Справа № 305/801/20
Номер провадження 1-кс/305/185/20
УХВАЛА

19.06.2020. Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 розглянувши клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Рахівського ВП Тячівського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням погодженим прокурором Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000413 від 12 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 11 червня 2020 року близько 22 години 30 хвилин в смт. Кобилецька Поляна Рахівського району працівниками поліції було зупинено вантажний автомобіль марки ЗІЛ 131 НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив близько 7 м3 деревини породи Бук. При перевірці документів на вантаж водій пред`явив супроводжуючі документи, які викликали сумнів у свої достовірності, оскільки на деревині була відсутня бирка.

12 червня 2020 року відомості про даний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000413 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

11 червня 2020 року слідчим ОСОБА_6 проведено огляд місця події в смт. Кобилецька Поляна, у ході якого виявлено та вилучено вантажний автомобіль марки «ЗІЛ131» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який навантажений деревиною породи «бук», без бирки, що відправлена із Щербіловського лісництва ДП «Великобичківське ЛМГ» та передана до перевезення ОСОБА_4 до якої додаються документи, а саме ТТН при перевезенні деревини автомобільним транспортом серії ЗКА №167075 від 10.06.2020 та специфікація поколодного обліку № ЗК-7 від 10.06.2020. Однак, під час огляду вантажу лісопродкуції будь-яких спеціальних бирок, що посвідчували б факт маркування не виявлено.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 транспортний засіб марки «ЗІЛ 131» з державним номерним знаком НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 . Згідно із свідоцтвом НОМЕР_3 ОСОБА_8 має право користування транспортним засобом.

12 червня 2020 року вказаний вантажний автомобіль та лісопродукцію визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, на даний час виникає необхідність у проведенні ряду невідкладних слідчих процесуальних дій, що надасть можливість органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального правопорушення, у розумні строки провести необхідні слідчі дії з метою встановлення істини у кримінальному провадженні та, відповідно, за наявності підстав, використати таке майно як доказ у кримінальному провадженні, існує також необхідність у збереженні речових доказів та запобіганні ризикам приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження такого майна.

Враховуючи вище наведене, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме: транспортний засіб марки «ЗІЛ 131» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та лісодеревину породи бук загальною кубомасою 7 м3, різної довжини та діаметру, яка згідно товарно-транспортної накладної відправлена із Щербіловського лісництва ДП «Великобичківське ЛМГ».

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав. Просив таке задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про накладення арешту на майно та пояснив, що у той день він перевозив лісопродукцію, яку завантажив у ДП «Великобичківське ЛМГ», де йому видали документи на дрова. Чому на колодах були відсутні бирки йому не відомо. Він займається лише вантажними перевезеннями, а тому накладення арешту на належний йому автомобіль позбавить його можливості забезпечувати сім`ю.
Заслухавши пояснення слідчого та власника майна, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують його доводи, клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Клопотання про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000413, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 240 КК України, внесені уповноваженою особою до ЄРДР 12 червня 2020 року. З витягу вбачається, що 11 червня 2020 року близько 22:30 годин в селищі Кобилецька Поляна Рахівського району працівниками поліції було зупинено вантажний автомобіль марки ЗІЛ 131 НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив близько 7 м3 деревини породи Бук. При перевірці документів на вантаж водій пред`явив супроводжуючі документи, які викликали сумнів у своїй достовірності.

12 червня 2020 року у ході проведення огляду місця події транспортний засіб - вантажний автомобіль марки «Урал» зеленого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_4 та фронтальний навантажувач жовтого кольору марки ТО 25 були вилучені та передані під відповідне зберігання ФОП ОСОБА_9 для подальшого детального огляду та проведення судових експертиз.

Вантажний автомобіль марки «ЗІЛ 131» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та лісодеревина породи бук загальною кубомасою 7 м3, різної довжини та діаметру, на підставі постанови слідчого від 12 червня 2020 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000413 від 12 червня 2020 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 транспортний засіб марки «ЗІЛ 131» з державним номерним знаком НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 . Згідно із свідоцтвом НОМЕР_3 ОСОБА_8 має право користування транспортним засобом.

Разом з тим, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.

При цьому при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З огляду на викладене, у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно мають міститися відповідні дані щодо обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Проте, з матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Так, арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема про те, що вантажний автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а лісопродукція набута у результаті його вчинення.

Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, відповідно до матеріалів клопотання, які були досліджені слідчим суддею, останні не містять відомостей того, що вантажний автомобіль марки «ЗІЛ 131», належний ОСОБА_7 та лісодеревина є предметом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або для забезпечення цивільного позову. При цьому, згідно витягу з ЄРДР № 0000413 від 12.06.2020 предметом досудового розслідування є сумнів у достовірності супровідних документів на лісопродукцію.

Таким чином, на думку слідчого судді в даному випадку відсутнє пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються державою, та метою, якої прагнуть досягти правоохоронні органи шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку суди застосовують при розгляді справ. Так, у рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» ЄСПЛ нагадав, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. У рішенні по справі «Прессос компанія Нав`єра А.О. та інші проти Бельгії» ЄСПЛ констатував, що вимога досягнення балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
За таких підстав слідчий суддя враховує фактичні обставини даного кримінального провадження з об`ємом порушених прав ОСОБА_4 , тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Слідчий суддя вважає за необхідне також зазначити, що попри наявність або відсутність інституту арешту майна, майно ОСОБА_4 залишається речовим доказом в даному кримінальному провадженні, тож у органу досудового розслідування залишається можливість провести необхідні дії з вищевказаним майном.
Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання слідчого, слідчий суддя вважає, що, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому наведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майнау кримінальному провадженні №0000413 від 12.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: транспортного засобу марки «ЗІЛ 131» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та лісодеревини породи бук загальною кубомасою 7 м3, різної довжини та діаметру, яка згідно товарно-транспортної накладної відправлена із Щербіловського лісництва ДП «Великобичківське ЛМГ» - відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та надіслати особам, які були відсутні під час оголошення ухвали (згідно ч. 7 ст. 173 КПК України).
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали проголошено 22 червня 2020 року о 16 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1