Дата документу 29.01.2020 Справа № 202/7100/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №202/7100/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/528/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має повну середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого:

17 лютого 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком один рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369, ч.3 ст.357, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, українця, колишнього начальника 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, капітана поліції, який має повну вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Дніпропетровської області м.Тернівка, громадянина України, українця, який має середню технічну освіту, не працює, одружений, має двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2,3 ст. 311 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Харківської області Лозівського району с.Красний Луч, громадянина України, українця, який має повну середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:

20 грудня 2007 року за ч. 1 ст. 309 та 17 червня 2008 року за ч. 2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.ч.2,3 ст.311 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця Дніпропетровської області м.Павлоград, громадянина України, українця, який має середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого:

18 липня 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на строк 1 рік 6 місяців та звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.ч. 2,3 ст.311 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_11 - в режимі відеоконференції з приміщенням Приморського районного суду м.Одеса,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 - в режимі відеоконференції з приміщенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області,
обвинуваченого ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції з приміщенням Дніпропетровської установи покарань управління ДПСУ у Дніпропетровській області №4.

Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів задоволене, в задоволенні письмового клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено, продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 січня 2020 року, включно, залишено без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, є реальними, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає, що він безпідставно утримується під вартою вже 1 рік 8 місяців, однак за цей час в суді першої інстанції проведено лише 8 судових засідань, та лише 25 листопада 2019 року провадження призначене до судового розгляду. У підготовчих судових засіданнях з січня 2019 року по листопад 2019 року вирішувалось питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Недоліки обвинувального акту, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 28 лютого 2019 року про повернення обвинувального акту прокурору, останнім усунені так і не були.

Так, в повідомленнях про підозру від 29 березня 2018 року та 20 серпня 2018 року та в обвинувальному акті, які є ідентичними, відсутня подія кримінального правопорушення, яка підлягає обов`язковому доказуванню, та відсутня об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення.

Також апелянт зазначив, що при продовженні дії запобіжного заходу не враховано міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, постійне місце роботи, відсутність судимостей та раніше застосованих запобіжних заходів. Розмір застави, який визначений судом, є для нього непомірним.

Крім того, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, під час проведення підготовчого судового засідання прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів у зв`язку з тим, що строк тримання його під вартою спливає 14 грудня 2019 року, судовий розгляд ще не розпочато, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не перестали існувати:
ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні злочинів, що відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 12 років;
після відкриття усіх зібраних доказів, анкетних даних свідків, експертів, спеціалістів (їх місця проживання) існує висока вірогідність спроби обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений може вплинути на свідків, які ще судом не допитані, про що свідчать результати НСРД;
під загрозою можливого покарання обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду;
обвинувачений ОСОБА_7 схильний до продовження злочинної діяльності, останній безробітний, не має постійного джерела доходу, здійснював вплив та підкуп працівників правоохоронних органів, будучи працівником поліції, який був відповідальний за боротьбу з незаконним обігом наркотиків, порушив присягу, обвинувачується у вчиненні злочинів та сприянні злочинній організації, діяльність якої була пов`язана з незаконним обігом наркотиків.
Інший більш м`який запобіжний захід обвинуваченому, на думку прокурора, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, заявлені раніше ризики не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.
Підстав для задоволення письмового клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт на даний момент немає, викладені ОСОБА_7 обставини в клопотанні не можуть бути досліджені судом на стадії підготовчого судового засідання, ухвали про повернення обвинувальних актів були скасовані судом апеляційної інстанції, яка визначила відповідність обвинувального акту вимогам КПК України. Щодо підстави визнання незаконності проведення досудового розслідування за постановою заступника прокурора Південного регіону України, то дослідження вказаного процесуального документа відбувається на стадії судового розгляду і є предметом оцінки належності та допустимості доказу, тому вказане питання не може бути вирішене судом на даній стадії провадження. Викладені обставини обвинуваченим щодо звернення до різних правоохоронних органів з відповідними скаргами на дії слідчих, прокурорів, суду, він особисто розцінює як спосіб тиску на органи при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_7 .
Захисник ОСОБА_13 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором не доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, жодного доказу незаконного впливу на свідків провадження, можливого приховування обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу прокурором не доведено. Заявлене клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому обґрунтовано лише тяжкістю можливого покарання у разі визнання винуватим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Щодо письмового клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, - адвокат вважає необхідним його задовольнити, оскільки клопотання є обґрунтованим.
Інші захисники вважають клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт таким, що підлягає задоволенню. Захисник ОСОБА_14 просить вирішити вказані клопотання на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечує проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останнім було подано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_7 зазначив, що 20 місяців тримається під вартою. Обвинувальний акт стосовно нього тричі повертався прокурору для усунення недоліків. Інкриміновані йому злочини жодним доказом не підтверджені, військова прокуратура не уповноважена була проводити та здійснювати процесуальне керівництво. Він впевнений у своїй невинуватості та майбутньому виправданні, заявлені прокурором ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, втратили свою актуальність, прокурором жодним чином не доведені та не знаходять свого підтвердження. Будь-якої мети ухилитись від правосуддя у разі зміни запобіжного заходу, в нього немає, навпаки він зацікавлений у судовому розгляді кримінального провадження та встановлення його невинуватості. Заявлені свідки сторони обвинувачення це працівники правоохоронних органів, тому будь-якого впливу на вказаних осіб він не зможе здійснювати та знешкодити чи зіпсувати будь-який доказ у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом. В нього міцні соціальні зв`язки, після отримання освіти він працював в органах внутрішніх справ, займав керівні посади з 2016 року, ніколи не виїжджав за кордон, родичів в інших областях чи країнах не має. Визначений розмір застави для нього та його сім`ї занадто великий, в десять разів перевищує його річний дохід. Для запобігання вказаним ризикам вважає необхідним змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою його фактичного місця проживання: АДРЕСА_7 .
Інші обвинувачені вважають, що заявлене клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та додатково зазначив, що протягом двох років, які він перебуває під вартою, судом вирішується питання лише про обрання відносно нього та інших обвинувачених запобіжного заходу; захисника адвоката ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , доводи його захисника, пояснення інших обвинувачених, їх захисників, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених - ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК України, які є особливо тяжкими та тяжкими злочинами.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час, в т.ч. ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду; перешкоджання кримінальному провадженню, незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що обвинувачений не може не усвідомлювати, судовий розгляд лише розпочато, свідки не допитані, докази ще не досліджувалися. Обвинувачений ОСОБА_7 не працює, обвинувачується, окрім іншого, в участі у злочинній організації, будучи працівником правоохоронного органу.
З огляду на викладене та фактичні обставини кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про існування вищевказаних ризиків і про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити запобігання цим ризикам.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у раніше визначеному розмірі, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , в т.ч. про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків і відсутність судимостей, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Посилання захисника про неправильне визначення судом розміру застави, є також необґрунтованими, з огляду на обставини даного провадження та встановлені ризики. Ухвала суду в цій частині не суперечить положенням ч.5 ст.182 КПК України.
Колегія суддів вважає, що застава у іншому розмірі не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Доводи обвинуваченого щодо недоліків висунутого обвинувачення, є передчасними і мають перевірятися в установленому законом порядку. Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і підстави для її скасування відсутні, як і підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, задоволене, в задоволенні письмового клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено, продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 січня 2020 року, включно, залишено без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4