Ухвала
іменем України
27 січня 2020 року
м. Київ
справа № 754/8303/18
провадження № 51-6224 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
ГоловуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року.
Оскаржені судові рішення
1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено покарання на строк 2 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі статті 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року за частиною 2 статті 309 КК, та остаточно призначено 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
2. Суд визнав доведеним, що 27 квітня 2018 року приблизно о 03:00, засуджений, знаходячись по вул. Лаврухіна, 2 у м. Києві на землі, біля ТРК «Район», знайшов, тим самим повторно незаконно придбав для особистого вживання без мети збуту 11 поліетиленових пакетиків, у яких знаходилась психотропна речовина амфетамін загальною масою не менше 0,620 г, які поклав до кишені джинсів, таким чином почавши повторно незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту. У подальшому засуджений приблизно о 05:00 був зупинений працівниками поліції біля магазину «Нова-Лінія» по вул. Бальзака, 65/1 у м. Києві, в результаті чого добровільно видав у присутності понятих 11 поліетиленових пакетиків з психотропною речовиною амфетамін загальною масою 0,620 г, які повторно незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі
3. У касаційній скарзі, засуджений, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати судові рішення щодо нього й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
4. При цьому засуджений зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження щодо нього проводився за відсутності захисника, чим було порушено його право на захист. Крім того, заявник стверджує, що йому не було проголошено оскаржуваного вироку суду, а розписку про отримання його копії в нього було відібрано до проголошення вироку.
5. Також сторона захисту звертає увагу Суду на те, що у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано проголошення вироку, а також відомості, що підтверджують факт надання доступу стороні захисту до матеріалів досудового розслідування у порядку статті 290 КПК.
6. Крім того, ОСОБА_4 вважає, що апеляційний суд порушив вимоги частини 3 статті 404 КПК.
Оцінка Суду
7. Перевіривши доводи засудженого у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
8. Суд вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи про порушення права на захист засудженого не знайшли свого підтвердження. Зокрема, у цій справі не вбачається наявність обставин, які відповідно до статті 52 КПК вимагають обов`язкової участі захисника. Як свідчить ухвала апеляційного суду та зміст касаційної скарги, клопотань про залучення захисника під час судового провадження у суді першої інстанції засуджений не заявляв, хоча перед початком судового розгляду засудженому було вручено пам`ятку про права та обов`язки, і на запитання головуючої судді засуджений відповів, що права йому зрозумілі і захисника під час судового розгляду мати не бажає.
9. Доводи, що стосуються не відкриття засудженому під час досудового розслідування відповідно до вимог статті 290 КПК доказів Суд не може визнати такими, що можуть потягнути скасування судових рішень. Як убачається з оскаржених судових рішень, під час розгляду справи судом першої інстанції засуджений не посилався на це порушення і не ставив питання про недопустимість доказів, які, за його твердженням, не були відкриті. Більше того, враховуючи позицію засудженого, суд відповідно до частини 3 статті 349 КПК не досліджував докази тих обставин, які ніким не оспорювалися. Таким чином, рішення суду не ґрунтувалося на доказах, питання про недопустимість яких засуджений ставить в касаційній скарзі і стверджуване порушення не могло сказатися на правильності оскаржених судових рішень.
10. Суд також не вбачає порушень частини 3 статті 404 КПК, на яке посилається засуджений у касаційній скарзі.
11. Доводи про відсутність у матеріалах провадження носія технічної фіксації, на якому зафіксовано проголошення вироку суду, не дають підстав для скасування оскаржених рішень. Відсутність протоколу судового засідання або його технічного запису може розглядатись як безумовна підстава для скасування вироку, якщо, по-перше, відсутні як один, так і інший спосіб фіксування судового процесу, та, по-друге, фіксування процесу відсутнє повністю. Якщо за відсутності технічного запису перебіг судового процесу зафіксовано у протоколі або відсутнє фіксування певного фрагменту судового розгляду, на таке порушення не поширюється дія пункту 10 частини 2 статті 370 КПК, і воно може розглядатися відповідно до частини 1 статті 370 КПК[1].
12. Як вбачається з ухвали суду апеляційної інстанції, відповідно до журналу судового засідання від 23 листопада 2018 року за наслідками судового розгляду кримінального провадження у присутності як прокурора, так і засудженого судом було проголошено вирок, роз`яснено його суть та порядок оскарження. Також судом виконано вимоги частини 6 статті 376 КПК у частині вручення копії вироку засудженому та прокурору негайно після його проголошення. За таких обставин Суд не вважає відсутність звукозапису проголошення вироку 23 листопада 2019 року таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
13. Твердження про те, що розписку про отримання копії вироку засуджений надав відразу після видалення суду до нарадчої кімнати, апеляційний суд перевірив і не знайшов йому підтвердження. У Суду немає підстав ставити під сумнів висновок апеляційного суду з приводу цієї обставини.
14. Отже, доводи в касаційній скарзі щодо істотного порушення судами попередніх інстанцій вимог кримінального процесуального закону є непереконливими.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанова від 17 грудня 2019 року у справі 212/11316/2012