Справа № 199/2558/19
ВИРОК
іменем України
29.05.2020 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000186 від 27.02.2019 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова,громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

27.02.2019 близько 12 години 18 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_7 , рухався по сухому покриттю у середній смузі для руху проїзної частини Донецького шосе з боку вул. Терещенківської в напрямку вул. Березинської у місті Дніпрі.
Під час руху ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїжджу частину дороги по пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху вказаного автомобіля, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян та не зупинив керований ним транспортній засіб, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого передньою частиною керованого ним транспортного засобу водій ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
Своїми діями водій автомобіля «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3-б) та 18.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
- п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а саме:
- закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в потиличній області, саден в лобній області ліворуч з переходом на надбрівну дуги, на спинці носу та на верхній губі;
- закритої травми шиї з переломом поперечного відростку 7-го шийного хребця ліворуч з задовільним стоянням уламків;
- закритої травми грудної клітини з переломами 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го та 7-го ребер ліворуч по навколохребтовій лінії зі зміщенням уламків, переломами 8-го та 9-го ребер по лопатковій лінії ліворуч та переломом 1-го ребра по задньо-пахвовій лінії, забою обох легень з явищами лівостороннього гемопневмотораксу та гемоперикарду;
- закритої травми тазу з переломами лонної та сідничної кісток праворуч та ліворуч зі зміщенням уламків і розривом симфізу, ділянки осаднення на зовнішній поверхні правого кульшового суглобу з переходом на проекцію гребня клубової кістки;
- підшкірної гематоми по внутрішній поверхні правого колінного суглобу;
- численних саден обох кистей рук, обох колінних суглобів, гомілок та стоп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК України, як такі, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Допитавши в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.
Так, всудовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав та показав, що він керуючи транспортним засобом, рухався зі сторони Кайдацького мосту по напрямку до міста Харкова зі швидкістю приблизно 40 км/год., перед пішохідним переходом побачив пішоходів, які переходили через дорогу. Перед пішохідним переходом був знак та дорожня розмітка. Видимість йому обмежена не була, оскільки перед його автомобілем інших автомобілів не було. Побачивши останнього чоловіка, який переходив дорогу, він не зупинився перед пішохідним переходом та заїхав на зебру. В цей момент справа він побачив рожевий капюшон, застосував гальмування та, враховуючи, що автомобіль мав завантаження приблизно 22 тони, повернув наліво, почувши боковий удар. Коли вийшов з автомобіля, побачив потерпілу, яка лежала під кузовом з правої сторони. Взяв домкрат та за допомогою інших чоловіків підняв машину. Після чого зателефонував в поліцію. Стан потерпілої був тяжкий, враховуючи те, що лікарі зі швидкої спочатку навіть не бажали до неї підходити. Обвинувачений заявив, що після даної пригоди він надав деяку допомогу матері потерпілої, розкаюється у вчиненому, але відшкодувати завдані потерпілій збитки не має можливості через скрутне матеріальне становище.
Суд визнає покази обвинуваченого ОСОБА_3 , як доказ його винуватості, що відповідає положенням ст. 95 КПК України, враховуючи те, що ці покази обвинуваченого узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Зокрема, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в лютому 2019 року він перебував поблизу ринка «Видний» по Донецькому шосе, де побачив жінку, яка стояла біля дороги. На дорозі з`явився автомобіль з напівпричепом. В цей момент жінка почала рух по пішохідному переходу та автомобіль здійснив на неї наїзд. Після наїзду автомобіль зупинився, водій вийшов з машини. Пішохід лежав під автомобілем.
Будучи допитаним в судовому засіданні, свідок ОСОБА_10 показав, що в лютому 2019 року він перебував на тротуарі біля Донецького шосе та побачив жінку, яка рухалася прискореним кроком по пішохідному переходу, перед яким була дорожня розмітка, в тому числі і зебра. Жінка побачила фуру та призупинилася. В цей момент водій фури скинув газ, а потім дав на газ. Жінка теж пішла. В цей момент на неї трапився наїзд.
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з план-схемою та фото-таблицею до нього від 27.02.2019 слідує, що місце дорожньо-транспортної пригоди розташоване на ділянці дороги Донецького шосе від вул. Терещенківська до вул. Березинська у м. Дніпрі. Вказана ділянка є проїзною частиною з асфальтно-бетонним покриттям, яке на момент огляду сухе та чисте, нерівності та пошкодження відсутні. Рух здійснюється в одному напрямку, з наявністю 3 смуг для руху в кожному напрямку. На ділянці дороги є дорожня розмітка 1.14.1 та 1.5 згідно з розділом 34 Правил дорожнього руху. Також на цій діялнці дороги є дорожні знаки: 5.35.1 та 5.35.2 згідно з розділом 33 Правил дорожнього руху. На момент огляду місця пригоди загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія не обмежена.
Під час проведення слідчого експерименту, про що складено відповідний протокол з планом-схемою та фото-таблицею від 01.03.2019, свідок ОСОБА_10 показав, що пішохід ОСОБА_8 переходила дорогу на відстані приблизно 2,6 м. від правого краю розмітки пішохідного переходу за напрямками руху пішохода. Загальна довжина траєкторії руху пішохода з моменту виходу на пішохідний перехід та до місця наїзду 7,2 м., на відстані приблизно 4 м. від правого, по ходу руху, краю проїзної частини.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з планом-схемою та фото-таблицею від 01.03.2019 ОСОБА_3 показав, що його автомобіль рухався по Донецькому шосе у м. Дніпрі, з боку вул. Терещенківська у напрямку вул. Березинської, у середній смузі для руху. На шляху руху він побачив, як на пішохідний перехід вийшла жінка, рухаючись по пішохідному переходу справа на ліво за напрямком його руху. Він трохи зменшив швидкість, а коли побачив, що жінка на пішохідному переході зупинилась, збільшив швидкість руху автомобіля, перетинаючи пішохідний перехід. Жінка теж почала рух, внаслідок чого він скоїв на неї наїзд на пішохідному переході. Місце наїзду на пішохода розташовано на відстані 5,7 м. від правого краю дороги за напрямком його руху, пішохід вийшов на пішохідний перехід на відстані 1,1 м. від краю розмітки пішохідного переходу справа за напрямком руху пішохода та вказав місце наїзду на пішохода у середній смузі для руху 0,1 м. від краю розмітки справа.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/231 від 19.03.2019 слідує, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «DAF XF 95.430» з напівпричепом «KRONE SDP27» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «DAF XF 95.430» з напівпричепом «KRONE SDP27» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. В умовах даної події водій автомобіля «DAF XF 95.430» з напівпричепом «KRONE SDP27» ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.
Згідно висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 11/10.2/236 від 20.03.2019 слідує, що робоча гальмівна система вантажного автомобіля «DAF XF 95.430» з напівпричепом «KRONE SDP27» на момент проведення дослідження перебувала в працездатному стані. Рульове керування вантажного автомобіля «DAF XF 95.430» на момент дослідження перебувало в працездатному стані.
Згідно висновку експерта за результатами судово-медичної експертизи № 894е від 25.03.2019 у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в потиличній області, саден в лобній області ліворуч з переходом на надбрівну дуги, на спинці носу та на верхній губі; закритої травми шиї з переломом поперечного відростку 7-го шийного хребця ліворуч з задовільним стоянням уламків; закритої травми грудної клітини з переломами 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го та 7-го ребер ліворуч по навколохребтовій лінії зі зміщенням уламків, переломами 8-го та 9-го ребер по лопатковій лінії ліворуч та переломом 1-го ребра по задньо-пахвовій лінії, забію обох легень, з явищами лівостороннього гемопневмотораксу та гемоперикарду; закритої травми тазу з переломами лонної та сідничної кісток праворуч та ліворуч зі зміщенням уламків і розривом симфізу, ділянки осаднення на зовнішній поверхні правого кульшового суглобу з переходом на проекцію гребня клубової кістки; підшкірної гематоми по внутрішній поверхні правого колінного суглобу; численних саден обох кистей рук, обох колінних суглобів, гомілок та стоп. Тілесні ушкодження отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 6 МКЛ, тобто і в термін, на який вказує слідчий в клопотанні. Тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу вагонного типу, з послідуючим падінням обстеженої на дорожнє покриття за умов дорожньо-транспортної пригоди. За своїм характером тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджена як показами самого обвинуваченого, так і показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що всі докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив необережний злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_3 має спеціальність машиніста крану, має посвідчення водія категорій В, С, Е, стаж водія з 1987 року, неодружений, але зі слів проживає в цивільному шлюбі, на цей час офіційно не працевлаштований, проте підробляє водієм, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Зокрема, суд не може віднести до обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, його заяву про щире каяття у вчиненому, оскільки таке каяття за своїм змістом не є щирим, враховуючи, що воно висловлене лише як бажання пом`якшити свою відповідальність за вчинене, оскільки ОСОБА_3 після спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, через які остання по цей час проходить тривале лікування, добровільних дій, спрямованих на відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - не вжив.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , не встановлено.
В судовому засіданні прокурор та представник потерпілого вважали необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке останній повинен відбувати виключно реально.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
На підставі викладеного суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Зважаючи на те, що вчинений ОСОБА_3 злочин є тяжким, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_11 не має на утриманні малолітніх дітей або непрацездатних осіб, приймаючи до уваги обставини вчинення ОСОБА_3 злочину наїзд на пішохода на пішохідному переході, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , яка є молодою дівчиною, встановлена І група інвалідності з причин ураження органів опори та руху, яка потребує постійного стороннього догляду та не працездатна, суд вважає, що призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства не уявляється можливим, а тому основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами повинні бути призначені із реальним їх відбуттям.
Суд не може прийняти до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що його робота безпосередньо пов`язана із керуванням транспортними засобами, у зв`язку з чим він просив суд не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки такі покази обвинуваченого не підтверджені об`єктивними доказами, враховуючи, що ОСОБА_3 на цей час офіційно не працевлаштований.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинівта не буде становити особистий надмірний тягар для обвинуваченого.

В межах кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та ПрАТ «СК «Перша» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яку понесла потерпіла ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.02.2019, в сумі 44392 гривень матеріальної шкоди та 500000 гривень моральної шкоди, яку потерпіла ОСОБА_8 просила стягнути на свою користь з цивільних відповідачів солідарно.
Позовні вимоги ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що в результаті скоєного злочину їй завдано тяжкі тілесні ушкодження, через що вона вимушена була проходити та проходить лікування. На придбання ліків та інше лікування нею витрачено 44392 гривні.
Цивільний позивач ОСОБА_8 зазначає, що внаслідок вчинення злочину їй завдана моральна шкода, яка обумовлена тим, що їй заподіяно фізичну біль, душевні страждання у зв`язку із каліцтвом та ушкодженням здоров`я. Вона тривалий час не може самостійно пересуватися та їй потрібне піклування сторонніх людей.
На теперішній час відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.07.2019 ОСОБА_8 встановлена І «Б» група інвалідності з причин захворювання з ураженням органів опори та руху, вона потребує постійного стороннього регулярного догляду.
У зв`язку із стражданнями та фізичним болем, яких вона зазнала через травмування в дорожньо-транспортній пригоді, враховуючи численні ушкодження внутрішніх органів та постійний біль, який вона вимушена терпіти по цей час, цивільний позивач ОСОБА_8 оцінює заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 500000 гривень.
Представник цивільного позивача ОСОБА_5 під час судового розгляду підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Цивільний відповідач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_6 цивільний позов не визнали та зазначили, що на час вчинення злочину ОСОБА_3 виконував свої трудові відносини на транспортному засобі, який належить ОСОБА_7 . На цей транспортний засіб накладено арешт, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не має коштів відшкодувати завдані збитки. Вважали, що цивільному позивачу необхідно звернутися до суду з окремим позовом.
Представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Перша» у відзиві на цивільний позов просив в позові відмовити, через передчасність звернення до суду з даним позовом, враховуючи, що ОСОБА_8 в досудовому порядку до страхової компанії не зверталася.
Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши надані суду докази, вважає можливим цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
При цьому, як слідує з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до приписів п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Як слідує з досліджених в судовому засіданні чеків на лікування цивільний позивач ОСОБА_8 через отримані тілесні ушкодження внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, на підставі вимог ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1195 ЦК України, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України та вищевказаних вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування в розмірі 44392 гривень.
З досліджених в суді доказів встановлено, що на час вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 був офіційно працевлаштованим водієм у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та в момент дорожньо-транспортної пригоди виконував трудову функцію перевозив вантаж.
Відповідно до поліса № АК 8732352 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_7 , цивільна відповідальність під час керування транспортним засобом «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «СК «Перша», де страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100000 гривень, розмір франшизи 1000.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_8 в частині стягнення витрат на лікування за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 44392 гривень повинні бути стягнуті з ПрАТ «СК «Перша».
Надаючи оцінку доводам ПрАТ «СК «Перша», щодо передчасності позовних вимог, суд вважає такі доводи необґрунтованими, тобто такими, що не можуть бути підставою для відмови цивільному позивачу у задоволені його позовних вимог до ПрАТ «СК «Перша».
Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Досліджуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що цивільний позивач ОСОБА_8 надала суду переконливі докази того, що внаслідок вчинення злочину їй дійсно завдана моральна шкода, яка обумовлена як тривалим фізичним болем, так і душевними стражданнями у зв`язку із каліцтвом та ушкодженням її здоров`я, через що вона, будучи молодою дівчиною, не може самостійно пересуватися.
Зокрема, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.07.2019 ОСОБА_8 встановлена І «Б» група інвалідності з причин захворювання з ураженням органів опори та руху та вона потребує постійного стороннього регулярного догляду.
Суд дійшов висновку, що в результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням вимог ст. 1168, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла цивільний позивач ОСОБА_8 , їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, суд вважає, що відповідно глибині душевних страждань ОСОБА_8 буде відповідати сума компенсації моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, що узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4.
Оскільки страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_8 , складає 44392 гривень, яка повинна бути стягнута з ПрАТ «СК «Перша», відповідно ПрАТ «СК «Перша» на підставі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинно відшкодувати потерпілій ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що відповідно становить 2219 гривень 60 копійок.
Приймаючи до уваги, що цивільний відповідач ОСОБА_7 добровільно не сплатив цивільному позивачу ОСОБА_8 грошові кошти в якості компенсації моральної шкоди, з цивільного відповідача ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України в якості відшкодування моральної шкоди слід стягнути 497780 гривень 40 копійок на користь цивільного позивача ОСОБА_8 .
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи те, що з цивільного відповідача ОСОБА_7 стягнуто компенсацію завданої потерпілій моральної шкоди, суд не знаходить підстав для скасування арешту з майна цивільного відповідача і такий арешт майна повинен бути залишений з метою забезпечення відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи долю транспортного засобу «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , як речових доказів, суд виходить з того, що під час накладення арешту на вказаний транспортний засіб з напівпричепом, які належить ОСОБА_7 , було заборонено відчуження, розпорядження та користування даним транспортним засобом з напівпричепом, а тому ці речові докази повинні залишитися на зберіганні в ТОВ «Династія-Дніпро», що відповідає положенням ч.ч. 1 та 2 ст. 100 КПК України.

Питання про відшкодування витрат на залучення експертів суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «СК «Перша» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Перша» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 44392 (сорок чотири тисячі триста дев`яносто дві) гривні.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Перша» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 2219 (дві тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , який має РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 497780 (чотириста дев`яносто сім тисяч сімсот вісімдесят) гривень 40 (сорок) копійок.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової автотехнічної експертизи, в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу, в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривень.

Речовий доказ: автомобіль «DAF XF 95.430» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «KRONE SDP27» реєстраційний номер НОМЕР_2 - залишити на зберіганні в ТОВ «Династія-Дніпро».

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1