Дата документу 18.12.2019 Справа № 331/4963/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1210/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/4963/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та у кримінальному провадженні, внесеному 05 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001857, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, накладений арешт на майно, яке було вилучено 05 листопада 2019 року під час проведення огляду місця події біля будинку № 64 по вул. Жуковського в м. Запоріжжі, а саме на: транспортний засіб «Hyndai Trajet» державний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу «Hyndai Trajet» державний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ; комплект ключів від транспортного засобу«Hyndai Trajet» державний номер НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року, як таку, що постановлена з порушенням вимог КПК України та порушує право приватної власності.

Апелянт вважає, що органом досудового розслідування не було належними доказами підтверджено факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, з моменту вилучення майна не було здійснено будь-яких дій щодо виявлення слідів злочину, зокрема, проведення огляду спеціалістом чи експертом, слідчим порушені строки звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, у зв`язку з чим вилучене майно повинно бути повернуто, а слідчим суддею не з`ясовані підстави для накладення арешту на майно, не враховані процесуальні порушення при оформленні працівниками поліції матеріалів та фактичні підстави для проведення вилучення автомобіля.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62 від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження, внесене 05 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001857, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, яке розпочато за фактом того, що 05 листопада 2019 року о 10 годині 20 хвилин до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що було зупинено автомобіль «Hyndai Trajet» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 з ознаками підробки кузову (ЄО-21219).

Згідно з протоколом огляду місця події слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 від 05 листопада 2019 року, було виявлено та вилучено: транспортний засіб «Hyndai Trajet» державний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу «Hyndai Trajet» державний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ; комплект ключів від транспортного засобу«Hyndai Trajet» державний номер НОМЕР_1 .

06 листопада 2019 року слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на майно, зазначене в протоколі огляду місця події.

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на майно, слідчий суддя послався на те, що зазначене у клопотанні слідчого майно, в тому числі й автомобіль, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки зберігає на собі ознаки ймовірного підроблення або зміни номерів двигуна, отже, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, це майно підлягає арешту для збереження речових доказів.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно.

Крім того, слідчий суддя зазначив в оскаржуваній ухвалі, що вилучене майно необхідно для подальшого проведення криміналістичної експертизи та дослідження експертом, що спростовує довід апелянта про нездійснення будь-яких дій щодо виявлення слідів злочину, зокрема, проведення огляду спеціалістом чи експертом.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта щодо порушення слідчим строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, у зв`язку з чим вилучене майно повинно бути повернуто, виходячи з того, що первинне клопотання про арешт майна було направлено слідчим до суду поштовим зв`язком 06 листопада 2019 року, що підтверджується відбитком штампу на копії поштового конверту /а.п. 20/, тобто, наступного дня після вилучення майна, проте, у зв`язку з виявленими слідчим суддею недоліками, було повернуто слідчому для їх усунення, після чого, у встановлений слідчим суддею строк знов було подано слідчим.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про дотримання слідчим строку звернення з клопотанням про накладення арешту на майно, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження , у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та накладений арешт на зазначене в ухвалі майно, яке було вилучено 05 листопада 2019 року під час проведення огляду місця події біля будинку № 64 по вул. Жуковського в м. Запоріжжі, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: