Провадження № 11-кп/4820/351/20
Категорія: ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004955 від 01.08.2018 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 07 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 07 лютого 2020 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, маючого на утриманні неповнолітнього сина, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.04.2016 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за частиною 3 статті 185 КК України до 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
- 09.03.2017р. Деражнянським районним судом Хмельницької області за частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на основі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.03.2017р. ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 3 місяці.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення з 01.08.2018 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 тримання під вартою залишити без змін.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.100 КПК України.
За вироком суду, 01 серпня 2018 року близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_9 знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту із потерпілим ОСОБА_10 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 діставши із кишені штанів складний ніж та взявши його в праву руку наніс не менше трьох ударів ножем в життєво важливі органи, а саме область черевної порожнини, попереку та грудної клітини потерпілого.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної стінки з ушкодженням лівої частини печінки, поперечно-ободового кишечника, брижі товстого кишечника з накопиченням в черевній порожнині 1500 мл. крові, проникаючого поранення лівої поперекової ділянки з ушкодженням лівої нирки та з подальшим її видаленням, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, непроникаючих поранень грудної клітини, які по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КК України - як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та таке, що спричинило втрату органу.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження у справі закрити. Вважає, що показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків не доводять його винуватості. При цьому вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок експерта №738 від 16.08.2018, відповідно до якого у потерпілого станом на 01-02.08.2018 виявлені тілесні ушкодження, оскільки із показань експерта ОСОБА_11 вбачається, що потерпілий судово-медичну експертизу не проходив. Крім того зазначає, що суд безпідставно та невмотивовано відмовив стороні захисту у допиті свідка, заявленого стороною обвинувачення, а саме ОСОБА_12 . Також зазначає, що захищався від незаконного нападу на нього та заподіянь численних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , але суд не дав відповідної правової оцінки на даний факт.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років 9 місяців позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Деражняньского районного суду Хмельницької області від 09.03.2017 року ОСОБА_9 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Цивільний позов задовольнити, стягнути із обвинуваченого моральної шкоди 100000 грн. Крім того зазначає, що покази обвинуваченого про те, що він начебто не хотів його вбивати не могли трактуватися судом, як сумніви у доведеності його вини, оскільки фактичні обставини вчинення злочину, були доведені іншими доказами, які досліджувалися під час судового розгляду. Вважає, що суд першої інстанції призначив занадто м`яке покарання для обвинуваченого, оскільки злочин вчинено під час іспитового строку, в стані алкогольного сп`яніння, після вчинення злочину не намагався надати медичної допомоги, не відшкодував збитки та не попросив пробачення. Часткове задоволення його позовних вимог, також вважає незаконним, оскільки суд не дав належної оцінки фактичним обставинам справи та не обґрунтував у своєму рішенні причин зменшення моральної шкоди.
У запереченні на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 захисник-адвокат ОСОБА_8 просить залишити дану скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги та заперечення проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають за таких підстав.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в вчиненому визнав частково. Показав, що 01 серпня 2018 року ввечері, біля кіоску будинку АДРЕСА_2 , між ним та ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння виник конфлікт, з приводу того що він не допоміг у зібранні коштів та поховання його матері, в ході якого, потерпілий наніс йому декілька ударів (4-5) в область голови та дошкою, після цього їх розборонили. Через 10 хв. в нього із потерпілим на куту даного будинку знов почався конфлікт з тих же самих підстав, потерпілий його обізвав та наніс 3 удари в область голови, оскільки було його побиття, тоді він дістав ніж з кишені та наніс декілька ударів ножем в область тулуба потерпілого, після чого останній відійшов. Після цього почув крик, викликав швидку, зрозумів, що зробив, тоді викинув ніж і пішов до під`їзду будинку, там його затримали працівники поліції. Наміру позбавляти життя потерпілого не мав, жалкує що так сталось.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 01 серпня 2018 року у ввечері, в нього біля кіоску, що знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 виник конфлікт із обвинуваченим. Конфлікт виник з причин, що він будучи відсутнім за місцем проживання попросив обвинуваченого зібрати кошти на поховання матері, але останній цього не зробив. В ході даного конфлікту вони побились і він пішов до дому. Потім йому зателефонували, він вийшов у двір, де в нього знов виник конфлікт із обвинуваченим біля кута будинку, в ході якого почали сваритись, він штовхнув ОСОБА_9 , останній у відповідь штовхнув його, він наніс удар йому рукою в голову та відійшов назад і розвернувся. В цей час почув удар ззаду в спину, розвернувся і тоді обвинувачений наніс йому ще пару ударів в живіт. Після цього він відійшов, вхопився за живіт, побачив кров та почав йди до дороги, а ОСОБА_9 пішов за ним, тоді почав тікати, коли подивився назад, то обвинувачений вже не було. Добіг до патрульної машини поліції, повідомив, що з ним сталось і його відвезли в лікарню.
Допитаний судом свідок ОСОБА_13 повідомив, що 01.08.2018 року біля другої годин ночі він в складі патрульного екіпажу разом із ще двома напарниками перебували в наряді і патрулювали біля будинку АДРЕСА_2 , оформляли правопорушення. До них підбіг чоловік із ножовим пораненням в області живота, вказав, що його поранив відомий, вказав де це відбулось, тоді він із напарником пішли у вказаному напрямку та в дворі будинку затримали чоловіка, який вказав, що він наніс удар потерпілому. Інший напарник викликав швидку. Потерпілий та обвинувачений були у стані сп`яніння. Коли затримали обвинуваченого, то в дворі будинку були також двоє осіб: чоловіків та жінка.
Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_14 , який підтвердив покази свідка ОСОБА_13 що він із напарником затримав обвинуваченого, який був із ознаками сп`яніння та повідомив, що в нього був конфлікт із потерпілим і він його підрізав, не казав, що захищався від дій потерпілого. В обвинуваченого не було видимих тілесних ушкоджень.
Свідок ОСОБА_15 також підтвердив покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , вказав, що у потерпілого було видно два ножових поранення, коли напарники привели чоловіка, потерпілий вказав, що саме ця особа заподіяла йому тілесні ушкодження, яким виявився обвинувачений і останній повідомив, що ніж яким він заподіяв тілесні ушкодження викинув.
Свідок ОСОБА_17 повідомив, що у вечері він підійшов до під`їзду біля будинку АДРЕСА_2 , там була компанія, вони сиділи на лавочці, серед них був обвинувачений, вони спілкувались, випивали. Через деякий час підійшов потерпілий, між останнім та ОСОБА_9 розпочався конфлікт за матір, вони один одного обзивали, першим вдарив ОСОБА_10 , їх розняли Слободян та жінка. Через 10-15 хвилин між потерпілим та обвинуваченим почався новий конфлікт, який був на куту будинку, він почув крик і побачив, як ОСОБА_10 побіг до поліції, а ОСОБА_9 за кут будинку.
Свідок ОСОБА_18 повідомив, що пізно у ввечері він підійшов до будинку, там сиділа компанія: ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , згодом підійшов ОСОБА_10 . Останній почав сперечатись із ОСОБА_9 , а потім його вдарив по обличчю, їх розборонили. Через деякий час на куту будинку між потерпілим та обвинуваченим знов почався конфлікт, в ході якого ОСОБА_21 вдарив ножем ОСОБА_10 в живіт, останній побіг до поліції, яка була поряд, а ОСОБА_9 сам сказав, що вдарив ножем який викинув в кущі. Коли ОСОБА_21 бив ножем в живіт то бійки вже не було.
Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується:
- витягом з ЄРДР, з якого слідує, що кримінальне провадження № 0004955 було зареєстроване від 01.08.2018 за ознаками вчинення злочину передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії;
- протоколом огляду місця події від 01.08.2018 із фото таблицями в приміщені Хмельницької обласної лікарні за адресою м. Хмельницький вул. Пілотська, де виявлена чоловіча куртка, штани та футболка зі слідами схожими на кров.
- протоколом огляду місця події від 01.08.2018 із фото таблицями та планом огляду оглянута земельна ділянка із загальним доступом біля будинку № 4 по вул. Попова у м. Хмельницькому де стався конфлікт та вилучено сліди, а також біля будинку виявлений ніж.
- протоколом огляду від 01.08.2018 із фото таблицею та схемою території біля будинку № 5 по вул. Попова в м. Хмельницький, де на клумбі виявлено ніж.
- протоколом затримання від 01.08.2018 ОСОБА_9 відповідно до ст. 208 КПК України, як особу що безпосередньо після вчинення злочині і на яку вказав потерпілий. Перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується довідкою № 2296 від 01.08.2018р.
- висновком експерта № 738 від 16.08.2018, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної стінки з ушкодженням лівої частини печінки, поперечно-ободового кишечника, брижі товстого кишечника з накопиченням в черевній порожнині 1500 мл. крові, проникаючого поранення лівої поперекової ділянки з ушкодженням лівої нирки та з подальшим її видаленням, непроникаючих поранень грудної клітки, що могли утворитись від дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа. Проникаюче поранення черевної стінки з ушкодженням лівої частини печінки, поперечно-ободового кишечника, брижі товстого кишечника з накопиченням в черевній порожнині 1500 мл. Крові, проникаюче поранення лівої поперекової ділянки з ушкодженням лівої нирки та з подальшим її видаленням, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння. Непроникаючі поранення грудної клітки за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень. А згідно висновку експертизи № 786 від 30.08.2018 виявленні у ОСОБА_10 станом на 01-02.08.2018 тілесні ушкодження і механізм їх утворення відповідають його показам під час проведення слідчого експерименту 30.08.2018.
- висновком експерта № 735 від 16.08.2018, згідно якого у ОСОБА_9 станом на 01.08.2018 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин лівого плеча, передньої поверхні грудної клітки справа, лівої здухвинної ділянки, правої здухвинної ділянки, садна шкіри шиї зліва, що могли утворитись від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, садна шкіри правої тім`яної ділянки голови, лівої тім`яної ділянки голови, правої гомілки, що могли утворитись як віл ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, так і від ударів об такі при падінні обстежуваного з висоти власного зросту. Дані тілесні ушкодження могли утворитись не меш ніж від 7-8 разової травмуючої дії, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень , що мають незначні скороминущі наслідки.
- висновком експерта за № 96 від 29.08.2018 року встановлено, що проникаючі колото-різані пошкодження матеріалу верху і ниток тканини підкладки поли та лівої половини спинки наданої на дослідження куртки ОСОБА_10 та пошкодження виявлені на футболці та на підкладці куртки повністю співпадають між собою і що зазначені проникаючі колото різанні пошкодження були заподіянні одним і тим самим твердим предметом по типу ножа, який наданий на дослідження (клинком під № 2), що був вилучений на клумбі під час огляду місця події.
- протоколами огляду від 01.08.2018, згідно якого у ОСОБА_9 вилучено сорочка із плямами бурого кольору. Згідно постанови про відібрання зразків для експертного дослідження та постанови про проведення освідування від 01.08.2018 та протоколів від 01.08.2018 відібрані біологічні зразки крові та біологічні зразки нігтьових пластин ОСОБА_9 та проведено освідування особи ОСОБА_9 , відповідно до постанови про відібрання зразків для експертного дослідження від 03.08.2018, заяви ОСОБА_10 та протоколу отримано зразки у потерпілого.
- висновками експертиз за номерами 296 від 27.08.2018 та 185 від 30.08.2018 встановлена групова приналежність крові потерпілого та обвинуваченого, відповідно до яких виявлені сліди крові на сорочі вилученої у ОСОБА_9 можуть походити від потерпілого ОСОБА_10 , сліди на крові на траві можуть походити від потерпілого ОСОБА_10 і не можуть походити від ОСОБА_9 сліди виявлені на руків`ї ножа можуть належати підозрюваному ОСОБА_9
- висновком судово-психіатричного експертизи № 517 від 22.08.2018 , згідно якого ОСОБА_9 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, виявляв такі й на період інкримінованому йому злочину. Проте міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент вчинення інкримінованому йому правопорушення в будь-якому хворобливому стані психіки, не знаходився, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, ОСОБА_9 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та таке, що спричинило втрату органу.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують покарання.

Так, при призначенні покарання судом враховано, що ОСОБА_9 є судимий, вчинив відповідно до статті 12 КК України тяжкий злочин, який характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, злочин ОСОБА_9 вчинив на відповідні дії потерпілого, перебуває на обліках у лікарів нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а також врахував обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини - вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

Доводи потерпілого ОСОБА_22 про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України слід залишити поза увагою з огляду на наступне.

Згідно правових роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року (п.4), згідно якої особа, що добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Крім того, як вбачається зі змісту п.22. вказаної постанови для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, само по собі ще не свідчить про наміри винної особи на умисне вбивство.
Визначальним при цьому є те, що ОСОБА_9 , за наявності умислу на вбивство потерпілого, не мав перешкод для його реалізації та у разі дійсного наміру на позбавлення життя ОСОБА_10 мав можливість довести його до кінця, проте він цього не зробив. Саме тому, висновок місцевого суду про недоведеність стороною обвинувачення умислу на вбивство потерпілого є правильним, кваліфікація дій обвинуваченого за наслідками, що настали, є вірною.
Слід залишити поза увагою і твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про не надання судом належної оцінки доказам, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченого проте, що він не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а лише захищався від його протиправних та агресивних дій, що охоплюється поняттям необхідної оборони перевірено колегією суддів.
Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Закріплене в ст.36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Вказані обставини, які були встановлені судом першої інстанції, у сукупності з даними про характер, локалізацію та кількість завданих тілесних ушкоджень потерпілому, свідчать про направленість умислу обвинуваченого саме на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, але ні в якому разі не з метою самозахисту.
Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого та потерпілого про невірне вирішення судом цивільного позову, оскільки при визначенні розміру такого відшкодування, місцевий суд виходив з врахуванням характеру вчиненого злочину, глибини душевних та фізичних страждань потерпілого, характеру спричинених тілесних ушкоджень, в результаті яких останній втратив орган, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням викладеного, підстав для скасування вироку, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 07 лютого 2020 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді