ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1926/20 Справа № 204/1690/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000273, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

За ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 13 липня 2020 року включно.
Суд першої інстанції враховував обсяг, тяжкість обвинувачення, покарання, яке може бути призначене за вчинення злочину, та дійшов висновку про наявність загроза, що обвинувачений з метою уникнення покарання може переховуватися від суду. Також враховано, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, що вказує про те, що останній, перебуваючи на свободі, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, може вчиняти інші корисливі злочини. Крім цього, перебуваючи на свободі обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки свідки ще не допитані.

В апеляції
- обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та замінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вказав, що прокурором не доведена наявність жодного із заявлених ризиків. Вказує, що пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами. Крім цього зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу було подано до суду із порушеннями строків. Вказує на наявність в нього міцних соціальних зв`язків.

Заслухавши обвинуваченого, який додав, що має сестру та дружину, з якою проживає в цивільному шлюбі, думку його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. При продовженні строку дії запобіжного заходу, судом першої інстанції також було враховано обсяг, тяжкість обвинувачення, покарання, яке може бути призначене за вчинення злочину, та дійшов висновку про існування загрози, що обвинувачений з метою уникнення покарання може переховуватися від суду. Також судом було встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, а тому, перебуваючи на свободі останній, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, може вчиняти інші корисливі злочини.
Апеляційний суд зважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого сестри та дружини, з якою він проживає в цивільному шлюбі, не є достатньо переконливими для ствердження наявності у нього міцних соціальних звязків.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення прокурором строків звернення до суду з клопотанням є безпідставними і надуманими, оскільки згідно матеріалів контрольного провадження прокурор заявив клопотання, про продовження строку тримання під вартою 15 травня 2020 року в судовому засіданні, тобто до спливу попередньо продовженого ухвалою суду строку тримання під вартою, якою було продовжено до 17 травня 2020 року.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4