Справа № 464/912/20
пр.№ 1-кс/464/302/20
УХВАЛА

14 квітня 2020 року слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення, бездіяльність слідчого,

встановив:

Постановою слідчого судді від 06.04.2020 частково задоволено скаргу ОСОБА_3 на рішення, бездіяльність слідчого СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРД за №0000496.

Разом з тим, при постановленні ухвали не вирішено вимоги однієї зі скарг, які об`єднані в одне провадження, а саме щодо скасування постанови слідчого СВ Сихівського ВП ГУНП ОСОБА_4 від 13.02.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим, хоча ОСОБА_3 скаргу в цій частині підтримав.

В судове засідання учасники розгляду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.
Оглянувши матеріали скарги, встановлено наступне.

Постановою слідчого СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 13.02.2020 у вищевказаному кримінальному провадженні відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим.

Постанова обґрунтована тим, що відповідне клопотання ОСОБА_3 не містить чітко зазначених і обґрунтованих підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 55 КПК України, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті.
Склад злочину, передбаченого ст. 161 КК України, є формальним та вважається закінченим з моменту вчинення описаних у ч. 1 ст. 161 КК України дій.
Так, з об`єктивної сторони злочин може проявлятися у формі: 1) дій, спрямованих на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності; 2) образи почуттів громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями; 3) прямого чи непрямого обмеження прав за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, інвалідності, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками; 4) встановлення прямих чи непрямих привілеїв громадян за зазначеними вище ознаками.
Злочин, передбачений ст. 129 КК України, вважається закінченим з моменту сприйняття погрози потерпілим.
Враховуючи наведене, а також те, що обставини вчинення, на думку ОСОБА_3 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 161 КК України, викладені останнім не лише у клопотанні про залучення до провадження як потерпілого, а перш за все у поданій ним заяві про кримінальне правопорушення, на даний час відсутні саме очевидні та достатні підстави для висновку, що заява про кримінальне правопорушення і заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, серед іншого, відносяться доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень (ст. 21 КПК України) та диспозитивність (ст. 26 КПК України).
Частиною 1 ст. 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Частиною 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Враховуючи наведене, одну з вимог об`єднаної скарги, яка не вирішена в ході розгляду такої скарги слідчим суддею, необхідно вирішити шляхом постановлення відповідної ухвали, якою з вищенаведених підстав постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим слід скасувати.

Керуючись статтями 7, 9, 21, 26, 55, 303, 304, 306, 307 КПК України,

ухвалив:

Постанову слідчого СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 13.02.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000496, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч.1 ст. 161 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1