Дата документу 02.07.2020 Справа № 320/5024/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1216/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/5024/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

які утримуються під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду продовжено строк тримання під вартою до 24.07.2020 року ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.345, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.1 ст.309 КК, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.345 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просив ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Свої вимоги мотивував тим, що усі ризики, зазначені в клопотанні прокурора, носять формальний характер та жодним чином не доведені. Обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де проживає разом із членами його родини, після інкримінованих йому дій перебував за місцем свого проживання без будь-якого нагляду та мав змогу змінити місце проживання, але не зробив цього. А тому такий ризик, як можливість переховування від суду, відсутній. На підтвердження такого ризику, як можливість незаконного впливу на свідків, прокурором не надано жодного доказу. Крім того, на теперішній час будь-яких даних про протиправну поведінку обвинуваченого не має. Більш того ОСОБА_8 раніше не судимий та до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. З урахуванням зазначеного, суд дійшов невірного висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просив ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Свої вимоги мотивував тим, що твердження в ухвалі суду про доведеність наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, є безпідставним, оскільки показами допитаних потерпілих підозра ОСОБА_7 не лише не обґрунтовується, а навпаки спростовується. В порушення вимог ч.3 ст.184 КПК прокурор не долучив до клопотання додатки, якими він обґрунтовує доводи свого клопотання. Ризики, на які посилався прокурор нічним не доведені, як і не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Обвинувачений ОСОБА_7 впродовж трьох місяців тримається під вартою за обвинуваченням у злочинах середньої тяжкості, раніше не судимий, має на утриманні дружину, малолітню дитину та батьків пенсійного віку, позитивно характеризується. Суд безпідставно зазначив в ухвалі, що тримання під вартою завадить обвинуваченим вчинити інший злочин, оскільки вони не мають джерела доходу. Адже ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, об`єктом яких є громадський порядок та здоров`я працівників правоохоронних органів, а не у вчиненні злочину майнового характеру. Крім того, при з`ясуванні судом думки потерпілих останні не заперечували проти зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , а потерпілий ОСОБА_12 просив суд змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід на більш м`який. Така позиція потерпілих свідчить про відсутність такого ризику, як можливість незаконного впливу на них. Докази переховування обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду відсутні, а тому ризик можливого його переховування від суду є лише припущенням.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинувачених та їх захисників, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.345, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.1 ст.309 КК, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.345 КК України, та інших осіб.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, суд виходив з того, що у даному провадженні встановлено існування таких ризиків, як можливість ухилення обвинувачених від суду та вчинення ними іншого кримінального правопорушення, а тому з метою запобігання цим ризикам, необхідно продовжити строк тримання обвинувачених під вартою. При цьому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст.199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи доводи клопотань прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені прокурором ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

На користь існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 офіційно не працевлаштовані, обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів середньої тяжкості у групі з іншими особами, а ОСОБА_8 ще і у вчиненні тяжкого злочину. За найтяжчі з цих злочинів передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Крім того, з представлених матеріалів провадження вбачається, що деякі із співучасників злочину на теперішній час перебувають у розшуку, оскільки переховуються від органів досудового розслідування. Під час вчинення групового порушення громадського порядку, пов`язаного із опором співробітникам правоохоронного органу із застосуванням реальних погроз їхньому життю і здоров`ю, було багато свідків, з якими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 добре знайомі. Відтак обвинувачені можуть незаконно впливати як на потерпілих, так і на свідків у даному кримінальному провадженні. Обвинувачені добре обізнані про місце мешкання і роботи свідків, потерпілих та співучасників злочинної діяльності, що може вплинути на швидкий та повний розгляд кримінального провадження.

Також встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.345 КК, які мали місце у той час, коли на розгляді суду перебували інші кримінальні провадження щодо нього (за ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.1 ст.309 КК).

Крім того, в провадженні іншого суду щодо ОСОБА_7 перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК, який є тяжким.

Зазначені обставини свідчать про зухвалість обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також про їх схильність до рецидиву та їх антисоціальну поведінку, а також про можливість вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, на противагу доводам апеляційних скарг захисників, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення зазначених вище ризиків.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів вважає, що у даному провадженні існує справжній суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. Продовження строку тримання обвинувачених під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Обставини, на які посилалися захисники в своїх апеляційних скаргах, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про необґрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегія суддів зазначає, що питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Думка потерпілих не є вирішальним критерієм, який впливає на вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу та його продовження та жодним чином не спростовує існування встановлених у даній справі ризиків.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4