Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/19/20
У Х В А Л А
26 травня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

захисників - ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

потерпілих - ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_27 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_28 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч. 4 ст.186; ч.4 ст.289 КК України, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_29 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_30 за ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_17 за ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_31 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_18 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_32 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 186 КК України, а також:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одесі, має середню технічну освіту, не працює, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення вказано, що у січні 2004 року організатор і керівник злочинної організації Особа 1 з метою незаконного заволодіння належною ОСОБА_26 квартирою за адресою: АДРЕСА_3 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли Особа 2, Особа 6, Особа 10, Особа 12, Особа 19, Особа 21 та ОСОБА_16 .

Після того, як Особа 10 та Особа 21 увійшли в довіру до потерпілої ОСОБА_26 та дізналися від неї про потребу у грошових коштах на лікування сина, 13.01.2004 року вони познайомили її з Особою 2, який погодився надати їй гроші у кредит під заставу квартири за вказаною адресою. Для цього Особа 2, Особа 10, Особа 21 супроводжували ОСОБА_26 при отриманні приватизаційного сертифікату, після чого Особа 2 залишив сертифікат у себе.

В подальшому Особа 10 та Особа 21 умовили ОСОБА_26 збільшити суму кредиту до 12000 доларів США та передати їм, при цьому пообіцяли, що свою частину кредиту та супутні витрати будуть сплачувати самостійно. 01.02.2004 року, використовуючи тяжкий психологічний стан потерпілої після смерті сина, вони привели її до офісу за адресою АДРЕСА_4 , де знаходилися Особа 2 і Особа 6. Там Особа 2 шляхом обману переконав ОСОБА_26 підписати документи нібито для надання кредиту під заставу квартири.

За вказівкою і під диктовку Особи 6 потерпіла заповнила графи наданих їй документів і поставила свій підпис, не маючи можливості ознайомитися з документами в цілому, а саме: договір купівлі-продажу від 31.01.2004, відповідно до якого вона продала Особі 19 квартиру за вказаною адресою за 108000 грн. із зобов`язанням нотаріального оформлення до 01.02.2004; розписку від 31.01.2004 про отримання нею від ОСОБА_13 108000 грн. як оплату за продану нею квартиру; заяву від 02.02.2004, відповідно до якої вона доручила Особі 12 представляти її інтереси в суді за позовом Особи 19 про визнання угоди дійсною і визнання права власності; заяву до суду про отримання нею копії позовної заяви Особи 19 та дозвіл на розгляд справи в присутності її представника Особи 12; договір найму, відповідно до якого прийняла від Особи 12 у користування квартиру за вказаною адресою з виплатою орендної плати 720 доларів США щомісяця; комерційну угоду від 01.02.2004 щодо пропозиції купити квартиру ОСОБА_26 . Особі 19; акт прийому-передачі квартири, відповідно до якого ОСОБА_26 передала квартиру Особі 19 і виселилася з неї, звільнивши від майна.

02.02.2004 Особа 10 та Особа 21 прибули разом зі ОСОБА_26 до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_5 , де була посвідчена довіреність потерпілої Особі 12 на її представництво. Після цього Особа 12 передав ОСОБА_26 11900 доларів США і 100 грн., а також підписаний нею раніше договорі оренди квартири.

Наприкінці серпня 2004 ОСОБА_16 , діючи відповідно до розробленого плану і за вказівкою Особи 2, прийшов до ОСОБА_26 за адресою АДРЕСА_3 , та повідомив, що у неї наявний борг перед Особою 2. Після цього ОСОБА_26 приїхала до офісу Особи 2 за адресою АДРЕСА_4 , де той став вимагати від потерпілої виплати 3900 доларів США як погашення боргу по сплаті відсотків, та погрожував позбавити її квартири.

14.09.2004 Особа 2 забрав у ОСОБА_26 ключі від квартири, вказав умови виплати боргу в сумі 24841 доларів США у строк до 24.09.2004 року. 16.10.2004 ОСОБА_16 , діючи відповідно своєї ролі, підселив у квартиру до ОСОБА_26 двох осіб чоловічої статі у якості охоронців квартири.

25.10.2004 Особа 12 метою реалізації розробленого раніше з Особою 1 злочинного плану, без відома і згоди ОСОБА_26 , з метою конспірації злочинної діяльності, направленої на приховування вчиненого злочину, на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу (реєстр 1839), продав вказану квартиру ОСОБА_16 , який також продав її 24.11.2004 року іншій особі за 11600 грн.

Інкриміновані ОСОБА_16 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України як вчинення дій, спрямованих на приховування чи маскування незаконного походження майна, а також набуття, володіння майном, отриманим внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізації майна, здобутого завідомо злочинним шляхом, зі спричиненням майнової шкоди в особливо великому розмірі, вчинене організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне виселення потерпілої, що виразилось у порушенні недоторканості житла громадян, вчинене у складі злочинної організації.

Підсудним ОСОБА_16 заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_16 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але підтримав клопотання.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_16 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Захисник ОСОБА_22 підтримав клопотання підсудного.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_16 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності.

Інші присутні обвинувачені, захисники, потерпілі не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_16 , відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 10 і 15 років відповідно.

Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудний ОСОБА_16 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкриміновані йому злочини відповідно до обвинувального висновку. Однак, з моменту вчинення останнього за часом з цих злочинів минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_16 дії були вчинені не пізніше 24.11.2004 року.

Після цього підсудний ОСОБА_16 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудного, звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудного ОСОБА_16 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3