафрагмального синусу проникає в черевну порожнину, з подальшим ушкодженням правого куполу діафрагми та правої частки печінки, з явищами внутрішньочеревної кровотечі та правостороннього гемопневмотораксу;
- колото-різане поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною по лопатковій лінії з переходом в поперекову область праворуч (на відстані 122 см вгору від підошовної поверхні стоп (від верхнього краю) та на 6 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), колото-різане поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною по задньо-пахвовій лінії (на відстані 121см вгору від підошовної поверхні стоп та на 16,5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла, встановити ступінь тяжкості яких не представилось можливим.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити в частині призначення покарання, шляхом його пом`якшення, та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. Окрім цього, зменшити розмір стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, стягнувши на користь потерпілого ОСОБА_11 грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На переконання адвоката, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. При цьому, обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Ті обставини, що обвинувачений не визнав кількості нанесених потерпілому ударів помилково визнані судом такими, що вказують на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, оскільки останній зауважив, що через шоковий стан можливо не пам`ятає цих обставин вчинення злочину.
Поряд із цим, захисник вважає, що визначена судом шкода у розмірі 100 000 гривень є завищеною. На переконання адвоката, суд першої інстанції не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння ОСОБА_11 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. До того ж суд не врахував матеріальне становище засудженого та дійшов помилкового висновку, що внаслідок завдання тілесних ушкоджень потерпілий не мав можливості працювати, оскільки сам потерпілий повідомив суд про те, що протягом останніх 10 років офіційно не працював.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора та представника потерпілого, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, та правильність кваліфікацій його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, його обставини, а також дані про особу обвинуваченого, який за місцем реєстрації характеризується посередньо, за місцем колишнього проживання негативно, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, офіційно не працевлаштований, повністю добровільно відшкодував потерпілому витрати на лікування, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, знаходився під наглядом дитячого лікаря-психіатра з 2000 по 2009 рік (знятий з нагляду), перебував на військовому обліку, з якого був знятий у зв`язку з засудженням за вчинення злочину.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд визнав добровільне відшкодування витрат на лікування потерпілого та не встановив таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього в умовах ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку колегія суддів погоджується.
Ті обставини, що ОСОБА_7 відшкодував витрати на лікування, хоча і мають місце, проте не дають підстави для призначення більш м`якого покарання, зокрема із застосуванням ст. 69 КК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин щодо особи, яка не вчиняла будь-яких неправомірних чи провокативних дій, які б могли зумовити спричинення йому тілесних ушкоджень, з огляду на дані про особу обвинуваченого, покарання, яке просить призначити захисник, не буде справедливим та не відповідатиме його меті.
Твердження захисту про те, що суд помилково не визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, не заслуговують на увагу. Колегія суддів погоджується з тим, що за умови невизнання обвинуваченим обставин вчинення злочину, зокрема спрямованості його умислу, таке каяття слід вважати уявним.
З огляду на викладене, доводи апелянта про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про обґрунтованість судового рішення в частині стягнення з обвинуваченого завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпілий зазнав значних душевних страждань, пов`язаних з його травмуванням та лікуванням.
Такі обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілим вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується.
На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральних збитків відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілого, а тому підстави для його зменшення у колегії суддів відсутні.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку в частині призначеного судом покарання та задоволеного судом цивільного позову, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4