Справа № 573/1356/19
Номер провадження 1-кп/573/18/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 30 квітня 2018 року за №0000189, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Ворожба Білопільського району Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.вироком Білопільського районного суду Сумської області від 22 травня 2000 року за ст. 94, ч. 2, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна;

2.вироком Білопільського районного суду від 07 травня 2009 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

3.вироком Білопільського районного суду Сумської області від 15 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

4.вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в доход держави в сумі 850 грн., штраф сплачений, судимості не зняті і не погашені

- за ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26 квітня 2018 року, точний час доби в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 знаходився за місцем проживання свого брата ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 . В цей момент у нього виник умисел на таємне викрадення майна з сусіднього домоволодіння АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 з боку домоволодіння свого брата АДРЕСА_2 руками розібрав дерев`яний паркан, який перешкоджав вільному доступу на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_7 , і отримав вільний доступ до металевих стовпчиків, які знаходилися зі сторони городу домоволодіння ОСОБА_7 .

Здійснивши проникнення до вказаного домоволодіння, ОСОБА_4 таємно викрав 6 стовпчиків з металу чорного кольору загальною вагою 104 кг та загальною вартістю 634 грн. 40 коп., які були закопані у землю і тримали дошки дерев`яного паркану.

Викрадені стовпчики ОСОБА_4 перетягнув на подвір`я свого брата і розпорядився ними у своїх корисливих цілях.

Таким чином, зазначеними умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Під час судового розгляду 27 січня 2020 року між прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно даної угоди ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен він понести за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням. Остаточне покарання визначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України. Потерпіла ОСОБА_7 надала письмову згоду на укладення зазначеної угоди.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, обставини вчинення злочину, викладені в угоді та обвинувальному акті, не заперечував, просив затвердити угоду.

Прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 теж просили затвердити зазначену вище угоду.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, направила заяву про його проведення без її участі, просила затвердити угоду про винуватість.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з такого.
Відповідно до вимог статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_8 надала письмову згоду на затвердження угоди про винуватість.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

З урахуванням особи обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, та обставин, які пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без відбування покарання, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а остаточне покарання призначити у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосований.
З обвинуваченого підлягають стягненню в доход держави судові витрати за залучення експерта в сумі 471 грн. 03 коп.
Питання щодо долі речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 468, 469, 473 - 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 січня 2020 року між прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вказаного злочину в даному провадженні та злочину, за який його засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року до покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 850 грн, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та у виді штрафу в доход держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 850 грн.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 471 грн. 03 коп. в доход держави.
Речові докази - 3 металеві труби, які передані на відповідальне збереження потерпілій ОСОБА_7 , залишити їй.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя