ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 478/2030/15-к
Номер провадження 11-кп/819/401/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263, Доповідач: ОСОБА_2
ч.2 ст. 342 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
За участю прокурора: ОСОБА_6
Захисників- адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000371 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року, якою обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року ОСОБА_14 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 20 березня 2020 року, включно, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисники обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу від 20 січня 2020 року скасувати та обрати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на нього відповідних обов`язків.
Вказує, що рішення суду про застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою має відповідати не тільки внутрішньому законодавству, а й положенням Конвенції та рішень Європейського суду з прав людини.
На думку захисника, враховуючи відомості про особу ОСОБА_11 , твердження прокурора про існування ризику переховування обвинуваченого є безпідставними.
Крім того, всупереч вимогам ч.3 ст.184 КПК України, стороною обвинувачення до клопотання не долучено матеріали на його обґрунтування.
При вирішенні клопотання про продовження обраного відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ мав врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення або зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Вказує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту, а кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_15 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_12 скасувати та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього відповідних обов`язків.
Вказує, що всупереч положенням ст.ст.184, 194 КПК України прокурором до клопотання не долучено матеріалів, які б обґрунтовували його доводи щодо існуванні ризиків переховування ОСОБА_12 від суду та продовження злочинної діяльності.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувану ухвалу відносно ОСОБА_13 скасувати та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.
Стороною обвинувачення не було надано обґрунтування ризику ухилення обвинуваченого від суду з посиланням на конкретні докази його існування.
Лише періодичне перерахування стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на даному етапі судового розгляду не дає можливості встановити ані їх міру, ані актуальність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_10 посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_14 скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання та змінити ОСОБА_14 запобіжний захід на домашній арешт.
На думку адвоката жодних цілей і підстав для утримання обвинуваченого під вартою на даний час не має, оскільки ризики наведені прокурором нічим не доведені та не підтверджені. Також клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України, оскільки до нього не додано копії матеріалів, а також не наведено нових ризиків та обставин, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Обвинувачений тривалий час, а саме з 2015 року, утримується під вартою, а ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу являються шаблонними, без наведення жодних нових підстав та фактів необхідності застосування даного виду запобіжного заходу.
Підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, захисників, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Так, суд першої інстанції констатуючи те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті потерпілих, свідків, у зв`язку із чим неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті, прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведено подальше існування ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків чи скоїти нове кримінальне правопорушення, а тому наявні підстави для продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Виходячи із матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками місцевого суду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст.263 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких особливо тяжких злочинів, за більш тяжкий з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.
Також колегія суддів враховує дані про особу обвинувачених, які відповідно до вимог ст.178 КПК України були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу, зокрема наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_12 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності, нові злочини вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду, не має постійного джерела прибутку, після скоєння кримінального правопорушення з місця скоєння злочину та, в подальшому, з місця виявлення викрадених речей зник, в період часу з 29 червня 2015 року до моменту його затримання, 29 вересня 2015 року, переховувався від органів досудового розслідування.
Обвинувачений ОСОБА_14 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, нові злочини вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду, не має постійного джерела прибутку, під час затримання працівниками правоохоронних органів мав намір втекти з місця, де було виявлено речові докази, після повідомлення про підозру 30 червня 2015 року переховувався від органів досудового розслідування і перебував у розшуку.
Обвинуваченого ОСОБА_13 , непрацевлаштований, не має постійного джерела прибутку, після скоєння кримінального правопорушення з місця скоєння злочину, та, в подальшому, з місця виявлення викрадених речей зник та в період часу з 29 червня 2015 року до моменту його затримання, 29 вересня 2015 року, переховувався від органів досудового розслідування.
Обвинуваченого ОСОБА_11 , не має постійного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків не має, під час затримання працівниками правоохоронних органів мав намір втекти з місця, де було виявлено речові докази.
Крім того, колегія суддів враховує, що інкриміновані обвинуваченим особливо тяжкі злочини характеризуються особливою зухвалістю та підвищеною суспільною небезпекою, вчинені за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства та з попередньою підготовкою для невикриття обвинувачених та подальшого уникнення покарання.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Враховуючи, що ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчинені особливо тяжких злочинів, а також наявні відомості про особу кожного із обвинувачених, які свідчать про наявність ризків неналежної процесуальної поведінки, існують достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані, вчинити інші кримінальні правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисників, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З огляду на вищевикладене, доводи захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, та можливість застосування до останніх більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.
Твердження апеляційних скарги про необґрунтованість клопотання прокурора та шаблонність, невмотивованість ухвал суду, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб захисту, оскільки такі доводи зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтами обставин, встановлених судом на підставі матеріалів кримінального провадження.
Наведені доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.
Під час вивчення матеріалів провадження порушення конституційних прав обвинувачених на свободу та особисту недоторканість, як про те вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.
Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3