Провадження № 1-кс/761/8148/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 220 200 000 000 000 04 від 20.01.2020 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 200 000 000 000 04 від 20.01.2020.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2020 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_5 , вилучені 02.04.2020 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак на думку заявника, арешт на зазначене вище майно накладений необґрунтовано, з огляду на необґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , оскільки в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, тому і конфіскація як вид покарання не може бути застосована.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання та скасування арешту майна, зазначивши, що арешт накладений з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Заявник у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2020 (справа № 761/10526/20) задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генеального прокурора ОСОБА_3 та у кримінальному провадженні № 220 200 000 000 000 04 від 20.01.2020 накладений арешт на грошові кошти, вилучені 02.04.2020 у ході обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

У той же час, оцінюючи наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, що відносно цього арештованого майна може бути застосований такий вид покарання як конфіскація майна.

З наведеного витікає, що залишається актуальним забезпечення схоронності такого майна шляхом заборони розпорядження та користування ним.
Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника у клопотанні щодо порушення рішенням про накладення арешту права власності ОСОБА_5 .

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності гр. ОСОБА_5 відбулося на підставі рішення слідчого судді, тобто у спосіб, передбачений законом.

Крім того, заявник, не з`явившись до суду, позбавив слідчого суддю можливості дослідити додаткові доводи щодо ініційованого клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 131, 132, 170, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 200 000 000 000 04 від 20.01.2020 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1