Справа № 456/1534/20
Провадження № 1-кп/456/329/2020
ВИРОК
іменем України

15 червня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхнє Висоцьке Турківського району Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, донька ОСОБА_6 , 2008 р.н., не працює, раніше не судимий,

за ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :
05.04.2020 близько 21.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_5 , де у спальній кімнаті між ними на грунті раптово виниклих неприязних відносин розпочався словесний конфлікт, під час якого, ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , яка в цей час лежала на ліжку, підійшов до останньої та умисно наніс декілька ударів кулаками рук по голові, лівому плечі та правій нозі. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: синця на лівому плечі, синця на правій гомілці, синця на правому гомілково-ступневому суглобі, що згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України визнав частково. Пояснив, що впродовж останніх чотирьох років вони з потерпілою зустрічалися, коли він приїздив за кордону, вони часто винаймали квартиру і впродовж місяця-двох проживали разом. В них дійсно неодноразово виникали конфлікти, однак доволі часто після цього вони мирилися і жили разом. 05.04.2020 він як завжди до неї приїхав, щоб забрати її на вихідні до м. Стрия на квартиру, вона добровільно сіла в автомобіль, і вони поїхали. Він сходив в магазин, придбав спиртне та продукти харчування, вони запросили сусідку і випивали втрьох. Визнає, що дійсно в той день вживав алкоголь. Після того, як сусідка пішла додому, потерпіла пішла у ванну, де падала, а він допомагав їй підвестися. Потім у кімнаті між ними дійсно виник конфлікт, однак жодних ударів кулаками він їй не наносив, можливо вхопив за волосся, та наніс удар по нозі. Наступного дня вони їздили до ворожки, а ввечері ходили у гості. 07.04.2020, він після роботи відвіз її додому, так як вона його попросила. Вважає показання потерпілої в судовому засіданні надуманими, вказав, що після проведення підготовчого судового засідання вони неодноразово бачилися з потерпілою.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини за ч.1 ст.125 КК України, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_5 про те, що обвинувачений це її колишній співмешканець, з яким вони разом не проживали, а періодично зустрічалися. Вказала, що обвинувачений неодноразово знущався над нею, катував її, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів. 05.04.2020 обвинувачений зателефонував до неї, сказав, що погано себе почуває і попросив винести йому води. Коли вона вийшла та сіла в автомобіль, між ними розпочався конфлікт, під час якого обвинувачений замкнув автомобіль і почав їхати. Під час поїздки хапав за шию та погрожував. Вона погодилася їхати до нього на квартиру, де зготувала вечерю і разом з сусідкою вони вживали спиртне. Після того, як сусідка пішла додому, обвинувачений почав ображати її, видаляв номери з її мобільного телефону. Вхопив за руки та почав їх викручувати, потім кулаками почав наносити удари по голові, плечах та нозі. Після цього кілька раз напускав у ванну води та тримав її з головою у воді близько 5-8 хв. Потім знову викручував їй руки та хапав за волосся. І так тривало до 06 год. ранку. Вона була обезсилена. Наступного дня вони поїхали до ворожки. Вона дійсно повернулася додому 07.04.2020, обвинувачений на її прохання завіз її додому. Крім того, під час цих подій обвинувачений брав ніж на кухні та погрожував їй та її дітям, вона його боялася, тому залишилася у квартирі. Вказала, що в той день вони дійсно втрьох вживали алкоголь;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_7 , який вказав, що потерпіла ОСОБА_5 це його мати, дійсно з 05.04.2020 по 07.04.2020 вона була відсутня за місцем проживання, коли повернулася була вся у синцях, розповіла, що обвинувачений над нею знущався, катував її, погрожував ножем. Мати розповідала, що обвинувачений бив її кулаками по голові, плечах та нозі. Обвинувачений неодноразово погрожував їхній сім`ї. Це він попросив матір звернутися з заявою до поліції, оскільки побоюється за її життя і здоров`я;

заявою потерпілої ОСОБА_5 за вх. №4214 від 13.04.2020, згідно якої потерпіла просить прийняти міри до колишнього співмешканця ОСОБА_4 , який 05.04.2020 у першій половині дня під час конфлікту наніс їй тілесні ушкодження у область голови, рук та ніг;

довідкою КНП Стрийської районної ради «Стрийської центральної районної лікарні» №1011, згідно якої ОСОБА_5 зверталася за медичною допомогою у травмпункт Стрийської ЦРЛ 11.04.2020, діагноз: підшкірні гематоми правої стопи та гомілки в нижній третині;

висновком експерта №80 від 16.04.2020, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено синець на лівому плечі, синець на правій гомілці, синець на правому гомілково-ступневому суглобі, згідно представленої медичної довідки з травмпункту Стрийської ЦРЛ лікарями діагностовано: «підшкірну гематому правої стопи та гомілки в нижній третині. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дій тупих твердих предметів, по давності спричинення можуть відповідати даті 05.04.2020 і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження;

протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 від 16.04.2020, під час слідчого експерименту потерпіла продемонструвала куди саме обвинувачений наносив їй удари під час подій, що мали місце 05.04.2020, а саме вказала, що обвинувачений наносив їй удари по голові, спині та нозі;

протоколом проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_4 від 22.04.2020, під час слідчого експерименту обвинувачений продемонстрував куди саме наносив удари потерпілій під час подій, що мали місце 05.04.2020, а саме вказав, що наносив їй удари по голові, спині та нозі.

Вказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджуються також безпосередньо дослідженим в судовому засіданні процесуальним доказом, а саме:

постановою старшого слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 16.04.2020 про призначення у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 , надані останньою в судовому засіданні, суд враховує, що показання потерпілої прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 05.04.2020, пов`язані з обставинами заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, які їх спричинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Показання свідка ОСОБА_7 хоча і не прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню в судовому засіданні, однак суд приймає їх до уваги, оскільки свідок підтвердив той факт, що його мати дійсно була відсутня за місцем проживання впродовж 05.04.2020-07.04.2020, і коли повернулася додому була вся в синцях, і повідомила, що тілесні ушкодження їй спричинив ОСОБА_4 .

Висновок судово-медичного експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР №80 ОСОБА_8 суд також визнає належним та допустим доказом, оскільки такий отримано у порядку, встановленому КПК України; вказана експертиза проведена на підставі постанови старшого слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 16.04.2020, експертизу проведено у спеціальній медичній установі у Стрийському районному відділенні КЗ ЛОР «Львіське обласне бюро судово-медичної експертизи», уповноваженою на те особою, експертом ОСОБА_8 та такий підтверджує той факт, що внаслідок подій, які мали місце 05.04.2020, за участю ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдано тілесних ушкоджень. Вказаний висновок належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтовано дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.

Крім того, вказаним висновком підтверджуються показання потерпілої про те, що обвинувачений спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синця на лівому плечі, синця на правій гомілці, синця на правому гомілково-ступневому суглобі.

Протоколи проведення слідчого експерименту від 16.04.2020, 22.04.2020, за участю потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 є належними та допустими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та проведені в порядку, встановленому КПК України; вказані слідчі експерименти проведено старшим слідчим Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , тобто уповноваженою на те особою, за участю потерпілої та обвинуваченого, в присутності двох понятих, зауважень та доповнень від учасників процесуальної дії на проведення слідчих експериментів не надходило, про що у протоколах зроблено відповідні записи.

Суд не бере до уваги показання потерпілої про те, що в діях обвинуваченого має місце замах на вбивство та останній незаконно, проти її волі утримував її в своєму помешканні, та вважає такі неспроможними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що потерпіла добровільно перебувала у квартирі обвинуваченого, першого дня вони втрьох з сусідкою випивали; другого дня вона телефонувала до сина, повідомляла, що вони їдуть з обвинуваченим до ворожки, а третього дня, за її бажанням обвинувачений відвіз її додому. Щодо показань потерпілої про погрозу ножем та утоплення у ванній кімнаті, то такі показання не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показання обвинуваченого про те, що він не спричиняв потерпілій тілесних ушкоджень умисно кулаками в голову, плече, а можливо вхопив за волосся та вдарив по нозі, суд до уваги не бере і вважає, що такі спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, а саме спричинення потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.125 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином суд вважає доведеним:

факт спричинення ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обтяжуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, суд вбачає вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючі вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, передбачені ст. 66 КК України судом не встановлені.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений вину у вчиненні правопорушення не визнав, не розкаявся, раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, позицію потерпілої, яка просить справедливого покарання для обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді громадських робіт, в межах санкції ч.1 ст.125 КК України .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 100 /ста/ годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1