ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/340/20 Справа № 705/16/19 Категорія: ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001738 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чорнобай Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 29.07.2009 Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Згідно постанови Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2011 року іспитовий термін скасовано та направлено засудженого для відбування покарання;

2) 25.11.2011 Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.307, ст. 71 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.08.2015 року умовно-достроково від відбування покарання на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.08.2015 року на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 16 днів;

3) 06.12.2016 Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.185, ст. 71 КК України, до 2 років позбавлення волі. Звільнений з установи виконання покарань 06.11.2018 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 17 листопада 2018 року по день набрання вироком законної сили або ж по день звільнення обвинуваченого з-під варти до набрання вироком законної сили у зв`язку з внесенням ним застави, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3861 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 15.11.2018 року близько 13 години 00 хвилин, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебував біля будинку АДРЕСА_2 , де діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, з метою викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, згідно розподілених ролей, залишився чекати неподалік будинку, спостерігаючи за навколишньою обстановкою і в разі появи сторонніх людей мав попередити про це невстановлену досудовим розслідуванням особу, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, а невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, в свою чергу за допомогою ключа, який він попередньо знайшов в приміщенні прибудинкової забудови, відчинив замок вхідних дверей будинку, таким чином проник до приміщення даного будинку, після чого покликав ОСОБА_7 , звідки вони спільно таємно викрали: майно ОСОБА_9 , а саме: сумку для ноутбука «Lenovo» та ноутбук марки «ASUS X55VD», які знаходилася в кімнаті біля тумби, які становили 13 887 гривень; перехідник «Libox», USB-шнур, які знаходилися в кімнаті будинку; один джойстик до приставки; та майно ОСОБА_10 , а саме: дві жіночі сумку, плівковий фотоапарат марки «Kodak»; плівковий фотоапарат марки «Fujifilm»; мобільний телефон марки «Nokia 2100»; набір із шести стаканчиків (рюмок); зарядний пристрій до мобільного телефону «Nokia»; зарядний пристрій до мобільного телефону «Prestigio»; жіночий годинник із браслетом зі шкірозамінника; настінний годинник марки «RIKON»; дві м`які іграшки, три кухонні ножі, викрутку, кип`ятильник, сонцезахисні окуляри, ключі від будинку, гребінець, кулькові ручки в кількості 5 штук, щипці для завивки вій, мобільний телефон марки «Prestigio Wize A1» з сім-картою мобільного оператора «Київстар» та сім-картою мобільного оператора «МТС», після чого покинули приміщення будинку, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 14173 гривні та потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 559 гривень.

Суд першої інстанції при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 , яке він вважає доведеним, не зазначив вартості викраденого майна потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яка не підтверджена доказами під час судового розгляду, а саме: ноутбука марки «ASUS X55VD», перехідника «Libox», USB-шнура, джойстика до приставки, жіночої сумки білого кольору із шкірозамінника, жіночої сумки чорного кольору із шкірозамінника, плівкового фотоапарата марки «Kodak», плівкового фотоапарату марки «Fujifilm»мобільного телефону марки «Nokia 2100», набору із шести стаканчиків (рюмок), зарядного пристою до мобільного телефону «Nokia», зарядного пристою до мобільного телефону «Prestigio», жіночого годинника із браслетом зі шкірозамінника, настінного годинника марки «RIKON», сім-карти мобільного оператора «Київстар», сім-карти мобільного оператора «МТС».

Також судом першої інстанції зазначено у вироку про викрадення у потерпілого ОСОБА_9 лише одного джойстика до приставки без назви його виробника, а не двох -як про це було вказано в обвинувальному акті.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи вирок суду незаконним, просив переглянути кримінальне провадження, оскільки судове слідство було проведено не повно, не були допитані свідки. Крім того ставить під сумнів наявність в його діях рецидиву злочину, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, він не вчиняв.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який змінив свої апеляційні вимоги в ході апеляційного розгляду та просив пом`якшити призначене йому покарання, призначивши його нижче нижчої межі, встановленої в ч. 3 ст. 185 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки міськрайонного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 змінив свої апеляційні вимоги, просив лише пом`якшити призначене йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 міськрайонний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, через 9 днів після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий тяжкий злочин, та за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі встановленої санкції ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки покарання обвинуваченому призначено в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією даної статті, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі через 9 днів знову вчинив умисний, корисливий злочин, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень, та небажання стати на шлях виправлення.

Будь-яких даних, які б слугували підставами для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України в ході апеляційного розгляду не встановлено та не надано самим обвинуваченим.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді позбавлення волі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховано рецидив злочину є безпідставними, оскільки як вбачається з вироку суду першої вказана обставина не враховувалася при призначенні покарання, так як не була зазначена в обвинувальному акті.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, як про це просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :