ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/739/18 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1343/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
УХВАЛА
Іменем України

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2018р. стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, неодружений, маючий дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов та вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 23.01.2018 приблизно о 22год. 40хв., ОСОБА_9 , знаходячись на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_2 , в ході конфлікту із сусідом ОСОБА_7 , виниклого з приводу гучно граючої музики в квартирі ОСОБА_9 , умисно спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження при наступних обставинах.
Так, на ґрунті раптово виниклих неприязні відносин за вищевказаних обставин у ОСОБА_9 виник злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний намір, та бажаючи діяти саме так, ОСОБА_9 , стоючи обличчям до потерпілого, кулаком правої руки, умисно наніс ОСОБА_7 один удар в обличчя ліворуч, спричинивши потерпілому фізичний біль, моральні страждання та тілесні ушкодження.
При зазначених обставинах, згідно висновку судово- медичної експертизи №142-А/18 від 01.02.2018, у ОСОБА_7 мав місце закритий двосторонній перелом нижньої щелепи- в області лівого суглобового відростка і тіла нижньої щелепи з подальшою екстракцією 6 зуба справа.
Травма нижньої щелепи відповідно до п.п.2.2.1 а, б, в, і п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я (для загоєння вказаних переломів необхідний термін не менш 3-х тижнів).
В апеляційній скарзі потерпілий не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок змінити в частині звільнення від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливих м`якість. Призначивши обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України, у вигляді позбавлення волі, яке є співрозмірним скоєному та особі обвинуваченого.
У своїх письмових запереченнях, обвинувачений не погоджуючись з апеляційними вимогами потерпілого, зазначив, що вину визнав повністю, сприяв щодо з`ясування всіх обставин, які мали місце 23.01.2018р., щиро розкаявся у вчиненні ним злочину, неодноразово вибачався перед потерпілим як в залі судового засіданні так і поза межами приміщення суду. Вказує, що майже відразу від дня завданих ним тілесних ушкоджень потерпілому з його боку була запропонована сума до компенсації потерпілому яка сягала більш ніж та котра була визначена за вироком суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, який підтримав свої апеляційні вимоги, позицію решти учасників судового провадження, які вважали рішення суду правомірним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.
Згідно вироку (т.1 а.с.78-80), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх
Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України як вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

З даним висновком суду та наведеною кваліфікацією дій ОСОБА_9 колегія суддів погоджується та й вирок суду в цій частині не оспорюється, а тому колегія суддів, виходячи з положень ч.1 ст.404 КК України не переглядає його в указаній частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про призначення ОСОБА_9 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, ст.50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначених вимог закону.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості злочину, фактичні його обставини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу винного, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується добре.

Суд визнав обставиною, яка пом`якшує його покарання щире каяття.

Санкція статті за якою обвинуваченого визнано винним передбачає такі покарання: виправні роботи на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Врахувавши обставини справи в їх сукупності, дані про особу винного, призначене ОСОБА_9 покарання у межах санкції яке за видом є найсуворішим, а за розміром наближеним до середнього розміру, на думку колегії суддів, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, слід зазначити, що районний суд призначив справедливе та достатнє для виправлення обвинуваченого покарання, яке відповідно до ст.414 КПК України не можна визнати явно несправедливим через м`якість, тож апеляційні доводи потерпілого стосовно занадто м`якого покарання, не знайшли свого підтвердження.

Стосовно доводів апеляції потерпілого про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Сукупність вищенаведених даних свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 заслуговує на довіру суду та отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.
Таким чином, суд першої інстанції при звільненні ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та прийняв обґрунтоване, законне рішення, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апеляцій потерпілого про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України є непереконливими, спростовуються викладеними у вироку районного суду та даній ухвалі обставинами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш суворого, зазначеного в апеляційній скарзі потерпілого, покарання, колегія суддів не вбачає, адже призначене судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.
Враховуючи характер вчиненого злочину та його наслідки, запропоноване потерпілим в апеляційній скарзі покарання є, за переконанням колегії суддів, неспівмірним із вчиненим обвинуваченим злочином, доводи в обґрунтування необхідності призначення більш суворого покарання є непереконливими та недостатніми для задоволення апеляційної скарги в цій частині.
Таким чином апеляційною інстанцією не встановлені жодні порушення на які вказував апелянт, а тому апеляційні доводи слід визнати безпідставними, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2018р. відносно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді