Справа №359/3398/20
Провадження №1-кп/359/507/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№85)», кримінальне провадженнями №0000315, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.02.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, тимчасово офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, відбуваючого покарання у ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)», -

за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , будучи раніше судимий, востаннє вироком Бориспільського міськрайонного суду від 19 вересня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.
17.12.2019 року, близько о 17 год. 00 хв., більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_5 , який перебував біля відділення № 1 ФОП « ОСОБА_6 », що за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на крадіжку мобільного телефону марки «Redmi 7» синього кольору.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Redmi 7» синього кольору, (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) із службового вантажного автомобіля марки «МАN», що належить ОСОБА_7 .
Після цього, з місця вчинення злочину ОСОБА_5 зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши майнову шкоду ОСОБА_7 на загальну суму 3 000 гривень 00 копійок.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України
Розгляд кримінального провадження проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_7 , повідомленого належним чином про час та місце судового засідання.
У зв`язку з тим, що обвинувачений та прокурор не оспорювали фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_5 , суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин, які не оспорюються сторонами, та обмежився допитом обвинуваченого і дослідженням доказів, які характеризують його особу, та приєднані прокурором матеріали стосовно процесуальних витрат, речових доказів, тощо.
Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.
Під час судового розгляду, ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та надав покази, що відповідають обставинам, наведеним в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений повідомив, що він дійсно, будучи засудженим за вчинення крадіжки, коли вирок суду набрав законної сили, вчинив нове викрадення мобільного телефону з автомобіля співробітників «Нова Пошта», який вподальшому було вилучено працівниками поліції. Зазначений телефон він продав за 1000 грн., його дійсну вартість він не оспорює. Зазначив, що обставини мали місце в кінці 2019 року.
Свою вину у вчиненні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному, просив призначати мінімальне можливе покарання, та повідомив, що у нього на утриманні залишається неповнолітня дитина, відносно якої він не позбавлений батьківських прав.
У цьому зв`язку, на думку суду, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в ході судового розгляду доведена повністю, а зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим у скоєнні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за ознакою повторності. Таку кваліфікацію дій ОСОБА_5 суд вважає вірною, оскільки останній має непогашену у встановленому законодавством порядку судимість за вчинення злочину проти власності згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України, який є тяжким злочином.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим коли це залишалось непоміченим для оточуючих. За цією ознакою воно є таємним та визначається як крадіжка.
ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.
Тому суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні (крадіжка) чужого майна, вчинене повторно, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо засудження обвинуваченого за указаною нормою кримінального закону в межах відповідної санкції статті.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд вважає визнання ним своєї вини та його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення середньої тяжкості. Аналіз даних про його особу вказує на те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності в 2014 році за ч.3 ст. 185 КК України, та в 2019 році за ч.3 ст. 185 КК України, за що був засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Саме після набрання вироком суду законної сили ОСОБА_5 вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, звичайно не відбувши покарання за попереднім вироком.

З цього приводу судом встановлено, що ОСОБА_5 затримано у зв`язку з виконанням вироку суду від 19.09.2019 року (справа №359/4747/19) 16.01.2020 року, і його направлено для відбування покарання до ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№85)», де він на час розгляду кримінального провадження в суді він і утримується.

У цьому зв`язку, покарання слід призначити у відповідності до вимог ст. 71 КК України, та остаточне покарання слід призначити шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю вироків.

За місцем проживання ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за амбулаторною допомогою не звертався.

Обвинувачений розлучений, офіційно не працевлаштований, мав постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, відносно якої відсутні відомості про позбавлення його батьківських прав, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони.

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, та зважаючи на обставини, які пом`якшують покарання, правову позицію прокурора та письмову позицію потерпілої, розмір завданої шкоди, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 слід призначити покарання визначеного санкцією статті у виді позбавлення волі на строк один рік.
При цьому, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення, а тому підстав для обрання останньому покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, судом не встановлено. Також, на думку суду, відсутні правові підстави для призначення покарання згідно ст. 69 КК України менш суворого покарання ніж передбачено законом.
Зважаючи на вказане, покарання ОСОБА_5 слід призначити у відповідності до вимог ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України.
Суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, пом`якшуючі його відповідальність обставини, а також відношення ОСОБА_5 до скоєного, схильність останнього до скоєння злочинів проти власності.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні судом не встановлено, про них не зазначив і прокурор в ході судового розгляду.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено, оскільки обвинувачений фактично відбуває покарання за раніше ухваленим відносно нього вироком суду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 318, 322, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 15, 20, 50, 65, 71, 76, 78, 89, 93, 94, ч. 2 ст. 185 КК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з 16.01.2020 року, моменту затримання у зв`язку з приведення вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2019 року до виконання.
Речові докази у кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили, а саме: картонну коробку білого кольору від мобільного телефону та квитанцію про придбання мобільного телефону «Redmi 7», передані на відповідальне зберігання потерпілому, - залишити в користуванні ОСОБА_7 ; мобільний телефон марки «Redmi 7» синього кольору, (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ), що знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, - повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1