ВИРОК
Іменем України

23.01.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого- судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Львова кримінальне провадження
№ 0000437 від 11.05.2019 р. та об`єднане кримінальне провадження
№ 0000841 від 20.08.2019 р. по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баланівка, Вершадського р-ну, Вінницької обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, розлученого, українця, громадянина України, раніше не судимого, кухаря їдальні у ІНФОРМАЦІЯ_2 , у званні мол. сержант.
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України,-

встановив:
молодший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порушення вимог ст.ст. 17,65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України» ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.ст. 11.16,49, 127,129 Статуту військової служби Збройних сил України та ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду у період з 29.10.2018 року по 22.05.2019 р., молодший сержант ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував. Під час незаконного перебування за межами ІНФОРМАЦІЯ_2 молодший сержант ОСОБА_4 , до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Крім того, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою назавжди ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду 27.05.2019 самовільно залишив розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та незаконно без поважних причин продовжує перебувати поза її межами розташування.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень. Просив суворо не карати.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.
Відповідно до ч.3ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази,оскільки,за згодою учасників процесу,дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження,яким роз`яснено,що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та за ч.3 ст. 408 КК України, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, органом досудового розслідування.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, котрий на обліку в психіатра та нарколога не числиться. Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не виявлено.
На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкцій ст.ст. 407, 408 КК України. Однак, суд вважає, що виправлення можливе та вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд,-
засудив:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст.407, ч.3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання: за ч.4 ст. 407 КК України у вигляді (3 три) роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 408 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обв`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Франківський районний суд м.Львова.

Суддя ОСОБА_1