Справа № 480/1342/19
Провадження №1-кп - 945/136/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2020р. Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002404 від 07.12.2015 р. про обвинувачення
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дітину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який з 27.03.2015 року проходив військову службу за мобілізацією на посаді розвідника санітара розвідувально-диверсійної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
27.03.2015 року ОСОБА_4 був призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2015 року № 36 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду розвідника санітара розвідувально-диверсійної роти зазначеної військовий частини.
17.07.2015 року близько 08год.00хв. солдат ОСОБА_4 діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не маючи будь-яких поважних причин, без дозволу командування не з`явився вчасно до табірного збору військової частини-польова пошта НОМЕР_1 яка дислокувалась на території військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 міжвидовий центр підготовки підрозділів) в АДРЕСА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

05.12.2017 року о 09год.00хв. солдат ОСОБА_4 добровільно припинив ухилятися від проходження військової служби, повернувшись до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 05.12.2017 року №288 солдата ОСОБА_4 було звільнено з лав ЗСУ у запас.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, та підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті. Щиро кається у скоєному.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважає можливим, відповідно до положення ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин і в них немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який не судимий, його відношення до скоєного злочину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся, за місцем служби та мешкання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

30.01.2020