ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/544/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 березня 2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, з неповною середньою освітою, не одружена, неповнолітніх дітей не має, працювала реалізатором овочів на ринку Героїв Праці у м. Харкові без оформлення трудових відносин, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту фактично мешкала за адресою : : АДРЕСА_2 , раніше не судима,
визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.118 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вироком Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року скасовано вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 6 березня 2018 року.
Визнано ОСОБА_7 винною злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду віж 17 вересня 2019 року скасовано вирок Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та призначеного новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обвинувачену ОСОБА_7 звільнено з-під варти.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 березня 2018 року встановлено, що 07.07.2017р., приблизно о 01 годин 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання на кухні квартири АДРЕСА_3 , після вживання алкогольних напоїв зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , 1977 р.н., з яким в подальшому раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка. В ході якої ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 декілька ударів в область голови, кінцівок, загалом не менше 8-ми, та один удар сковорідкою по голові ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 відштовхнула ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 схопив ОСОБА_7 за волосся, та тримаючи її однією рукою за волосся, другою намагався нанести ще один удар сковорідкою по голові ОСОБА_7 .
Під час чого, ОСОБА_7 намагаючись захистите себе від нападу ОСОБА_10 , перевищуючи межи необхідної оборони у такому випадку, будучі у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, тримаючи в правій руці кухонний ніж, яким в той час нарізала овочі, нанесла ОСОБА_10 один удар наотмаш в шию з лівої сторони, чим спричинила останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1850-ДМ/17 від 10.08.2017р. колото-різане поранення шиї, що має рановий канал, який починається шкірною раною шиї зліва у нижньому відділі, проходить у напрямку зліва направо та згори вниз із пошкодженням за ходом яремної вени та загальної сонної артерії та має довжину 7 см.
В результаті отриманого тілесного ушкодження, що ускладнилось масивною зовнішньою кровотечею з подальшим розвитком гострої крововтрати ОСОБА_10 впав на підлогу та через декілька хвилин помер на місці.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.
Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор вказує на те, що суд, приймаючи рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, не надав належну оцінку всім без виключення доказам.
Посилається, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, на голові ОСОБА_7 не виявлено будь - яких тілесних ушкоджень, що не узгоджується з показами самої обвинуваченої.
Крім того, у самої обвинуваченої вході конфлікту с співмешканцем була можливість покинути приміщення кухні, а тим самим не допустити таких наслідків. Натомість, ОСОБА_7 продовжувала перебувати на кухні та нарізати овочі.
Також, як зазначає апелянт, не знайшли свого підтвердження і покази обвинуваченої щодо того, що були свідки нанесення їй побоїв ОСОБА_10 .

Вислухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами прокурора щодо невірної перекваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України, оскільки відсутні об`єктивні підстави для цього.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен зокрема вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
У ст. 91 ч. 1 КПК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
В той же час відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
З метою ухвалення справедливого судового рішення і захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України, обов`язок доказування покладено на прокурора.
Аналогічну позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium) №2914/98 від 13 січня 2005 року, де в п. 25 зазначено, що у кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 щодо нанесення потерпілому ОСОБА_10 одного удару кухонним ножем в шию, від якого його останній помер, кваліфіковані судом першої інстанції за ст. 118 КК України.
При кваліфікації дій за ст. 118 КК України обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
З оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що суд, дійшовши висновку про наявність перевищення меж необхідної оборони з боку ОСОБА_7 , в його обґрунтування послався на обставини вчинення кримінального правопорушення, надавши при цьому вказаним обставинам відповідної оцінки, співставив їх з іншими доказами з точки зору їх взаємозв`язку.
Згідно відомостей, що є наявними у матеріалах судового провадження та звукозаписі судових засідань, зафіксованих на технічному носії інформації, під час судового розгляду цього кримінального провадження судом першої інстанції ретельно та об`єктивно були перевірені докази обвинувачення стосовно ОСОБА_7 .
А саме шляхом допиту обвинуваченої, свідків обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дослідженням відомостей, що містяться в письмових доказах: у протоколі огляду місця події від 07.07.2017 р.; у висновках судово-медичних експертиз № 1850-ДМ/17 від 10.08.2017 р., № 268-МК/1850-Дм/17 від 02.08.2017р., № 4485-ая/17 від 13.07.2017р. і № 83/№ 1850-ДМ/17 від 15.08.2017р.; у висновку судово-медичної експертизи № 85/№ 1850-ДМ/17 від 16.08.2017 р.; у висновках судово-імунологічного досліджень № 1357-И/17 від 14.08.2017 р. та № 1358-И/17 від 10.08.2017р.; у висновках судово-цитологічного дослідження № 840-Ц 2017р. від 25.09.2017р. і № 913-Ц 2017р. від 25.09.2017р.; в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.07.2017р. за участю ОСОБА_7 ; у рапорті УПП від 07.07.2017р.; у довідці УІАЗ ГУ НП в Харківській області від 20.07.2017р.
Колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю апеляційних доводів прокурора про неповноту судового розгляду та неналежного надання оцінки доказам, що є в матеріалах кримінального провадження.
Судом першої інстанції з дотриманням вимог ч.6 ст.22, 91, 94 КПК України, під час судового розгляду було допитано усіх свідків за цим провадженням та досліджено усі докази сторони обвинувачення, яким надана належна та обґрунтована оцінка в оскаржуваному вироку.
Не погодившись з версією сторони обвинувачення, щодо кваліфікації дій обвинуваченої суд навів відповідні докази та висновки щодо їх спростування. Такі висновки суду, що підтримані обвинуваченою та її захисником, знайшли своє підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Зокрема, обвинувачена в суді першої інстанції надала пояснення про те, що разом із сусідами комунальної квартири 06.07.2017р. вирішили відмітити 1 місяць як вона з ОСОБА_10 заселились у цю квартиру за адресою АДРЕСА_2 . З 11.00 годин почали вчотирьох вживати горілку. Були присутні: вона, її чоловік ОСОБА_10 , та сусіди ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Біля 15-16.00 годин вона пішла спати. Прокинулась біля 19.00 годин. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не було. ОСОБА_11 була у себе в кімнаті. Невдовзі повернулися ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , та принесли ще горілки. ОСОБА_7 відмовлялась продовжувати вживати горілку, але ОСОБА_10 настоював та вони всі разом пішли в кімнату ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та вчотирьох продовжили вживати горілку. Біля 23.00 годин розійшлися по своїм кімнатам та лягли спати. Пізніше її розбудив ОСОБА_10 та вимагав приготувати їсти. ОСОБА_7 пішла на кухню та почала нарізати цибулю для смаження. ОСОБА_10 на кухні розпочав конфлікт, оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння та почав їй наносити удари по обличчю, голові, ниркам кулаками. Наніс загалом не менше 8-ми ударів. ОСОБА_7 відштовхнула ОСОБА_10 , а останній схопив ОСОБА_7 за волосся, а потім схопив сковороду та наніс їй один удар по голові. Коли ОСОБА_10 , знаходячись по заду ОСОБА_7 розмахнувся та сковородою намагався ще раз вдарити ОСОБА_7 по голові, вона не пам`ятає як , але тримаючи кухонний ніж у правій руці, намагаючись врятуватись, захищаючись, намагаючись відштовхнути ОСОБА_10 , вдарила наодмаш ножем, та спричинила йому різану рану на шиї. Сковорода впала на підлогу. ОСОБА_7 притримала ОСОБА_10 щоб він при падінні не вдарився головою. Допомогла йому сісти на підлогу та притулитися до стіни. Далі ОСОБА_7 намагалась прикрити рукою рану на шиї ОСОБА_10 та допомогти, але не знала що робити як допомогти, з шиї було багато крововиливу. Вона побігла до сусідів взяти телефон та викликати швидку медичну допомогу та поліцію. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були у себе в кімнаті, були у стані алкогольного сп`яніння, та їх телевізор працював з великою гучністю.
Крім того, обвинувачена пояснила, що в середині червня 2017р. вона випадково дізналася (знайшла довідку про звільнення), що ОСОБА_10 відбував покарання 12 років у місцях позбавлення волі за умисне вбивство. На її запитання ОСОБА_10 пояснив, що вбив свою дружину, яка була вагітна, за те що нібито вона йому зрадила з іншим чоловіком. В зв`язку з чим ОСОБА_7 почала боятися ОСОБА_10 , та в момент конфлікту на кухні, вона питалась вийти з кухні, але ОСОБА_10 її не випустив. На протязі сумісного життя ОСОБА_10 її періодично бив, чому свідками є сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час їх безпосереднього допиту в суді першої інстанції пояснили, що ОСОБА_7 зі своїм чоловіком ОСОБА_10 винаймали кімнату у її квартирі за адресою АДРЕСА_2 .
ОСОБА_10 періодично бив ОСОБА_7
06.07.2017р. вони разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вживали горілку у них у кімнаті. При цьому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не мала і ОСОБА_10 її не бив .
Коли у вечорі всі розійшлися, свідки чули, що на кухні був конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Після цього до них у двері постукала ОСОБА_7 , яка була у крові, та сказала, що вроді вбила ОСОБА_10 , просила допомогли. Питала телефон для виклику швидкої медичної допомоги. Коли усі вийшли на кухню, то ОСОБА_10 на кухні сидів на підлозі під стіною, був ще живий та хрипів.
Свідок ОСОБА_13 надав в суді першої інстанції показання про те, що був сусідом ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Вночі 07.07.2017р. ОСОБА_7 стукала в його двері, він відчинив, руки ОСОБА_7 були у крові, вона щось питала, чи телефон, чи ще щось. Він спав та очевидцем конфлікту не був. Горілку разом з сусідами не вживав. Цілий день був на роботі.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1850-ДМ/17 від 10.08.2017р. на трупі ОСОБА_10 встановлено колото-різане пошкодження шиї, що має рановий канал, який починається шкірною раною шиї зліва у нижньому відділі, проходить у напрямку зліва направо та згори вниз із пошкодженням за ходом зовнішньої яремної вени та загальної сонної артерії та має довжину 7 см. Виявлене колото-різане поранення шиї утворилось від дії однобічно загостреного, гостроконечного, плаского клинка колючо-ріжучого знаряддя травми, із «П»-подібним поперечним перетином обушка та добре вираженими ребрами, ширина клинка на рівні занурення була не більше ніж 1,5см. Це пошкодження має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, знаходиться в причинному зв`язку зі смертю і утворилось, згідно даним судово-гістологічної експертизи в строк, що вираховується першими хвилинами-десятками хвилин до її настання. Причиною смерті ОСОБА_10 стало колото-різане поранення шиї з пошкодженням крупних кровоносних судин, що ускладнилось масивною зовнішньою кровотечею з подальшим розвитком гострої крововтрати.
При проведенні слідчого експерименту від 27.07.2017 р. ОСОБА_7 показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та як саме вона нанесла удар ножом по шиї ОСОБА_10 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 83/№ 1850-ДМ/17 від 15.08.2017р. показання ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту від 27.07.2017р. в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу та механізму утворення колото-різаного поранення шиї постраждалого.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 4485-ая/17 від 13.07.2017р. у ОСОБА_7 мали місце синці на обличчі, тулубі та кінцівках, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удара-стиснення та могли бути отримані за 7-8 діб до проведення експертизи. За ступенем важкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер та локалізація тілесних ушкоджень не є типовими для самоспричинення.
При цьому згідно дослідницької частини експертизи крововиливи мали місце : один на віці правого глазу; на поверхні лівого плеча три крововиливи ; один крововилив на поверхні лівої підвздошної кістки; на внутрішні1 та зовнішній поверхні бедра чотири крововиливи ; в ділянці правого тазобедреного сустава та правої голені по одному крвовиливу.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора стосовно того, що спосіб вчинення злочину, знаряддя злочину, характер та локалізація поранень, причини припинення злочинних дій, поведінка винної і потерпілого безпосередньо вказуються наявність в діях ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя по мотивам особистих неприязних стосунків до ОСОБА_10 .
При цьому колегія суддів враховує, що:
обвинувачена нанесла потерпілому лише один удар ножем в область шиї;
обвинувачений відповідно до висновку експертизи наніс ОСОБА_7 не менш ніж 8 ударів у тому числі і в голову
саме удари ОСОБА_10 , а фактично напад на обвинувачену , передували нанесенню ОСОБА_7 удару ножем;
сутичка між обвинуваченою та потерпілим, який перебував стані алкогольного сп`яніння, тривала на протязі незначного часу;
як пояснювала обвинувачена під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, вона, намагаючись врятуватись та захиститись, нанесла потерпілому удар ножем після спричинення її ОСОБА_10 декількох ударів по обличчю, голові, ниркам кулаками, а також одного удару по голові сковородою;
сам потерпілий значно більше обвинуваченої, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вбивство, про що знала потерпіла;
сама ОСОБА_7 намагалась врятувати ОСОБА_10 , допомогла йому сісти на підлогу та притулитися до стіни, намагалась прикрити рукою рану на шиї, побігла до сусідів з метою взяти телефон та викликати швидку медичну допомогу та поліцію;
огляд місця події проведений через незначний проміжок часу фактично підтвердив обставини скоєного як пояснювала обвинувачена ( у тому числі щодо ударів пательнею).

Апеляційні доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 під час інкримінованого йому злочину мала вільний простір на кухні та можливість уникнути подальшого насильства з боку ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки як пояснила обвинувачена , ОСОБА_10 , який значно переважав потерпілу у силі та зрості, в момент конфлікту на кухні не випускав ОСОБА_7 з приміщення, тримав її за волосся, наносив тілесні ушкодження, в тому числі і сковородою, що об`єктивно вказує про неможливість обвинуваченої покинуту приміщення.
Окрім того , право на оборону від суспільно небезпечного посягання є абсолютним, його має кожна особа незалежно від того чи може вона уникнути посягання шляхом втечі, звернення за допомогою до правоохоронних органів та інших осіб. Тому доводи апеляції прокурора про те, що ОСОБА_7 не втекла , не звернулась до сусідів або не уникнула посягання іншим способом , колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.
Виключно суб`єктивними є доводи прокурора щодо того , що в ході агресії з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_7 поверталась до нього спиною , а значить не відчувала небезпеки.
Також суб`єктивними є доводи апеляції прокурора про те, що ОСОБА_10 не могла бачити як ОСОБА_10 намагався вдарити її пательнею , оскільки була повернута до нього спиною. Пояснення ОСОБА_7 щодо наявності нападу на неї з боку Дорохіна об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичної експертизи щодо наявності у обвинуваченої тілесних ушкоджень, яких до цього не було. Зазначені вище обставини (можливість бачити один одного , взаємне розташування) не впливає на наявність суспільно небезпечного посягання з боку Дорохіна і могли бути перевірені органом досудового розслідування на досудовому слідстві шляхом слідчих експериментів, чого зроблено не було.
Доводи апелянта щодо неправдивості показань потерпілої про те, що її бив потерпілий сковородою, оскільки згідно судово-медичної експертизи № 4485-ая/17 від 13.07.2017р. у обвинуваченої ОСОБА_7 мали місце лише синці на обличчі, тулубі, кінцівках та були відсутні будь-які тілесні ушкодження на голові ззаду , на переконання колегії суддів, є суб`єктивними, так як при проведенні цієї експертизи експертом не досліджувалися питання про можливість виникнення ушкоджень саме при такому механізмі. Окрім того колегія суддів звертає увагу на те, що пояснення щодо ударів пательнею обвинувачена надавала в ході досудового слідства , однак ці питання прокурором за допомогою експертизи не перевірялись.
Крім того, з відомостей протоколу огляду місця події від 07.07.2017 року вбачається, що при проведенні цієї слідчої дії за адресою АДРЕСА_2 , при вході на кухню зліва направо на підлозі біля холодильника вбачається чорна сковорода. Ці обставини підтверджують показання обвинуваченої про те, що вона, намагаючись врятуватись та захиститись від протиправних дій потерпілого, побоюючись за своє життя, нанесла удар кухонним ножем ОСОБА_10 в шию, коли останній, знаходячись по заду неї, намагався ще раз вдарити її сковородою по голові.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 наносила удар зі значною силою та в життєво важливий орган , що свідчить про спрямованість умислу на позбавлення життя не спростовує правильність кваліфікації дій обвинуваченою судом першої інстанції. При цьому колегія суддів наголошує, що при умисному вбивстві при перевищенні меж необхідної оборони обвинувачений також бажає або свідомо допускає настання смерті , і при цьому також може наносити удари зі значною силою в життєво важливі органи але його дії відрізняються лише мотивом , оскільки спрямовані на відвернення суспільно небезпечного посягання .

Колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в Постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002 року, зокрема про те, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно
відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст.118КК є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця.
Значна різниця між обвинуваченою та потерпілим, як за зростом, так і за іншими фізичними параметрами; перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння; отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень від потерпілого; нанесення лише одного удару ножем ; те, що обвинувачена нанесла один удар ножем, яким в момент нападу на неї готувала їжу; поведінка обвинуваченої після скоєного беззаперечно свідчать про відсутність умислу на вчинення умисного вбивства з особистих неприязних стосунків.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурором не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та спростування версії сторони захисту. Цих доказів не наведено прокурором в своїй апеляційній скарзі та не надано при перегляді оскаржуваного судового рішення.
Усі наведені прокурором апеляційні доводи є лише припущеннями сторони обвинувачення та вони не можуть бути покладені в основу доведеності вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням.
Відповідно до вимог ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді