ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/886/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/87/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, студента ВП НУБіП "Заліщицький аграрний коледж ім. Є.Храпливого", не одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено йому покарання за даною статтею у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.1, п.2, ч.2 п.2 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на автомобіль марки "Мерседес Ц200", реєстраційний номер Республіки Болгарія НОМЕР_1 .

Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ.КООП" про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ.КООП" в користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 25038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) гривень моральної шкоди завданої смертю потерпілої дочки ОСОБА_11 кожному.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 03 квітня 2019 року о 18 годині 03 хвилини водій автомобіля марки "Мерседес Ц200", реєстраційний номер Республіки Болгарія НОМЕР_1 , ОСОБА_7 рухався автодорогою М-19 сполученням "Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече", що в м. Заліщики по вул. С.Бандери, в напрямку м. Тернополя. Проїжджаючи 446 км + 100 м вказаної автодороги, що навпроти будинку №63 по вул. С.Бандери м. Заліщики Тернопільської області, водій ОСОБА_7 порушуючи вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями, рухався в межах населеного пункту м. Заліщики зі швидкістю 121 км/год, чим перевищив максимально допустиму швидкість на вказаній ділянці дороги. Також під час руху ОСОБА_7 внаслідок порушення швидкісного режиму не був достатньо уважним та належно не стежив за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно відреагувати на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 та 2.3 "б", "д" ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. В цей час проїзну частину дороги з права на ліво, відносно руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , поза межами пішоходного переходу, переходила пішохід ОСОБА_11 . ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_11 , не вжив заходів відповідно до вимог п.12.3 ПДР України до зменшення швидкості руху автомобіля аж до його повної зупинки, а продовжував рух вчинив наїзд на потерпілу.

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_11 отримала масивну травму тіла із численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів від яких померла на місці події. ОСОБА_7 , як водій що причетний до вчинення ДТП, порушуючи вимоги п.2.10 "а, б, в, г, д, е" ПДР України не зупинився на місці пригоди, не надав потерпілій медичної допомоги та не викликав карети швидкої медичної допомоги, не повідомив органи поліції, а з місця вчинення ДТП втік на автомобілі.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.12.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку зі настанням даної ДТП та спричиненням смерті потерпілій ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі ст.75 КК України звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням визначивши іспитовий строк 1 рік, є неправильним і таким, що грубо порушує вимоги п.3 ч.1, ч.2 ст.65 КК України, оскільки при призначенні покарання не в повній мірі враховано тяжкість кримінального правопорушення, та як наслідок, не призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів у майбутньому. Зазначає, що досудовим та судовим розслідуванням встановлено, що після скоєного ДТП ОСОБА_7 не зупинив свій автомобіль, не надав жодної допомоги потерпілій особі, а втік з місця пригоди, що дискредитує останнього як водія. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 , зможе перевиховуватись, не відбувши відповідне покарання за вчинений злочин. Понесене покарання у вигляді іспитового строку, не буде слугувати ОСОБА_7 , запобіганню вчиненню нових злочинів та його виправленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав,

пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги,

враховуючи письмове клопотання потерпілих та їх представника, які просили проводити апеляційний розгляд у їх відсутності та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, просили її відхилити і залишити вирок суду без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши його обставини, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, правильність кваліфікації його дій, а також наведені у вироку фактичні обставини справи в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції

Аналізуючи доводи прокурора про наявність підстав для скасування вироку Заліщицького районного суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку колегія суддів приходить до висновку, що такі доводи прокура не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Визначені пунктами 1 і 3 підстави відсутні, оскільки фактичні обставини справи і правильність кваліфікації дій обвинуваченого ніким не осопорюються, а Заліщицьким районним судом відносно ОСОБА_7 постановлено обвинувальний вирок, яким його засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що цей вирок не відповідає вимогам закону у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Разом з тим, посилаючись на ст. 414 КПК України, прокурор просить призначити покарання такого ж виду і розміру, а саме 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Отже, постановлення апеляційним судом вироку з підстав, що наведені в п.2 ч.1 ст.420 КПК України також неможливе.

В апеляційній скарзі прокурора не наведено обґрунтованих доводів щодо неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тобто не вказано підстав для зміни чи скасування вироку, що визначені ст.413 КПК України, та підстав для постановлення апеляційним судом свого вироку, що визначені п. 4 ч.1 ст.420 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність визначених кримінальним процесуальним законом підстав для постановлення апеляційним судом свого вироку в цій справі.

Крім того, переглядаючи вирок в межах поданої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає і підстав для скасування оскарженого вироку.

Так, в апеляційній скарзі вказав, що понесене покарання у вигляді іспитового строку не буде слугувати запобіганню вчинення обвинуваченим нових злочинів та його виправленню.

Згідно вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного і обставини, що пом`якшують покарання, прийшов до висновку про можливість застосування відносно нього ст.75 КК України.

Зокрема, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 скоїв злочин з необережною формою вини, він молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, під час судового розгляду повністю визнав свою вину згідно пред`явленого йому обвинувачення, у скоєному щиро розкаявся та сприяв встановленню судом істини у справі, а також добровільно відшкодував потерпілим шкоду і вони просили залишити їх цивільний позов без розгляду.

Згідно вироку відсутні обставини, які обтяжують покарання, і такий висновок суду сторона обвинувачення не оспорює.

Також, при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком суд врахував думку потерпілих, які під час судового розгляду просили не позбавляти обвинуваченого волі.

Аналогічна позиція щодо призначеного оскарженим вироком покарання зі звільненням від його відбування висловлена потерпілими та їх представником в направлених до суду апеляційної інстанції письмових клопотаннях.

Вказані обставини в сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку своїх дій і прагне усунути їх шкідливі наслідки наскільки це можливо, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Доводи прокурора про те, що безпосередньо після вчинення наїзду на пішохода, обвинувачений покинув місце ДТП та тяжкість наслідків вчиненого злочину не спростовують наведених в оскарженому вироку висновків суду першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі прокурор вказує, що обвинувачений залишив місце ДТП і не надав допомоги потерпілій, що дискредитує його як водія. Разом з тим, під час судового розгляду з показань обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 було встановлено і вказано у вироку, що після ДТП обвинувачений перебував у стресовому стані та висловлював щирий жаль з приводу вчиненого і того ж дня добровільно з`явився у поліцію. На думку колегії суддів вказані прокурором і встановлені в ході судового розгляду обставини про поведінку обвинуваченого після ДТП не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, що обвинувачений може виправитись без відбування покарання. Крім того, апеляційна скарга прокурора не містить доводів на спростування встановлених в ході судового розгляду обставин, що пом`якшують покарання, та думки потерпілого і даних про особу обвинуваченого, якими суд першої інстанції обґрунтував можливість застосування ст.75 КК України. Що стосується доводів прокурора про те, що поведінка обвинуваченого після ДТП дискредитує його як водія, то колегія суддів враховує, що додаткове покарання призначено в максимальному розмірі згідно санкції ч.2 ст.286 КК України і підлягає реальному виконанню.

Щодо доводів прокурора про те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого загинула людина, то вказана обставина уже врахована при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, що мало наслідком призначення покарання у межах санкції цієї норми кримінального закону. Тому, сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути безумовною підставою для відмови у застосуванні ст.75 КК України.

В апеляційній скарзі не наведено будь-яких інших обставин, на підставі яких прокурор прийшов до переконання про необхідність скасування оскарженого вироку, а також інших доводів, які переконливо вказують на неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання.

Враховуючи наведене та переглядаючи вирок в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскарженого вироку та задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3