ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/816/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/451/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 05 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лубне Черненського району Бєлгородської області, РФ, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 22 09 2011 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.1 ст.153, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 25 09 2015 року звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить засудженому.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено раніше обраний у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Визначено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту затримання його працівниками поліції, тобто з 11 01 2018 року, відповідно до протоколу № 3/86 затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 11 01 2018 року та ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 01 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертиз № 4624 від 17 10 2017 року в розмірі 395 грн. 48 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 01 2018 року, на речі ОСОБА_7 .

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він:

12 09 2017 року, близько 03 год. 30 хв., знаходячись поблизу торгово-оптової бази «Кредо», яка розташована по вул. Павлоградській в м. Лозова Харківської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підбіг до ОСОБА_9 ззаду та схопив її лівою рукою за праве плече і частково за шию, а також тримаючи в правій руці предмет, а саме металеві кусачки, які зовні схожі на ніж, приставив його до правої частини її шиї, при цьому почав погрожувати його застосуванням. Після чого, ОСОБА_7 із застосуванням сили, повалив ОСОБА_9 на землю та утримуючи руками, знову почав їй погрожувати нанесенням тілесних ушкоджень. В свою чергу, ОСОБА_9 , усвідомлюючи реальність виказаних в її адресу погроз, побоюючись за своє життя та здоров`я, при цьому прохаючи ОСОБА_7 не чіпати її, віддала на вимогу останнього свій мобільний телефон марки «LG» моделі «L60iDualX135» вартістю, згідно висновку експерта № 4624 від 17 10 2017 року 750 грн.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна на передній поверхні шиї в середньо-нижній третині по серединній лінії (4,5х3 см), на правій бічній поверхні шиї в середній третині (0,5х0,3 см), на тильній поверхні 2-го пальця правої кисті в ділянці між фалангового суглобу серединної і основної фаланг (0,3х0,2 см), на внутрішній поверхні правого коліна (0,8х0,4 см), які згідно висновку експерта № 318-ЛЗ/17 від 21 09 2017 року є легкими тілесними ушкодженнями.

Після скоєного ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій (т.1 а.с.119-224).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог, поміж іншим, зазначила, що фактичні обставини справи обґрунтовуються лише показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила деякі неправдиві факти щодо здійснення на неї нападу ОСОБА_7 , а саме, вказала, що останній здійснив напад на неї із застосуванням предмету, схожого на ніж, хоча обвинувачений заперечував наявність такого, а докази, які містяться в матеріалах справи і були досліджені в ході судового розгляду, свідчать про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, є недоведеним.

Крім того, захисник висловила свою незгоду із призначеним покаранням, посилаючись на те, що судом безпідставно не було визнано як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність у останнього матері на утриманні, яка тяжко хворіє та потребує постійної сторонньої допомоги.

На вказаний вирок була подана також апеляційна скарга обвинуваченим, в якій він просив скасувати оскаржуваний вирок та направити справу в суд першої інстанції для об`єктивного розгляду іншим складом суду та усунення усіх порушень.

В обґрунтування таких вимог послався на те, що судом не було прийнято до уваги його показання та докази, які свідчать про його невинуватість. Вказав, що під час досудового розслідування стороною обвинувачення було здійснено фізичний та психологічний вплив на нього, тому він відмовляється від наданих раніше показань. Зазначив, що не погоджується із кваліфікацією його дій за ч.2 ст.187 КК України, оскільки немає прямих доказів його винуватості, окрім показань потерпілої, які вона кожного разу змінює. Вказав, що не наносив жодних тілесних ушкоджень потерпілій, не душив її та не застосовував щодо неї предмету, схожого на ніж, що підтверджується наявним у матеріалах справи експертним висновком.

Крім того, обвинувачений зазначив, що при призначені покарання судом не було враховано наступні пом`якшуючі обставини: він щиро розкаюється у скоєному, просить вибачення у потерпілої та готовий відшкодувати моральну та матеріальну шкоду у повному обсязі; позитивну характеристику з місця проживання, а також наявність у нього міцних соціальних зв`язків; важкий стан здоров`я його матері, яка потребує постійного догляду та піклування.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, просив залишити вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Потерпіла, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від неї не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах поданих апеляційних скарг сторони захисту, у відповідності до ст.404 КПК України, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення та докази сторін. На підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні відомостей суд у чіткій відповідності до вимог процесуального закону зробив правильну юридичну оцінку та ухвалив рішення про визнання винним ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Згідно відомостей, що є наявними у матеріалах судового провадження та зафіксованих на звукозаписі судового засідання, під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ретельно та об`єктивно були перевірені докази обвинувачення стосовно ОСОБА_7 на підтвердження його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, шляхом допиту обвинуваченого, потерпілої, свідка дослідженням доказів, а також надано оцінку версії сторони захисту щодо подій, які мали місце 12 09 2017 року.

При цьому, не погодившись з версією сторони захисту, суд навів відповідні докази та висновки щодо їх спростування. Такі висновки суду знайшли своє підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 12 09 2017 року вона поверталась на електропоїзді з м. Харкова в м. Лозова. В вагоні електропоїзда вона бачила обвинуваченого, який їхав разом з нею в одному вагоні. ОСОБА_7 намагався познайомитися з нею, але вона відмовилась спілкуватися з ним та пішла до іншого вагону. На залізничній станції м. Лозова потерпіла зійшла з потягу та побачила, що обвинувачений також вийшов. Оскільки була ніч, потерпіла пішла додому пішки по вул. Павлоградській в м. Лозова Харківської області. Знаходячись поблизу торгово-оптової бази «Кредо», яка розташована по вул. Павлоградській в м. Лозова Харківської області, вона почула, що хтось наздогнав її ззаду та схопив рукою за праве плече і частково за шию, приставивши холодний залізний предмет до її шиї. В той момент вона вважала, що це був канцелярський ніж. При цьому нападаючий почав погрожувати застосуванням цього предмету. Після чого, повалив її на землю та утримуючи руками, знову почав їй погрожувати нанесенням тілесних ушкоджень. В свою чергу, вона усвідомлюючи реальність виказаних в її адресу погроз, побоюючись за своє життя та здоров`я, намагалась надати опір та прохала ОСОБА_7 не чіпати її, віддала на вимогу останнього свій мобільний телефон марки «LG» моделі «L60iDualX135». Після скоєного нападаючий з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а вона підвелася на ноги та побігла до магазину «АТБ» і викликала поліцію, після чого направилась додому за адресою: АДРЕСА_3 . Під час проведення впізнання 11 01 2018 року, вона впізнала ОСОБА_7 та вказала на нього, як на особу яка здійснила напад на неї 12 09 2017 року. Обвинуваченого ОСОБА_7 вона до нападу на неї не знала, жодного разу з ним не спілкувалась.
Під час повторного допиту у судовому засіданні 13 05 2019 року потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що під час нападу дуже злякалась, оскільки відчувала біля своєї шиї холодний залізний предмет та боялася, що нападник може завдати їй істотної шкоди.

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання потерпілої містять конкретний опис подій, є логічними, послідовними, об`єктивно підтверджуються та доповнюються ще й наступними доказами:
заявою потерпілої ОСОБА_9 від 12 09 2017 року вбачається, що ОСОБА_9 просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому їй особу, яка в ніч з 11 09 2017 року по 12 09 2017 року о 03 год. 30 хв. заволоділа її мобільним телефоном синього кольору, чим спричинила їй матеріальну шкоду на суму 3000 гривень (а.с.103);
протоколом огляду місця події від 12 09 2017оку з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що він проведений за участю потерпілої ОСОБА_9 на відкритій ділянці місцевості, яка розташована на початку алеї по вул. Павлоградській (колишня Р.Люксембург), навпроти в`їзду на територію оптової бази «Кредо» в м. Лозова, Харківської області, де потерпіла вказала на місце, де на неї здійснив напад невідомий чоловік, близько 03 год. 20 хв. 12 09 2017 року. Також під час огляду на зім`ятій траві було виявлено ланцюжок з чорного металу, довжиною, близько 60 см, без застібки, який належить потерпілій (а.с. 104-105, 106);
планом-схемою до протоколу огляду місця події від 12 09 2017 року (а.с.107);
протоколом проведення слідчого експерименту від 14 09 2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 (а.с. 108), відеозапис з яким було оглянуто в судовому засіданні (а.с.148);
протоколом проведення слідчого експерименту від 12 01 2018 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , під час якого обвинувачений добровільно пояснив та показав обставини вчинення ним розбійного нападу 12.09.2017 року поблизу оптової бази «Кредо» в м. Лозова (а.с. 124-125) відеозапис якого було оглянуто в судовому засіданні (а.с.149);
протоколом пред`явлення осіб для впізнання від 11 01 2018 року (а.с.112-114);
висновком експерта № 318-ЛЗ/17 від 21 09 2017 року (а.с. 109-110);
висновком експерта № 4624 від 17 10 2017 вбачається (а.с. 115-116);
постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11 01 2018 року з якої вбачається, що металеві кусачки для нігтів, з якого розкладається пилочка, мобільний телефон «НОМТОМ» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , сім карта мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_3 , сім карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_4 визнані речовими доказами в кримінальному провадженні № 0002053 від 12 09 2017 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Лозівського ВП (а.с.120-121).

Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім вищевказаним доказам у справі та обґрунтував висновок про неправдивість показань ОСОБА_7 в тій частині, що він не бив потерпілу, не погрожував їй та не мав наміру спричинити жодних тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим його дії слід кваліфікувати за ст.186 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії.

Натомість, доводи апеляції обвинуваченого та в його інтересах захисника про невинуватість ОСОБА_7 , колегія суддів вважає непереконливими, оскільки в ході досудового розслідування та в суді потерпіла вказувала про те, що обвинувачений, в ході нападу на неї, погрожував предметом, схожим на ніж, який останній підносив їй до шиї та горла з погрозою його застосування, вимагаючи при цьому, щоб вона задовольнила його неприроднім шляхом, а коли вона вперто відмовлялася, пручалася та викручувалася, обвинувачений, заволодівши її мобільним телефоном, відволікся та їй вдалося вирватися.

Як зазначено вище, обвинувачений та його захисник наполягали на тому, що ніякого ножа, чи предмета схожого на нього, не було.

Однак, враховуючи те, що потерпіла про знаряддя нападу вказувала безпосередньо після скоєння злочину, а саме 14 09 2017 року (т.1 а.с.22-23), а обвинувачений був затриманий значно пізніше, а саме 11 01 2018 року (т.1 а.с.120-121), і при його затриманні серед його речей, поміж іншим, були виявлені металеві кусачки для нігтів, з яких розкладалася металева пилочка, то за таких обставин об`єктивних даних сумніватися в правдивості показань потерпілої, на думку колегії суддів, не вбачається.

Крім того, обвинувачений заперечує те, що він вчинював нападницькі дії, направлені на придушування потерпілої за шию та приставляння до шиї ножа, від яких потерпіла викручувалася.

Однак, в колегії суддів немає підстав не довіряти показанням потерпілої, оскільки при огляді місця події в той же день, 12 09 2017 року, на тому ж місці, де був здійсненний напад на потерпілу, було виявлено та вилучено фрагмент срібного ланцюжка, який розірвався саме в той момент, коли на неї було здійснено напад (т.1 а.с.104-107).

Вищевказане підтверджується також висновком експертизи №318-ЛЗ/17 від 21 09 2017 року (т.1 а.с.104-107).

Колегія суддів ставить під сумнів показання обвинуваченого про його непричетність до скоєного, враховуючи і те, що раніше він аналогічним способом скоював такі ж злочини, за що був засуджений у 2004, 2011, 2018 роках (т.1 а.с.132-136).

Посилання ОСОБА_7 на те, що покази давав під примусом працівників поліції необґрунтовані та спростовуються проведеною службовою перевіркою, в ході якої встановлено, що при затриманні обвинуваченого ОСОБА_7 та спілкуванні із ним жодного забороненого тиску до нього не було застосовано, в діях працівників поліції Лозівського ГУНП в Харківській області не вбачається порушень чинного законодавства.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо повно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам і правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.

Версія та доводи апелянтів про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданих апеляційних скарг.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку та направлення кримінального провадження для нового розгляду до суду першої інстанції за обставин, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, колегією суддів не вбачається.

Щодо посилання обвинуваченого та його захисника на суворість покарання, призначеного ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, то, на думку колегії суддів, воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше судимий за аналогічний злочин, неодружений, не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, має на утриманні матір ОСОБА_10 , яка тяжко хворіє та потребує постійної сторонньої допомоги, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває. За медичною допомогою до КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» не звертався.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №110 від 05 02 2018 року ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав рецидив злочинів. При цьому судом було виключено з обвинувачення обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, а саме, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

За таких обставин справи, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, відсутність обставини, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючої обставини, суд призначив покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання немає, призначене покарання у вказаних у вироку розмірах за скоєний злочин з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Посилання обвинуваченого на важкий стан здоров`я його матері, яка потребує постійного догляду та піклування не є підставою для призначення більш м`якого покарання.

Твердження обвинуваченого та його захисника про неврахування судом першої інстанції ряду пом`якшуючих покарання обставин, таких як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину не заслуговують на увагу.

Так, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду не визнавав свою провину у скоєному, заперечував проти висунутого обвинувачення, що свідчить про те, що він не усвідомив протиправність своєї поведінки та не надав їй критичної оцінки.

Також матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про вчинення ОСОБА_7 дій, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди. До часткового визнання вини останнього спонукало зібрання стороною обвинувачення достатньої кількості доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом.

Разом з тим, під активним сприянням розкриттю злочину треба розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу слідчим органам у з`ясуванні тих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Така поведінка може полягати у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини злочинного діяння, викритті інших учасників, надання органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Проте, обставин активного сприяння у розкритті злочину ОСОБА_7 матеріали справи не містять, не доведено таких обставин і стороною захисту.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого ОСОБА_7 , нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини у майбутньому.

Доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 05 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4