ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/228/20 Справа № 202/6008/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002019, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у Запорізької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов та визначено долю речових доказів. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_12 20591, 03 гривні матеріальної шкоди та 1029 , 55 гривень моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 50000 гривень моральної шкоди.
ОСОБА_10 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.
01 вересня 2018 року близько о 09 години 30 хвилин годин водій ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем «Субару» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ЗАТ Комерційний Банк «Приват Банк» зареєстроване Дніпропетровська область м. Дніпро вул. Набережна перемоги 50, рухався в Індустріальному районі в м. Дніпро заднім ходом по дворовому проїзду будинку № 11а по вул. Калиновій.

Перед початком руху водій ОСОБА_10 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та їх змінам, не переконався, що він своїм маневром не скоїть небезпеки іншім учасникам руху, а при необхідність для забезпечення безпеки руху міг звернутися по допомогу до інших осіб, внаслідок чого в дворовому проїзді будинку АДРЕСА_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка знаходилась позаду автомобіля «Субару» реєстраційний номер НОМЕР_1 на його смузі руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно - мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню з вогнищем забиття речовини головного мозку у правій тім`яній частці, забійної рани у лівій тім`яна- потиличній області, підшкірної гематоми у правій тім`яній області, синців та саден верхніх кінцівок, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком на 3 тижні.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Субару» р/н НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
п.10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки або перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутися по допомогу до інших осіб», невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_10 виразилися в порушенні Правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ушкодження середньої тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок змінити, призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, без додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та зменшити суму моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог адвокат посилається на однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Адвокат вважає, що суд першої інстанції проігнорував наявні у справі факти та докази, що мають істотне значення при вирішення даної справи. Захисник зазначає, що вирок суду не містить висновків щодо дослідження наявних доказів, відсутні елементарні пояснення по справі. На переконання сторони захисту, суд першої інстанції не з`ясував та не зазначив нічого стосовно встановлення обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів, що грубо порушує норму п. 2 ч.1 ст. 372 КПК України, вказує на упередженість суду та на його необ`єктивність.
Поряд із цим, поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив дорожньо-транспортну пригоду не у стані алкогольного сп`яніння, має на своєму утриманні неповнолітню дитину, та його діяльність пов`язана з правом керувати транспортними засобами і є основним джерелом доходу.
Окрім цього, адвокат зазначає, що ухвалюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди 50000 грн, не навів підстав, передбачених процесуальним законом, обмежився лише загальними фразами, що зазначена сума буде достатньою компенсацією за спричиненні позивачу душевні страждання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника, які в судовому засіданні уточнили, що вказані в апеляційній скарзі неповнота та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи стосується на їх думку обставин, що пов`язані з призначеним судом покаранням обвинуваченому та розміру стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди; представника цивільного відповідача, яка також підтримала апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та просила змінити вирок суду також і в частині стягнення на користь потерпілої матеріальної шкоди зі страхової компанії, прокурора, який проти задоволення скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів переглядає вирок лише в межах заявлених адвокатом вимог про зміну судового рішення в частині призначення покарання та відшкодування завданої злочином моральної шкоди, розмір якої стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 . Що стосується задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта», в цій частині вирок суду не переглядається через відсутність апеляційної скарги з цих підстав, якою не можна вважати і подане 20.12.2019 року представником цивільного відповідача клопотання за межами строку на апеляційне оскарження.
При цьому, істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_10 колегія суддів зазначає таке.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_13 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі та звільняючи обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, його наслідки у вигляді наїзду на літню жінку, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, 2007 року народження. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Поряд із цим, вирішуючи питання про наявність підстав для засування додаткового покарання - у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд, окрім наведеного, врахував також й те, що право керування транспортними засобами не є єдиним джерелом доходу обвинуваченого.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитового строку, а також в разі застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для його пом`якшення.

Ті обставини, що ОСОБА_10 раніше не судимий, вчинив злочин не у стані алкогольного сп`яніння, має на утриманні дитину, на переконання колегії суддів, не дають підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж визначеного судом. При цьому, враховується, що з моменту вчинення злочину минув доволі тривалий час - понад один рік, проте, як з`ясувалось в судовому засіданні апеляційного суду, заподіяна шкода обвинуваченим не відшкодована.

З огляду на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його обставини та наслідки, призначене судом першої інстанції основне та додаткове покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, доводи захисника ОСОБА_10 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про обґрунтованість судового рішення в частині стягнення з обвинуваченого завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкод а, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпіла зазнала значних душевних страждань, пов`язаних з її травмуванням та лікуванням, враховуючи те, що вона є особою похилого віку, внаслідок чого потребувала допомоги близьких.

Такі обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілою вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральних збитків відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілої, а тому підстави для його зменшення у колегії суддів відсутні.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку в частині задоволеного судом цивільного позову, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4