Дата документу 12.03.2020 Справа № 332/207/20
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/252/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/207/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
12 березня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 години до 07.00 години наступного дня строком до 02 квітня 2020 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 21-00 години до 07-00 години наступного дня; з`являтися до органів досудового слідства, до прокурора і до суду за першим викликом, і у призначений час.
Досудовим слідством ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.01.2020 приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись на сходинковому майданчику між другим та третім поверхами під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та маючи умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, наніс не менше трьох ударів кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, та подолавши опір, почав вимагати передати йому мобільний телефон, на що потерпілий, побоюючись за своє здоров`я, на вимогу ОСОБА_7 дістав із зовнішньої кишені своїх брюк мобільний телефон Redmi 8А в корпусі чорного кольору вартістю 3000 гривень, який йому належить на праві власності.
Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , вихопив мобільний телефон із руки потерпілого та зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 3000 гривень.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та обираючи підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків, однак прокурором не надані докази наявності обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, оскільки прокурор не обґрунтував недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, після вчинення якого покинув місце злочину, та дає підстави вважати, що підозрюваний, знаючи про тяжкість покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду. Окрім цього, ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, та, зі слів підозрюваного, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , проте ОСОБА_10 фактично проживає з матір`ю за межами міста Запоріжжя, офіційно не працевлаштований, підтвердженого постійного джерела доходів не має.
Вказує, що зі свідком ОСОБА_11 по даному кримінальному провадженню підозрюваний має приятельські стосунки, в результаті чого він може здійснювати на нього вплив та перешкоджати проведенню повного та всебічного досудового розслідування та, в подальшому, судовому розгляду.
Звертає увагу суду, що підозрюваний не має стійких соціальних зв`язків (не одружений), не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, що вказує на те, що підозрюваний з метою пошуку коштів для подальшого існування, може вчинити інші корисливі кримінальні правопорушення.
Однак, слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 не взято до уваги в повному обсязі вищевказані ризики, а також тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , чим порушено вимоги ч.1 ст.178 КПК України. Також слідчим суддею не додержано вимоги ч.4 ст.370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 50 днів.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_7 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненнікримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, провину у вчиненні злочину визнає, має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, зі слів підозрюваного працює неофіційно, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту з 21.00 години до 07.00 години наступного дня з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.
Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілого і свідків та за цей час вчинив інше кримінальне правопорушення. Більш того, посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 є особою раніше не судимою.
Таким чином, залишаючи клопотання слідчого без задоволення та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 години до 07.00 години наступного дня строком до 02 квітня 2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4