Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 518/1577/19
Провадження № 1-кп/499/34/20
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту

13 січня 2020 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт кримінального провадження № 0000503 щодо обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Піщана Петрівка, Миколаївського району, Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2019 року до Іванівського районного суду Одеської області з Ширяївського районного суду Одеської області в результаті постановлення Одеським апеляційним судом ухвали від 11 грудня 2019 року про зміну підсудності, надійшов обвинувальний акт кримінального провадження № 0000503 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Під час підготовчого судового засідання учасники кримінального провадження вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Вирішуючи питання про застосування норм процесуального права, суд виходив з такого.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 13 частини 1 статті 3 КПК України).

Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту (пункт 5 частини 1 статті 3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 2 статті 8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 5 статті 9 КПК України).

Частини 1, 2 статті 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (частина 4 статті 110 КПК України).

Обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного потерпілого; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; (пункт частини 2 статті 291 КПК України).
Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 статті 291 КПК України).
Суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України (пункт 3 частини 3 статті 314 КПК України).

Застосовуючи зазначенні в ухвалі норми процесуального права, беручи до уваги доводи сторін, повертаючи обвинувальний акт суд виходив з таких мотивів.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.
Виходячи з наведеного слід прийти до висновку що в описово-мотивувальній частині повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені під час досудового слідства; спосіб вчинення злочину, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; інші обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви злочину.
Однак, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу неповних, певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане суб`єктивне відношення обвинуваченого до наслідків кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не зазначені обставини наявності у обвинуваченого інвалідності, тощо.
Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даного обвинувального акта вирішити питання про визначення ступеня відповідальності обвинуваченого за спричинену шкоду, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (стаття 22 КПК України).
Отже, обвинувачений мав бути негайно і детально поінформовані про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, юридичну кваліфікацію згаданих фактів. У будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Неконкретність обвинувачення полягає й в тому, що в порушення пункту 3 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей про конкретну особу, яку залучено до провадження як потерпілого, її анкетних відомостей (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), що не дозволяє навіть встановити фізичну особу, якій цим кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
У контексті зазначеного слід зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЧ) в п. 34 рішення від 09 жовтня 2008 року прийнятому у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 58 рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії»; п. 34 рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).
Також у п. 35 вказаного рішення зазначається, що справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47 рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини»). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 47, а також «Даллос проти Угорщини»).
Суд наголошує, що вказані недоліки обвинувального акту є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого.
Отже, з зазначеного та виходячи з практики ЄСПЧ випливає, що обвинувальний акт відносно обвинуваченого не відповідає положенням статті 291 КПК України, а тому, на підставі пункту 3 частини 3статті 314 КПК України, його слід повернути прокурору.
Керуючись статтями 291, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт кримінального провадження № 0000503, щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України - повернути прокурору, якого зобов`язати усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 17 січня 2020 року.

СуддяОСОБА_1