Справа №578/648/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/372/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 січня 2020 року, якою ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу та якою було продовжено строк тримання під вартою з правом внесення застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження, внесене 04.12.2015 року до ЄРДР за № 0006545 в якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 289 КК України.

10.01.2020 року в ході судового розгляду справи прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.01.2020 року задоволено та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу строком до 06.03.2020 року включно з правом внесення застави у розмірі 153 680 грн., а ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу, відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що винесене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, Конституції України та Європейської конвенції з прав людини, обвинувачений ОСОБА_8 просив винести відповідну ухвалу якою змінити рішення суду першої інстанції, звільнити його з-під варти в залі суду та застосувати відносно нього інший вид запобіжного заходу домашній арешт.

Обвинувачений наголошував, що висновки суду першої інстанції про існування ризиків того, що він може перешкоджати кримінальному провадженню, може ухилятись від суду та може вчинити нові злочини є помилковими, надуманими та такими, що не відповідають дійсності і піддають його маральним стражданням, катуванню і нелюдському поводженню. Просив звернути увагу на те, що як клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу так і ухвали суду за результатами їх розгляду є ідентичними, їх зміст незмінний, що суперечить нормам законодавства України та Європейських рішень. Стверджував, що прокурором в клопотанні не наведено жодних нових та обґрунтованих обставин і підстав котрі б надавали можливість для подальшого його утримання в установі попереднього ув`язнення, а тому відповідно до ч.3 ст. 176 КПК України суд мав відмовити у його задоволенні. Переконаний, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, не зважаючи на його тривале утримання під вартою, порушуючи ст. 3 Конвенції з прав людини, не врахувавши того, що існуючі ризики відпали і нових не встановлено, задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою тоді, як мав його змінити на інший, більш м`який вид запобіжного заходу домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, ухвалу суд скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 інший, більш м`який вид запобіжного заходу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за № 0006545 від 04.12.2015 року в якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 289 КК України.

10.01.2020 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми обвинуваченому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу та ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 06.03.2020 року включно з правом внесення застави у розмірі 153 680 грн.

Підставою такого рішення виступило те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких корисливих злочинів, вчинених в організованій групі осіб за попередньою змовою, з використанням засобів для приховування зовнішності, які вчинялися переважно в таких умовах, що зменшують чисельність можливих свідків та осіб які б перешкодили їх вчиненню, а також з вживанням заходів по подоланню в потерпілих, чисельність яких, відповідно до обвинувального акту є значною, і свідків опору, з використовуванням залякування та із застосуванням насильства. З огляду на викладене, а також на те, що судовий розгляд не завершено, в тому числі і через поведінку обвинуваченого, який без поважних причин декілька разів відмовився від конвоювання його до суду, який ухилявся від участі у процесуальних діях суду, порушував порядок судового засідання, а також з огляду на те, що в даному провадженні допитані не всі потерпілі і свідки, суд першої інстанції встановив, що існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 може перешкодити кримінальному провадженню, може ухилятись від суду та може вчинити нові злочини не зменшилися і продовжують існувати, а тому належну процесуальну поведінку обвинуваченого здатен забезпечити виключно такий запобіжний захід, як тримання під вартою з правом внесення застави.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в своїй сукупності, попри доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про продовження існування передбачених ст.177 КПК України та правильно встановлених ним ризиків, які безумовно свідчать про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу і на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких йдеться про ідентичність змісту клопотань прокурора і змісту ухвал суду та який переконаний у безпідставному триманні його під вартою вже тривалий час близько 4 років, та в наявності підстав для зміни даного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який домашній арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи дане кримінальне провадження за № 0006545 в якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 289 КК України в суді першої інстанції перебуває на розгляді з 06.07.2016 року, при цьому під вартою ОСОБА_8 знаходиться з 10.01.2016 року і по даний час.

В ході судового розгляду суд першої інстанції неодноразово за клопотанням прокурора продовжував обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ним було встановлено наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які не зменшувалися і продовжували існувати у зв`язку з чим кожного разу, як прокурор так і суд не знаходили підстав для зміни обвинуваченому діючого запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з тим, проаналізувавши зміст наданих судом першої інстанції апеляційному суду судових рішень щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів встановлено, що їх мотиви повторюються. Суд, не продемонструвавши того, що він зважає на плин часу, в порушення п.3 ч.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дійсно вдається до шаблонних формулювань, що суперечить висновкам Європейського суду з прав людини викладених в рішенні (срава «Баришевський проти України» заява № 71660/11 від 26.02.2015 року).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в цій частині.

Крім того, як вбачається з вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , останній серед своїх вимог ставить питання зміни йому запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Між тим, в ході апеляційного розгляду справи з пояснень обвинуваченого колегією суддів було встановлено, що останній, до свого затримання проживав з батьками в АДРЕСА_1 , які, за його словами, станом на дату апеляційного розгляду, свій будинок продали, змінили місце проживання та з ними обвинувачений зв`язку не підтримує. Іншого місця, де б обвинувачений ОСОБА_8 міг перебувати під домашнім арештом колегією суддів не встановлено. Також, ні захисник ні обвинувачений не надали апеляційному суду відомостей, що ОСОБА_8 перебуває в шлюбі, підтримує зв`язки з дружиною та може перебувати під домашнім арештом за її місцем проживання.

З огляду на викладене, з врахуванням вказаних обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та зміни обраного і продовженого відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 січня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу та якою йому продовжено строк тримання під вартою по 06.03.2020 року включно, з правом внесення застави в розмірі 153680 грн., в кримінальному провадженні за № 0006545, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4