Ухвала
про залишення скарги без руху
15 січня 2020 року

м. Київ
справа № 674/1173/18
провадження № 51- 103 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначених судових рішень, не зазначивши конкретно підстави перегляду судових рішень в касаційному порядку. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Скаржниця хоча й посилається на порушення норм процесуального і матеріального права, в тому числі на порушення права на захист та справедливий суд, однак не навела належних обґрунтувань, в чому саме полягає необґрунтованість і незаконність оскаржуваних судових рішень, та які норми процесуального і матеріального закону порушено судами.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням засудженій ОСОБА_4 строку для усунення недоліків на таких підставах.
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) пункту 4 ч. 2 передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, як убачається зі змісту скарги, скаржниця вищевказаних вимог закону не дотрималася та не зазначила, з яких саме підстав вважає за необхідне переглянути оскаржувані нею судові рішення.
Так, засуджена ОСОБА_4 у скарзі не погоджуючись із судовими рішеннями, вважає, що вони не відповідають нормам процесуального і матеріального права, положенням Конституції України та Європейській Конвенції з прав людини і основоположних свобод, при цьому хоча й посилається на ст. 21 КПК, а також на те, що на досудовому слідстві щодо неї чинився психологічний тиск, апеляційний суд не вирішив її клопотання про проведення судового слідства і не оголосив докази на які послався в ухвалі, однак не зазначила належних обґрунтувань про те, в чому саме полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваних нею судових рішень, які норми процесуального і матеріального закону були порушені судами при постановленні судових рішень, та яким чином зазначені нею порушення, вплинули чи могли вплинути на ухвалення судами обох інстанцій законних та обґрунтованих судових рішень.
Крім того, засуджена вказує на те, що на досудовому слідстві та в суді першої інстанції була позбавлена права на захист (ст. 20 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), однак при цьому не зазначила доказів про те, яким чином було порушено її право на захист, зокрема, чи зверталась вона із відповідними заявами про надання їй правової допомоги саме на досудовому слідстві та в суді першої інстанції, та чим підтверджуються її звернення про надання правової допомоги та які наслідки таких звернень.
У скарзі ОСОБА_4 зазначила також про недотримання судами ст. 21 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), порушення якої не може бути предметом перевірки судом касаційної інстанції в даному провадженні, оскільки судами зазначена норма не застосовувалась і стосується правозастосування в цивільному судочинстві.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. При цьому, засуджена відповідно до положень зазначеної статті не зазначила у скарзі про участь чи не бажання брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав відкриття касаційного провадження за скаргою засудженої ОСОБА_4 .
Згідно із ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, вона залишається без руху та встановлюється строк для усунення допущених недоліків.
При повторному зверненні до суду засудженою ОСОБА_4 має бути підтверджено, що нею не пропущено цього строку.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3