КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3349/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 162 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000237 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Татарського району Новосибірської області Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, судимий:

- 07 березня 2012 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст.ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці з конфіскацією майна, окрім житла;

- 27 червня 2019 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, яке відповідно до п. б ч. 1 ст. 72 КК України перераховано у позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 27 червня 2019 року, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У строк відбуття покарання ОСОБА_6 зараховано час перебування під вартою з 20 березня 2019 року.

Суд у вироку визнав доведеним вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за наступних обставин.

Так, 29 січня 2019 близько 16 год. 15 хв. ОСОБА_6 проходив повз будинок АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , помітив, що в ньому не горить світло, а тому вважаючи, що власники будинку не перебувають у ньому, вирішив незаконно проникнути до цього будинку.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за відсутності визначених законом підстав, діючи умисно, переліз через паркан, що огороджував земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_2 , далі заліз до приміщення літньої кухні, де знайшов невстановлений предмет, яким пошкодив дверну коробку вхідних дверей, деформувавши її, після чого проник в приміщення будинку, належного на праві приватної власності ОСОБА_10 .

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації діяння, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання шляхом його пом`якшення.

На обґрунтування апеляційного прохання звертає увагу на відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини, що його пом`якшують, позицію потерпілої, яка не має до нього жодних претензій, дані про особу. Зокрема, просить врахувати визнання ним вини, щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те, що він є сиротою, злочин вчинив, бо не має постійного місця проживання, при цьому лише проник до житла без намірів вчинити крадіжку, понад п`яти років не притягувався до кримінальної відповідальності.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За визначеним обсягом доказів, що підлягали дослідженню, в суді першої інстанції за погодженням з усіма учасниками судового провадження у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснено наслідки щодо таких обставин, а саме позбавлення права оскаржити їх. Оскільки застосування вказаного порядку стороною захисту не оспорюється, колегія суддів виходить виключно з встановлених судом першої інстанції обставин.

Отже, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному проникненні до житла, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів, виходячи з вищевикладеного, не переглядає.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в указаній частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, положення ст. 70 КК України регламентують призначення покарання за сукупністю злочинів.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, при виборі заходу примусу за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, на виконання вимог ст. 65 КК України, разом із ступенем його тяжкості, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він за місцем реєстрації характеризується посередньо, не має постійного місця проживання, не має сім`ї, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, притягувався до кримінальної відповідальності, а також щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнавши це обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання і вимог потерпілої матеріального характеру та призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 162 КК України, навівши у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

Оскільки кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив до постановлення вироку Вишгородського районного суду Київської області, яким він був засуджений за вчинення низки корисливих кримінальних правопорушень до остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ч. 4 ст. 70 КК України, призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, при цьому обґрунтовано, з огляду на дані про особу обвинуваченого та інші обставини провадження, застосував принцип часткового складання покарань з урахуванням положень ст. 72 КК України, збільшивши при цьому розмір остаточного покарання у виді позбавлення волі лише на шість місяців та зарахувавши при цьому відбуте покарання за попереднім вироком.

З огляду на те, що судом були виконані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, правильно застосовані положення ст. 70 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді та впливають на покарання, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений, колегія суддів уважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати його явно несправедливим через суворість і відповідно підстав для пом`якшення покарання не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2019 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4