ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/642/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/818/642/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, працюючого вантажником, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

Як установив суд, 09 липня 2013 року близько 20 год. 00 хв. гр. ОСОБА_9 підійшов до вхідних дверей на подвір`я свого сусіда ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , щоб зробити йому зауваження з приводу вогнища, яке він розвів на своєму подвір`ї і від якого був неприємний запах.
Постукавши в двері, ОСОБА_7 , відчинив їх та, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що виник на ґрунті постійних особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність своїх дій, безпричинно, умисно завдав потерпілому ОСОБА_9 три удари дерев`яною палицею в область голови, але потерпілий закрив голову руками та удари пришились на передпліччя лівої руки та зап`ястя правої руки.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи №2020-ая/13 від 15.07.2013 року синець на правій руці та садно на лівій руці, які відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, та спричинені від дії тупого твердого предмету, та могли бути заподіяні в строк і можливо за вищезазначених обставин.
В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено наявності в нього умислу на вчинення злочину. Указав, що суд при встановленні мотивів вчинення злочину допустився суперечностей, а саме зазначивши, що умисел виник на ґрунті постійних особистих неприязних відносин, після чого зазначив, що він наніс тілесні ушкодження безпричинно.
Також зазначив, що суд не допитав його та потерпілого на наявність між ними тривалих конфліктних відносин. Наголосив, що саме потерпілий накинувся на нього з погрозами, тримаючи в руках предмет схожий на лом, а він лише відштовхнув нападника від хвіртки за допомогою держака від лопати.
Крім того указав, що судом не було проведено судово-медичної експертизи з метою встановлення можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень за обставин, які вказав ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів його винуватості, а обвинувачення ґрунтується лише на показанням потерпілого. Зазначив, що докази, які б могли його виправдати, не збиралися та не були дослідженні, а саме не була допитана його дружина та інші сусіди, а також не було перевірено чи викликав він поліцію. Зазначив, що під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, він не приймав участі, оскільки не був повідомлений про його проведення.

Просить вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги і клопотавшого про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України строків давності, захисника про те ж, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Із показань у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 слідує, що ввечері влітку 2013 року його сусід ОСОБА_7 запалив щось у дворі, на що він зробив ОСОБА_7 зауваження через паркан, проте реакції не було. Потім він підійшов до хвіртки, постукав, а обвинувачений вискочив із-за хвіртки, наніс йому по руці удар держаком від лопати та закрився. Після цього він, ОСОБА_9 , викликав дільничного, написав заяву про подію, а потім у нього зняли побої.

Згідно даним протоколу проведення слідчого експерименту від 05.09.2013 року, в ході проведення цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_9 показав і детально відтворив обставини вчиненого 09.07.2013 рокуОСОБА_7 злочину, у тому числі механізм нанесення йому обвинуваченим ударів та їх локалізацію.

Згідно висновку експерта №2616-ая/13 від 06.09.2013 року, у ОСОБА_9 мали місце: синець на правій руці, садно на лівій руці, які утворилися від дії тупого твердого предмета у строк, при тому способі та механізмі, на які вказує потерпілий (а.с.224-225).

Об`єктивність показань потерпілого про вчинення щодо нього протиправних насильницьких дій ОСОБА_7 та спричинення тілесних ушкоджень, підтверджується також даними висновку судово-медичної експертизи №637-2013 від 10.09.2013 року, згідно з яким виявлені у потерпілого вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень і могли утворитися за обставин і в строк, зазначених вище потерпілим (а.с.213).

Твердження в апеляційній скарзі про порушення процесуального закону внаслідок проведення слідчого експерименту з потерпілим за відсутності обвинуваченого, безпідставні.

Положення ч.3 ст.240 КПК України не містять приписів щодо обов`язкового залучення та присутності підозрюваного на слідчому експерименті за участі інших учасників кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду внаслідок того, що не була допитана його дружина та інші сусіди, а також не було перевірено чи викликав він поліцію та не було проведено судово-медичної експертизи з метою встановлення можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень за обставин, які вказав обвинувачений, позбавленні підстав.

Матеріали кримінального провадження не містять клопотань сторони захисту про допит будь яких осіб як свідків та проведення судово-медичних експертиз, а томуколегія суддів розцінює ці доводи обвинуваченого, як бажання уникнути відповідальності за вчинене.

Доводи скарги обвинуваченого про знаходження його у стані необхідної оборони, є безпідставними.

Згідно приписів ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як слідує із досліджених судом доказів, ніякого суспільно - небезпечного, у тому числі фізичного, посягання зі сторони потерпілого щодо ОСОБА_7 не вчинялось, його права, законні інтереси не порушувалися, фізичної шкоди не завдавалося, а тому у обвинуваченого не було ніяких підстав для застосування фізичного насильства і заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 .

Доводи скарги обвинуваченого про те, що він лише відштовхнув потерпілого держаком від лопати спростовуються висновками наведених вище висновками судово-медичних експертиз та показаннями ОСОБА_9 , які узгоджуються цими висновками.

Тому твердження в скарзі обвинуваченого про інше позбавлені підстав.

Оцінивши зазначенні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом на спричинення потерпілому вищевказаних тілесних ушкоджень, оскільки про це свідчать не тільки показання потерпілого, характер діяння, спосіб його вчинення, а й дані судово медичних експертиз щодо характеру, локалізації виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та знаряддя злочину.

Таки чином, належним чином дослідивши і оцінивши зібрані у провадженні докази, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.125 КК України.

Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в апеляційній скарзі, підстав не вбачається.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 і ч.1 ст.285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом цих вимог закону слідує, що суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.12 КК України передбачене ч.1 ст.125 КК України кримінальне правопорушення відноситься до злочину невеликої тяжкості і було вчинено ОСОБА_7 09 липня 2013 року.

Таким чином, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України дворічний строк давності з дня вчинення злочину станом на 30 січня 2020 року - закінчився.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності за вищевказаних підстав та заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ч.1 ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: