Дата документу 22.04.2020 Справа № 335/2639/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/509/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/2639/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

представників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та у кримінальному провадженні, внесеному 25 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, накладено арешт на майно, вилучене 25 березня 2020 року в ході обшуку ОСОБА_7 , а саме: кросівки чорного кольору «Nike»; джинсові штани синього кольору; куртку чорного кольору з написом «Prada»; баф чорного кольору; футболку чорного кольору; натільну білизну (штани) синього кольору; кофту сірого кольору; нижню частину гумового костюму.

Не погодившись з прийнятим рішенням, адвокат ОСОБА_10 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про арешт майна, вилученого 25 березня 2020 року в ході обшуку ОСОБА_7 .

На думку апелянта, слідчим суддею не були виконані вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України щодо перевірки на дотримання вимог ст. 171 КПК України поданого слідчим клопотання, до якого не були додані документи, зазначені у п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у зв`язку з чим, слідчий суддя повинен був повернути клопотання слідчому для усунення недоліків, а не розглядати його по суті.

Також адвокат вважає, що в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не наведено доказів того, що майно, на яке накладений арешт, має ознаки речових доказів, оскільки не вказано, які конкретно відомості, сліди злочину містить вилучене майно, яким чином вказане майно могло бути використано як знаряддя вчинення злочину або бути об`єктом кримінально протиправних дій, не наведено доказів того, що вилучене майно належить будь-якій підозрюваній або обвинуваченій особі, а сам по собі факт зберігання вилученого майна (алкогольних напоїв), не утворює жодного складу кримінального правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, представників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Так, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно, перевірялись слідчим суддею, при цьому були досліджені матеріали судового провадження та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт в рамках даного кримінального провадження, може бути використано, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто, може виступати речовими доказами у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, при цьому врахував завдання арешту майна.

На думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

При цьому, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що існують ризики, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України.

Отже, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України, при цьому, матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Посилання адвоката на те, що слідчим суддею не були виконані вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України щодо перевірки на дотримання вимог ст. 171 КПК України поданого слідчим клопотання, до якого не були додані документи, зазначені у п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, а також на відсутність доказів того, що вилучене майно належить будь-якій підозрюваній або обвинуваченій особі, спростовуються матеріалами провадження, зокрема протоколом затримання ОСОБА_7 від 25 березня 2020 року, згідно з яким, під час затримання ОСОБА_7 було проведено його обшук, в ході якого було виявлено та вилучено зазначені у клопотанні особисті речі (одяг) останнього /а.п. 4-8/, та повідомленням про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, яка була оголошена останньому /а.п. 10-13/.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що з огляду на положення ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі (добросовісному набувачу), оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що не утворює жодного складу кримінального правопорушення сам по собі факт зберігання вилученого майна, як помилково зазначив апелянт алкогольних напоїв, хоча було вилучено одяг ОСОБА_7 , колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на таке.

На теперішній стадії процесу не йде мова про наявність чи відсутність елементів складу кримінального правопорушення. Ті фабули, що зазначені у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлені фактичні обставини і наявні докази, на переконання колегії суддів, давали підстави для внесення відомостей з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України. Питання ж в контексті наявності складу кримінального правопорушення є предметом дослідження під час розгляду судом кримінального провадження по суті.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що КПК не вимагає від органів досудового розслідування того, щоб всі ознаки диспозиції кримінально-правової норми були вказані у відомостях, які вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно, врахував при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги.
Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року про накладення арешту на вилучене 25 березня 2020 року в ході обшуку ОСОБА_7 майно, зазначене в ухвалі, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: