Справа № 199/8784/18
ВИРОК
іменем України

2020 року липня місяця 08 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001781 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2018, відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого і проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого :

-30.06.2016 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисний тяжкий злочин проти власності.
Так, 19.09.2018, приблизно о 05:20 годині, ОСОБА_3 проходив по асфальтній тротуарній доріжці в районі кафе «Фієста», розташованого по проспекту Слобожанський, 3-А в Амур - Нижньодніпровському районі міста Дніпро, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на той час рухався по переду нього по тій же самій тротуарній доріжці, у тому ж самому напрямку, разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 .
У той час, коли ОСОБА_3 зрівнявся з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та пройшов від них вперед на декілька метрів, ОСОБА_3 здалось, що ОСОБА_7 який тим часом йшов позаду нього, за допомогою жестів своїх рук намагається з нього познущатись. У зв`язку із цим між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 після чого він розвернувся та швидко підійшов з переду до нього опинившись таким чином з ОСОБА_7 обличчям до обличчя.
Так, 19.09.2018, близько 05:21 години, ОСОБА_3 , знаходячись на асфальтній тротуарній доріжці в районі кафе «Фієста», розташованого по проспекту Слобожанський, 3-А в Амур - Нижньодніпровському районі міста Дніпро, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 безпричинно наніс ОСОБА_7 в обличчя один удар кулаком правої руки, внаслідок чого ОСОБА_7 дещо втратив рівновагу, при цьому втримався на ногах. Потім, ОСОБА_3 знову наніс ОСОБА_9 ще один удар пальцями правої руки зжатими в кулак, внаслідок чого останній впав з висоти власного росту спиною на землю, обличчям до гори. Після того ОСОБА_3 сів зверху на живіт ОСОБА_7 опинившись зверху нього, обличчям до обличчя.
В той момент, коли ОСОБА_3 сидів на животі ОСОБА_7 у нього раптово виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, що належить ОСОБА_7 а саме майна, яке знаходилось у кишенях джинсів, одягнених на той час на ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиняючи корисливий злочин повторно, ОСОБА_3 своїми руками почав поверхнево перевіряти вміст кишень джинсів ОСОБА_7 , однак останній своїми руками намагався всіляко перешкоджати протиправним діям ОСОБА_3 .
Далі, 19.09.2018, близько 05:25 години, ОСОБА_3 , знаходячись на асфальтній тротуарній доріжці в районі кафе «Фієста», розташованого по проспекту Слобожанський, 3-А в Амур - Нижньодніпровському районі міста Дніпро, сидячи зверху на животі ОСОБА_7 своїми руками прижав обидві руки ОСОБА_7 до землі, після чого зверху придавив їх своїми колінами, таким чином подавивши опір потерпілого ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований, відкрите викрадення чужого майна, вчиняючи корисливий злочин повторно, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що його злочинні дії мають відкритий характер, за допомогою ножа, який був при ньому, розрізав тканину та підкладку в районі лівої бокової кишені джинсів, що були на той момент одягнені на ОСОБА_7 звідки відкрито викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Meizu» модель M-3S, в чорному пластмасовому чохлі, із встановленими сім - картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_1 та «Київстар» № НОМЕР_2 .
Після цього, ОСОБА_3 вважаючи свої дії доведеними до кінця, утримуючи викрадений у ОСОБА_7 мобільний телефон у своїй руці почав тікати з місця вчинення злочину у напрямку дворів поблизу розташованих будинків по вулиці Котляревського в місті Дніпро та зник з поля зору потерпілого ОСОБА_7 розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим повністю виконавши свій злочинний намір по відкритому викраденню чужого майна, вчиненого повторно, до кінця і таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1565, 20 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні свою вину не визнав, разом з тим, суду пояснив, що він дійсно у вересні 2018 року домовився з друзями погуляти у центрі міста Дніпра, вже під ранок вони пішли додому на Лівий берег через Новий міст м. Дніпра. Самі події відбувалися біля кафе «Фієста», зупинка «Райісполком», зі сторони «Макдональдсу». Він разом із знайомими йшли з центру міста у бік вулиці Калинової м. Дніпра. У той час, попереду них прямували двоє чоловіків у явно сп`янілому вигляді. Вони пройшли мимо цих чоловіків, та раптово він побачив на асфальтовому покритті тінь поруч біля себе, йому здалося що начебто хтось із чоловіків цілиться йому пістолетом у потилицю. Коли він обернувся, той чоловік, як потім з`ясувалося це був потерпілий ОСОБА_7 , вже сховав руки за спиною. Обурений такими діями невідомого чоловіка, він підійшов до нього та почав словесно перемовлятися, потім почалась бійка. Що саме йому говорив потерпілий у той момент він не пам`ятає, але він побоюючись за своє життя, своєю рукою наніс один удар у обличчя ОСОБА_7 , потім наніс ще один удар, від його ударів ОСОБА_7 упав на підлогу. Після чого він сівши на нього зверху почав у куртці ОСОБА_7 шукати пістолет який потерпілий наставляв йому у потилицю, бо хотів себе убезпечити. ОСОБА_7 був з товаришем, що відбувалося з товаришем потерпілого - йому не відомо. Пістолет у ОСОБА_7 він так і не знайшов. Потім він з товаришами побіг у двори за кафе «Фієста». Після того, вони вийшли з друзями з підземного переходу біля ТЦ «Наша Правда» де їх затримали працівники поліції надівши на них кайданки. Ніякий мобільний телефон він не крав у потерпілого, вважав що працівники поліції підкинули телефон йому у сумку. Проводилися слідчі дії, після яких їх привезли до відділку поліції, там почали йому погрожувати.
Надаючи покази суду, обвинувачений зазначив, що потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 його обмовляють, бо потерпілий образився за нанесені йому удари, а на ОСОБА_10 у відділку поліції тиснули, щоби він його обмовив.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд допитавши потерпілого ОСОБА_7 , свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.

Так, потерпілий ОСОБА_7 безпосередньо в судовому засіданні стверджував, що саме ОСОБА_3 наносив йому тілесні ушкодження, а потім за допомогою ножа розрізавши джинси відкрито заволодів належним мобільним телефоном. При цьому потерпілий суду пояснив, що він у ніч з 18 на 19 вересня 2018 року, разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 прямував по пр. Слобожанському у бік Нового мосту м. Дніпра, вони розмовляли і він жестикулював руками. У цей момент біля кафе «Фієста» на зустріч їм шли чотири чоловіки і обвинуваченому ОСОБА_3 здалося, що він начебто цілився у нього пальцем, однак він просто розмовляв з ОСОБА_8 роблячи руками жести і ні в кого він нічим не цілився. Після цього ОСОБА_3 підійшов до нього та наніс пару ударів у обличчя. Друзі ОСОБА_3 почали бити ОСОБА_8 , у цей момент йому особисто зненацька дали підсічку внаслідок якої він упав на землю, отримавши ще декілька ударів по ниркам від ОСОБА_3 , який дістав ніж та сівши йому на бік ближче до грудей почав розрізати йому карман. Все трапилось миттєво на протязі 3-4 хвилин. Внаслідок чого, ОСОБА_3 порізав йому стегно на лівій нозі, та витягнув з карману мобільний телефон марки «Meizu» який йому належав. Зазначений телефон був подарунком, документів на нього не було. Після спричинення йому та його товаришеві тілесних ушкоджень, невідомі четверо осіб пішли геть в бік дворів, та згодом були затримані у районі ТРЦ «Наша Правда» розташованого на пр. Слобожанському, трьома екіпажами патрульної поліції. Слідчий складав протокол впізнання телефону у його присутності, який він упізнав по пін-коду, при цьому були присутні поняті. Пізніше слідчий йому запропонував звернутися до лікаря, задля зняття побоїв, однак він відмовився за власним бажанням. Внаслідок заподіяного злочину, чоловік сестри ОСОБА_3 відшкодував йому матеріальний збиток у сумі 7000.00 гривень, тому він наразі жодних претензій до обвинуваченого не має.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка - ОСОБА_8 показав суду, що потерпілого ОСОБА_7 він знає, це його колега по роботі, з яким у нього нормальні відносини. У ніч з 18 на 19 вересня 2018 року він із ОСОБА_7 йшли у бік Нового мосту по пр. Слобожанському поблизу було кафе. У цей час їм на зустріч йшли четверо хлопців які їх обігнали, та ОСОБА_3 щось привиділося, останній підійшов до ОСОБА_7 і вони почали спілкуватися. Між тим, двоє хлопців, що були із компанії ОСОБА_3 , збили його з ніг та почали бити ногами з двох боків в наслідок чого відбили йому селезінку. У свою чергу ОСОБА_3 бив ОСОБА_7 , а четвертий хлопець просто стояв біля них і дивився. У цей час, він вирвався та вибіг на дорогу пр. Слобожанському за допомогою, та відразу викликав поліцію, яка приїхала через 10 хвилин. Нападники втекли у двори поряд з ними. Коли поліція приїхала він та ОСОБА_7 дали їм орієнтир як тих осіб знайти. Коли зазначених хлопців поліція затримала у них при собі знайшли ніж, наркотики та мобільний телефон потерпілого ОСОБА_7 , який у нього зі штанів вирізав обвинувачений ОСОБА_3 та подер йому ногу, внаслідок чого у ОСОБА_7 текла кров по нозі.
Крім вказаного, свідок ОСОБА_8 зазначив, що йому особисто були спричинені тілесні ушкодження товаришами ОСОБА_3 , відбита селезінка, та чомусь винні й досі не знайдені і не покарані, кримінальне провадження не ведеться та гальмується працівниками поліції.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 показав суду, що працює в Управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області, обвинуваченого ОСОБА_3 до цього часу не знав. Події відбувалися у 2018 році, коли він, разом із співробітником патрулювали територію, на службовий планшет отримали повідомлення про грабіж, приблизно на проспекті Слобожанському, а саме те, що побили двох громадян та забрали мобільний телефон у одного з них. Отримавши орієнтир, вони спочатку допитали трьох людей, які повідомили, що бачили чотирьох осіб, які попрямували у бік ТЦ «Наша Правда». Вже там, біля зупинки торгівельного центру вони побачили цих чотирьох осіб за прикметами, затримали їх та застосували кайданки. Затримані особи взагалі робили вид, що не розуміють чому їх затримали, опір не чинили. Після того, під`їхало ще два екіпажі патрульної поліції. Відразу викликали слідчо-оперативну групу. У обвинуваченого ОСОБА_3 вилучались ніж, мобільний телефон, та згорнута купюра п`ять гривень у якій була кристалічна речовина, схожа на наркотики. Під час вилучення все фіксувалося на камеру, у присутності понятих саме у ОСОБА_3 були вилучені перелічені предмети. Після того, всі відправились до райвідділку для подальшого дізнання.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показав суду, що він працює в Управлінні Патрульної поліції в Дніпропетровській області, у вересні 2018 року він був на службі разом з ОСОБА_11 , вони разом патрулювали Амур-Нижньодніпровський район. Отримавши орієнтири на чотирьох осіб які здійснили напад, почали їх шукати за прикметами, зустріли людей на вулиці, вони повідомили що таких бачили, сказали що пішли у бік ТЦ «Наша Правда». Коли вони із ОСОБА_11 туди під`їхали,то побачили чотирьох молодиків, зупинили їх, та передали повідомлення екіпажу поліції які були разом з двома побитими хлопцями, ті у свою чергу їх впізнали. Він із напарником викликали слідчо-оперативну групу. Слідчі у присутності понятих діставали у затриманих осіб речі ніж, гаманець, також був мобільний телефон. У кого саме були ці речі він не пам`ятає. Права та обов`язки затриманим вони роз`яснили. Затримані поводили себе спокійно, опору не чинили.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показав суду, що обвинуваченого ОСОБА_3 знає, відносини нормальні, потерпілого він не знає. Події відбувалися у вересні місяці 2018 року, у той день він знаходився у себе вдома, коли від ОСОБА_3 надійшло смс повідомлення. Після того вони зустрілися, прогулялися і ОСОБА_3 запропонував йому та його друзям зустрітися разом. Зустрівшись у центрі міста Дніпро, вони познайомилися, та пішли до «Сільпо» розташованого на Європейській площі. Знаходились у центрі десь до 03.00 години ранку, так як в пізній час, транспорт не ходив вирішили піти пішки через Новий міст по стороні де розташований «Макдональдс», далі було якесь кафе. У цей час, їм на зустріч йшли двоє чоловіків. ОСОБА_3 озирнувшись назад дослівно крикнув «що Ви сказали ?», після чого підійшов до одного із двох невідомих чоловіків та почав одного з них бити, той упав на землю, ОСОБА_13 сів на невідомого чоловіка зверху та продовжив бити. Двоє інших друзів ОСОБА_3 били іншого невідомого чоловіка, а він злякавшись, просто стояв біля ОСОБА_3 . Раптово ОСОБА_3 щось нащупав у кармані того чоловіка та наказав надати йому ніж. То був звичайний ніж на кнопці, він його використовував коли з батьком ремонтували електричество. ОСОБА_3 почав кричати на нього, аби саме він відрізав карман, але він дав ніж ОСОБА_3 , та відійшов. ОСОБА_3 забрав у чоловіка якого він бив та відрізав карман на джинсах мобільний телефон, та вони пішли через двори, домовились попрямувати через підземний перехід. Коли вони шли через підземний перехід, ОСОБА_3 сказав, йому щоби він скинув усі налаштування на мобільному телефоні та викинув сім-карту. Коли вийшли біля зупинки ТЦ «Наша Правда», то там їх затримали поліцейські надівши кайданки. Поліцейські викликали слідчо-оперативну групу, і у присутності понятих складали протокол, в ході якого у нього вилучили ніж, який йому віддав ОСОБА_3 . У самого ж ОСОБА_3 точно вилучали мобільний телефон та ще щось, що було у нагрудній сумці ОСОБА_14 .

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показав суду, що у вересні 2018 року, він був запрошений працівниками поліції в якості понятого під час складання протоколу. Працівники поліції затримали 4 осіб біля ТЦ «Наша Правда», потім під`їхала слідчо-оперативна група, на капот поліцейського авто, викладали речі з сумки ОСОБА_3 , там знаходився мобільний телефон, ніж та згорнута купюра п`ять гривень, у якій була наркотична речовина. Дані речі поміщалися до спец-пакету. Протокол він читав та підписував особисто, жодних скарг від затриманих осіб не надходило.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 показав суду, що у 2018 році, точно коли не пам`ятає, зранку приблизно о 07.00 години на стоянці біля ТЦ «Наша Правда» поліцейські попрохали бути понятим, там були молоді хлопці у кайданках, проводилися слідчі дії, обшукували людей по черзі, у кожного з них були документи та заборонені предмети, розкладний ніж та якась кристалічна речовина, також був мобільний телефон. Працівники поліції під камеру роз`яснювали права учасникам, на поліцейське авто «Toyota Prius» викладалися речі затриманих хлопців. Далі ті речі упаковували до спец пакетів. Складалися документи, з якими він знайомився, а потім розписувався.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 19.09.2018 до правоохоронних органів звернувся ОСОБА_7 та просив вжити заходи до 4-х невідомих чоловіків, які 19.09.2018 близько 05.30 години знаходячись на проспекті Слобожанському навпроти «Райісполкому» відкрито із застосуванням фізичної сили (били руками по обличчю)заволоділи мобільним телефоном марки «Meizu» сірого кольору в чорному чохлі модель M-3S, в чорному чохлі потертий сім 1: НОМЕР_1 та сім2: НОМЕР_2 .
Згідно, до протоколу огляду місця події від 19.09.2018 з фототаблицею до нього встановлено, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, розташована за адресою: пр. Слобожанський 3 на якому знаходиться кафе «Фієста» біля якого знаходиться палісадник, що огороджений металевим парканом сірого кольору. В даному палісаднику наявні зелені насадження серед яких виявлені: кепка сірого кольору з написом «EVRO PEAN» та запальничка чорного кольору з написом: «Cricket». Вздовж даного палісадника розташований тротуар, а далі знаходиться проїзна частина проспекту Слобожанський. Виявлені речі належали потерпілому та відповідно до розписки про відповідальне зберігання від 19.09.2018, ОСОБА_7 отримав їх на зберігання, а саме: бейсболку сірого кольору, запальничку.
Під час проведення огляду місця події 19.09.2018 з фото таблицею до нього, у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , було складено відповідний протокол та встановлено, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, яка розташована на парковці ТЦ «Наша Правда» по пр. Слобожанський, № 31-Д в місті Дніпрі. На вказаній ділянці місцевості знаходиться ОСОБА_3 , у якого в ході огляду особистих речей, а саме: його сумки, яка була на ньому, виявлено та оглянуто мобільний телефон марки «Meizu» сірого кольору у металевому корпусі (моноблок). На екрані вказаного телефону виявлені сліди червоно-бурого кольору. На момент огляду даний телефон знаходиться в розрядженому стані, в якому перебуває мобільна картка оператору «Київстар». Також в сумці виявлено та оглянуто предмет, схожий на ніж розкладний з металевою ручкою чорного кольору. Довжина клинка складає приблизно 9 см. Також виявлено та оглянуто згорнуту купюру номіналом 5 гривень, в середині якої знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору. Також в ході вказаного огляду був присутнім ОСОБА_10 у якого в ході огляду у лівій задній кишені, одягнених на ньому джинсів, виявлений предмет, який схожий на розкладний ніж з рукояткою красного кольору. Довжина клинка якого складає приблизно 10 см.(розкладний).В ході огляду із поверхні мобільного телефону «Meizu» імейл: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , з поверхні екрана вилучена рідина бурого кольору на марлевий тампон, а також 4 сліди пальців рук на 2-х л/с.
Відповідно до ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2018 накладено арешт на : мобільний телефон марки «Меizu М-3S», ІМЕІ НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , сірого кольору в чорному пластмасовому чохлі з сім картами операторів мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_1 , «Київстар» № НОМЕР_2 ; та предмет, схожий на розкладний ніж з металевою ручкою чорного кольору та лезом довжиною близько 9 см.; грошову купюру номінальною вартістю 5 грн., складену у згорток, в середині якої знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору.
Відповідно до розписки про відповідальне зберігання від 19.09.2018, ОСОБА_7 отримав на зберігання належні йому речі, а саме: бейсболку сірого кольору, запальничку, дві сім картки НОМЕР_1 та «Київстар» № НОМЕР_2 .
Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту з фото-таблицею до нього від 31.10.2018, розпочато о 10.15 закінчено о 11.00 годині, слідчим у присутності понятих ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , за участю потерпілого ОСОБА_7 було проведено слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_7 вказав на детальні обставини вчиненого відносно нього злочину, а саме відкритого викрадення належного йому майна. Так, ОСОБА_7 , пояснив, що 19.09.2018 приблизно о 05:30 годині разом із ОСОБА_19 вони йшли біля кафе «Фієста» що на проспекту Слобожанському, 3-а у місті Дніпрі в напрямку вулиці Холодильна, зі сторони правого берегу міста. У той самий час їх обігнали чотири молоді хлопці, які рухалися у тому ж напрямку. Один з тих хлопців спровокував конфлікт, та наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя в наслідок чого він впав на землю. Той хлопець, який його бив в обличчя сів ОСОБА_7 зверху на живіт та своїми колінами прижав його руки до землі, після чого почав перевіряти вміст кишень джинсів, в які він був одягнутий. Далі, той чоловік, що сидів на животі, за допомогою ріжучого предмету розрізав зовнішню частину лівої бокової кишені джинсів ОСОБА_7 , звідки дістав належний останньому мобільний телефон марки «Meizu M-3S», який забрав та швидко зник у невідомому напрямку, побігши в сторону дворів, що розташовані по вул. Котляревського в місті Дніпрі. Крім вказаного, потерпілий пояснив, що невідомий хлопець який викрав належний йому мобільний телефон за допомогою ріжучого предмету, розрізав зовнішню поверхню його джинсів в районі лівої бокової кишені, внаслідок чого йому було завдано тілесні ушкодження, у вигляді порізу шкірних покровів лівої ноги в області кишені.
За результатами Висновку судово-товарознавчої експертизи №5340-18 від 17.10.2018, встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону «Meizu M-3S» станом на момент скоєння кримінального правопорушення, а саме на 19.09.2018 складала 1 565.20 гривень.
Відповідно до розписки про відповідальне зберігання від 22.10.2018 ОСОБА_7 отримав на зберігання мобільний телефон марки «Меizu М-3S», ІМЕІ НОМЕР_4 .

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Згідно з положеннями ст. 86, ст. 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вказане також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів та не довіряти свідченням допитаних в суді потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у суду немає, оскільки підстав за яких би потерпілий та вказані свідки обмовляли обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено. При цьому, ані сторона обвинувачення, ані сторона захисту будь яких клопотань з приводу виклику інших свідків суду не заявляла.
Крім вказаного, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_7 щодо обставин вчинення відносно останнього злочину, і їх показання в силу ст. 84 КПК є джерелом доказу, які можуть бути покладені в основу даного вироку.

Таким чином, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Разом з тим, з огляду на приписи ч.2 ст. 228 КПК України, у якій зокрема йдеться про те, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі, - є слушними доводи захисника ОСОБА_6 , та визнається судом недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 19.09.2018, де потерпілий ОСОБА_7 в присутності слідчого та понятих серед чотирьох чоловіків під № 3 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка вчинила відносно нього викрадення мобільного телефону, який був у його кишені, сидячи зверху нього.
При цьому, як слідує зі змісту вказаного протоколу, особи статисти під №№ 1, 2 та 4 були одягнути у джинси та брюки, а ОСОБА_3 у шорти білого кольору. Викладене свідчить про те, що під час впізнання особа, яка підлягала впізнанню, мала різкі відмінності в одязі з особами статистами.
Крім вказаного, в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 19.09.2018 зазначено, що впізнаною є особа на прізвище « ОСОБА_20 ». Того ж дня, а саме 19.09.2018 було складено постанову про уточнення анкетних даних та зазначено вважати вірним прізвище ОСОБА_21 , яке помилково занесене у протокол пред`явлення особи для впізнання як ОСОБА_20 , між тим, дана постанова є для суду також не прийнятною, оскільки у вступній частині даного документу зазначено, що він складений слідчим ОСОБА_22 , однак резолютивна частина даної постанови містить підпис, прізвище та ініціали старшого слідчого ОСОБА_23 .

Також, слушними є і доводи захисника ОСОБА_6 в частині недопустимості як доказу протоколу проведення 19.09.2018 слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 , інтереси якого хоча і були представлені захисником ОСОБА_24 проте, як слідує безпосередньо з протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_3 , що було зафіксовано на відеозаписі, останньому не було роз`яснено його право не свідчити проти себе, передбачене ст. 63 Конституції України, а саме роз`яснені підозрюваному його права та обов`язки у відповідності до ст. 42 КПК України, а тому суд вважає, що такий доказ отриманий з порушенням права на захист підозрюваного ОСОБА_3 , у зв`язку чим визнає його недопустимим у відповідності до п. 3) ч. 2 ст. 87 КПК України.

Разом з тим, перелічені докази, а саме: протокол пред`явлення особи для впізнання від 19.09.2018 за участі потерпілого ОСОБА_7 та протокол проведення 19.09.2018 слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 , які суд визнав недопустимими не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_3 та на кваліфікацію його дій, саме за ч.2 ст. 186 КК України які полягали у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.
При цьому суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_6 в частині того, що стороною обвинувачення не доведена та взагалі відсутня об`єктивна сторона інкримінуємого ОСОБА_3 злочину за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки у обвинуваченого не було умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілого і взагалі ОСОБА_3 у потерпілого ОСОБА_7 нічого не викрадав, у тому числі і мобільний телефон, який його підзахисному підкинули працівники поліції.
Дані твердження захисника є надуманими та безпідставними, з огляду на наступне.
Так, відповідно до положень ст. 186 КК України грабіж це відкрите викрадення чужого майна.
Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він у свою чергу усвідомлює цю обставину.
Об`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, характеризується саме відкритим способом викрадення чужого майна .
Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
З огляду на наведене, судом встановлено що ОСОБА_3 сидячи зверху на ОСОБА_7 , таким чином подавивши опір останнього, розуміючи, що його злочинні дії мають відкритий характер, за допомогою ножа, розрізав тканину та підкладку в районі лівої бокової кишені джинсів, що були на той момент одягнені на ОСОБА_7 звідки відкрито викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Meizu» модель M-3S.
При цьому судом встановлено, що злочинні дії ОСОБА_3 мали відкритий характер, та були очевидними як для потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні прямо вказав на обвинуваченого як на особу що відкрито заволоділа його мобільним телефоном, так само ці ж дії і були очевидно відкритими для свідка ОСОБА_10 , який в суді також вказав на те, що саме ОСОБА_3 забрав у чоловіка якого він бив та відрізав карман на джинсах мобільний телефон.
За час судового розгляду не встановлено жодних мотивів для обмови обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_10 , доречі останній взагалі є товаришем обвинуваченого та міг би створити йому алібі, однак будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та будучи приведеним до присяги - суду дав правдиві покази.
Також судом не встановлено наявність вагомих підстав у ОСОБА_3 побоюватись за своє життя, від «уявного» пістолета, так як ані у руках потерпілого ОСОБА_7 , ані у його речах обвинувачений так і не знайшов ніякого пістолету чи предмету на нього схожого, а активні, агресивні дії обвинуваченого, що полягали у нанесенні ударів в обличчя потерпілого та повалення його на землю, з наступним відкритим викрадення майна потерпілого та втечі з місця злочину - свідчить про цілеспрямованість дій ОСОБА_3 виключно задля досягнення своєї мети, яка і полягала саме у відкритому викраденні чужого майна.

Крім того, твердження захисника щодо визнання недопустимим доказом протоколу прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 19.09.2018 з підстав того, що у даному протоколі відсутній підпис посадової особи, яка прийняла цю заяву, - суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Так, відповідно до Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом МВС за №1377 від 06.11.2015, що діяла станом на момент вчинення злочину, заяви або повідомлення фізичних або юридичних осіб про вчинене кримінальне правопрушенння та іншу подію можуть бути усними або письмовими. Усні заяви про вчинення кримінального правопорушення заносяться до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, який підписують заявник та посадова особа, яка прийняла заяву. Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопрушення, під підпис попереджається за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену статтею 383 Кримінального кодексу України, крім випадків надходження заяви або повідомлення поштою чи зв`язком іншого виду. При реєстрації заяв і повідомдень про вчинені кримінальні правопрушення та інші події, що надійшли у письмові формі, уповноважений працівник чергової частини органу поліції на їх лицьовому боці проставляє спеціальний штамп реєстрації заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопрушення та інші події.
Досліджений в судовому засіданні протокол прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 19.09.2018, в якому він був під особистий підпис попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, свідчить про дотримання працівниками поліції вимог наведеної інструкції, зважаючи на ту обставину, що згідно заяви потерпілого, він дійсно заявляв про злочин, що підтверджується відповідним Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001781 від 19.09.2018.
Обставини, наведені в цій заяві потерпілого ОСОБА_7 не суперечать як встановленим обставинам справи так і показанням самого потерпілого в судовому засіданні, що спростовує будь які сумніви щодо волевиявлення та самостійності звернення потерпілого до поліції з вказаною заявою, яка була належним чином зареєстрована. Про що свідчить штапм від 19.09.2018 за №32782 реєстрації заяв і повідомлень в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, даний штапм містить підпис особи, що прийняла та зареєструвала заяву потерпілого, у тому числі і попередивши ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину .

Суд критично оцінює та відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 в частині недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 19.09.2018 (а.с.102-106 том №1), під час проведення якого, у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в ході огляду особистих речей ОСОБА_25 , а саме: його сумки, виявлено та оглянуто: мобільний телефон марки «Meizu» сірого кольору у металевому корпусі (моноблок); предмет, схожий на ніж розкладний з металевою ручкою чорного кольору; згорнуту купюру номіналом 5 гривень, в середині якої знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору. Так, на думку сторони захисту фактично цим протоколом «замасковано» проведення обшуку ОСОБА_3 , враховуючи те, що він був затриманий, однак йому були роз`яснені права відповідно до ст. ст. 56-57 КПК України, які стосуються прав та обов`язків потерпілого, при цьому зі змісту самого протоколу не зазначено про факт вилучення виявленого під час огляду мобільного телефону «Meizu», у зв`язку з чим захисник вважав такий протокол огляду місця події недопустимим доказом, оскільки ця дія проведена до внесення відомостей до ЄРДР.
Надаючи оцінку твердженням сторони захисту та відхиляючи їх, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 19.09.2018 ОСОБА_3 є затриманим в порядку ст. 208 КПК України з 06 години 30 хвилин за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, біля будівлі № 31-Д. Як підстава затримання зазначено: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
Протокол огляду місця події, під час якого у ОСОБА_3 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Meizu», який мав на його поверхні речовину бурого кольору, був складений на паркові ТЦ «Наша Правда» по пр. Слобожанський, 31-д в місті Дніпрі в період часу з 06 години 35 хвилин по 07:00 годину.
В свою чергу, в протоколі затримання в порядку ст. 208 КПК України слідчим ОСОБА_23 ( том №2 а.с.120) зазначено, що ОСОБА_3 спочатку було затримано, оскільки при огляді його речей було виявлено мобільний телефон, який мав на собі речовину бурого кольору, що узгоджується з показами потерпілого ОСОБА_7 про те, що під час викрадення мобільного телефону шляхом розрізання карману джинсів, йому було пошкоджено ногу, а свідок ОСОБА_8 з цього приводу показав, ОСОБА_3 подер ногу потерпілому, внаслідок чого у ОСОБА_7 текла кров по нозі.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 намагався втекти з місця вчинення злочину, про що повідомили потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 , працівники патрульної поліції, які отримали орієнтування на пошук осіб, які вчинили грабіж на пр. Слобожанський, виявили та затримали чотирьох осіб на паркові ТЦ «Наша Правда» по пр. Слобожанський, 31-Д в місті Дніпрі і саме на це місце і була викликана слідчо-оперативна група, в результаті прибуття якої слідчий мав всі підстави проводи таку слідчу дію, як огляд місця події, оскільки місце нападу на потерпілого ще встановлено не було (а воно буде встановлено та оглянуто лише з 08 години 30 хвилин по 08 годину 45 хвилин 19.09.2018, про що в цей час складений відповідний протокол), а тому слідчий і здійснив огляд місця події за цією адресою, зафіксувавши не тільки речі, які були оглянуті у ОСОБА_3 , а і місце для паркування авто-мототранспорту, вид майданчику для паркування, на фототаблиці, яка є додатком до протоколу огляду місця події, зобразив ділянку, яка є поряд з місцем події та розташована біля ТЦ «Наша Правда» за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 31-Д.
Отже, сукупність всіх наведених обставин справи станом на 06 годину 35 хвилин 19.09.2018 і надавали підставу черговому слідчому зі складу слідчо-оперативної групи на те, що місцем події є саме ділянка місцевості, розташована на паркові ТЦ «Наша Правда» по пр. Слобожанський, 31-Д в місті Дніпрі, а відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду, а тому ця вимога закону, на переконання суду, не порушена слідчим, оскільки, як слідує з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001781, після проведення огляду місця події відомості про злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2018 о 08 годині 37 хвилин 48 секунд, тобто своєчасно.
Що стосується доводів сторони захисту щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 19.09.2018, складеного за адресою: місто Дніпро, пр. Слобожанський, 31-Д, суд виходить з наступного.
Дійсно, у відповідності до п. 3) ч. 3 ст. 104 КПК України, протокол повинен містити відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації.
Як зазначено в протоколі огляду місця події від 19.09.2018 під час огляду сумки ОСОБА_3 , яка була на ньому, виявлено та оглянуто мобільний телефон марки «Meizu» сірого кольору у металевому корпусі (моноблок). На екрані вказаного телефону виявлені сліди червоно-бурого кольору. На момент огляду даний телефон знаходиться в розрядженому стані.
Сам зміст вказаного протоколу огляду місця події не містить відомостей про вилучення мобільного телефону «Meizu», як і іншого майна, крім відомостей щодо вилучення з поверхні даного мобільного телефону речовини бурого кольору на марлевий тампон, а також чотирьох слідів пальців рук на 2-х л/с.
Разом з тим, як слідує з протоколу огляду місця події від 19.09.2018 під час даної слідчої дії за участю спеціаліста ОСОБА_26 застосовувався технічний засіб фотографування «Canon». А тому до вказаного вище протоколу огляду місця події складена фототаблиця, яка є невідємною частиною протоколу огляду місця події, яка підписана слідчим, який входить до групи слідчих. Відповідно до фотознімку № 1 цієї фототаблиці видно, що у ОСОБА_3 через плече висить сумка, що знаходиться спереду, з лівого боку. На фотознімку № 8 зображений ніж з металевою ручкою чорного кольору, виявлений та вилучений вході огляду речей ОСОБА_3 з сумки, яка знаходилася при останньому. На фотознімку № 9 зображений ніж з ручкою червоного кольору, виявлений та вилучений з лівої задньої кишені джинсів, що були одягнені на ОСОБА_10 . На фотознімках №№ 10, 11 зображений мобільний телефон марки «Meizu», виявлений та вилучений в ході проведення огляду сумки, яка знаходилась при ОСОБА_3 за адресою: місто Дніпро, пр. Слобожанський, 31-Д, на майданчику паркування автотранспорту біля ТРЦ «Наша Правда».
Отже, дана фототаблиця у відповідності до п. 4) ч. 1 ст. 105 КПК України є додатком до протоколу огляду місця події від 19.09.2018, який пояснює зміст даного протоколу, оскільки містить відомості як про виявлення мобільного телефону «Meizu», так і про його вилучення, як і виявлення та вилучення інших речей, зокрема, ножів тощо.
Будучи допитаними в судовому засіданні, свідок ОСОБА_15 показав, що все майно, яке оглядалося, складалося до пакету, за наслідками проведення слідчої дії було складено протокол, який він прочитав та підписав, а свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що оглянуті слідчим предмети останній спочатку складав на капот автомобіля, а потім до спеціального пакету, після чого учасники дії підписали відповідний протокол, з яким він був ознайомлений.
Тобто, поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , кожний окремо,безпосередньо в судовому засіданні, показали, що мобільний телефон та інші речі, виявлені у ОСОБА_3 вилучалися слідчим у спеціальний пакет.
Наведене дає суду підставу дійти висновку, що відсутність в протоколі огляду місця події від 19.09.2018 вказівки щодо вилучених речей не може вказувати на незаконність або недопустимість даного протоколу огляду місця події, що також слідує і з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 15.02.2018 у справі № 357/14462/14-к, відповідно до якої якість змісту процесуальних документів, складених під час досудового розслідування, не може бути підставою для визнання доказів недопустимими.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що оскільки в протоколі огляду місця події від 19.09.2018, складеному на паркові ТЦ «Наша Правда» по пр. Слобожанський, № 31-Д в місті Дніпрі, зазначено про роз`яснення ОСОБА_3 прав, передбачених ст.ст. 56, 57 КПК України, тобто прав потерпілого, то даний доказ не може вважатися допустимим то, суд виходить з того, що сам зміст протоколу огляду місця події свідчить про те, що ОСОБА_3 фактично підозрювався у вчиненні злочину, про що йому було відомо і зрозуміло, оскільки він надав пояснення про те, що вилучений у нього мобільний телефон та згорток з білою речовиною йому не належать.
Про те, що ОСОБА_3 був затриманий як особа, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, свідчить і складений у відношенні ОСОБА_3 протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України із зазначенням часу затримання 06 година 30 хвилин 19.09.2018.
Тобто жодних показів, які б вказували на статус ОСОБА_3 як потерпілого, матеріали кримінального провадження не містять, а тому такі твердження захисника судом відхиляються. При цьому суд зважує на те, що ОСОБА_3 будучи раніше судимим за вчинення злочину за аналогічною кваліфікацією, а саме за ч.2 ст. 186 КК України, свідомо розумів свій статус при провадженні з ним процесуальних дій.
У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що у відповідності до ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину у випадках, визначених в п.п. 1)-3) ч. 1 цієї статті і таке затримання не пов`язане з внесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки за своїм змістом затримання підозрюваного в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення злочину не є слідчою дією, а є одним із елементів заходів забезпечення кримінального провадження і КПК України в ст. 208 не пов`язує таке затримання із виконанням дій, визначених в ст. 214 КПК України, а тому доводи захисника в цій частині щодо порушення прав ОСОБА_3 під час його затримання судом відхиляються.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що начебто потерпілий ОСОБА_7 наставляв йому у потилицю пістолет, спростовуються показами самого потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що так, дійсно, він жестикулював руками під час розмови із ОСОБА_8 , проте, жодних жестів у бік ОСОБА_3 він не робив. Покази ж потерпілого підтверджуються і показами свідка ОСОБА_8 .
Крім вказаного доводи обвинуваченого в цій частині спростовуються, а доводи потерпілого ОСОБА_7 підтверджуються і показами свідка ОСОБА_10 , який вказав на те, що коли вони зустріли двох невідомих чоловіків, то ОСОБА_3 озирнувшись назад дослівно крикнув «что Ви сказали ?», після чого підійшов до одного із двох невідомих чоловіків та почав одного з них бити. Тобто, свідок ОСОБА_10 , який був із компанії обвинуваченого, спростував версію обвинуваченого щодо того що начебто ОСОБА_3 потерпілий цілився у потилицю пістолетом, одночасно даний свідок підтвердив версію потерпілого, що той ніяких жестів у бік обвинуваченого не робив.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що начебто мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_7 викрав саме свідок ОСОБА_10 спростовуються його ж показами у суді, де він вказав про відсутність будь яких підстав за яких би ОСОБА_10 його обмовляв. Крім вказаного, покази обвинуваченого в цій частині спростовуються і показами потерпілого ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_8 , які вказали саме на ОСОБА_3 як на особу, що вчинила злочин відносно потерпілого. При цьому поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , будучи не зацікавленими в кінцевому результаті розгляду даної справи, підтвердили обставини викладені за їх участі у протоколі огляду місця події від 19.09.2018 та серед іншого, також вказали на ОСОБА_3 як на особу у якої були вилучені «розкладний ніж, якась кристалічна речовина, та мобільний телефон».
Суд відноситься критично до тверджень обвинуваченого ОСОБА_3 що він побоюючись за своє життя вдарив потерпілого у обличчя та почав шукати уявний пістолет, оскільки ці дії обвинуваченого є непослідовними і не логічними, так як він побоюючись за своє життя міг відразу втекти як і зробив це вже після вчинення злочину, крім вказаного, ОСОБА_3 , поваливши на землю потерпілого міг викликати співробітників поліції аби припинити, на його думку, неправомірні дії потерпілого. Однак, дії ОСОБА_3 із самого початку були спрямовані на вчинення злочину, що полягав у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), якщо ж він не мав наміру та не вчиняв злочину, а злочин вчинив хтось інший, - є незрозумілим його втеча з місця вчинення злочину.
Крім вказаного, суд відноситься критично до доводів обвинуваченого ОСОБА_3 щодо того, що йому під час досудового розслідування не надавався для огляду мобільний телефон належний потерпілому. Однак, за минулого розгляду справи попереднім складом суду, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні надав для огляду належний йому мобільний телефон «Meizu» , що перебував у нього на відповідальному зберіганні відповідно до розписки, та за нового розгляду справи, суд неодноразово роз`яснював, як обвинуваченому так і його захиснику можливість ознайомитися із даним речовим доказом, який відповідно до розписки про відповідальне зберігання було передано потерпілому ОСОБА_7 , про те, як обвинувачений так і захисник категорично відмовилися від огляду вказаного мобільного телефону у судовому засіданні.
Суд же у свою чергу, розглянув справу виключно із дотриманням приписів ст. 349 КПК України, а саме в межах визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження.
При цьому, з огляду на положення ст. 22 КПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Враховуючи те, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до приписів ч.3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Так, ухвалою слідчого судді від 24.09. 2018 року, серед іншого було накладено арешт на : мобільний телефон марки «Меizu М-3S», ІМЕІ НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , сірого кольору в чорному пластмасовому чохлі з сім картами операторів мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_1 , «Київстар» № НОМЕР_2 , - як на речовий доказ по кримінальному провадженню за ч.2 ст. 186 КК України.
Разом з тим, під час досудового розслідування даного кримінального провадження жодних скарг до слідчого судді з приводу повернення тимчасово вилученого майна не надходило. Крім вказаного, такі скарги, у випадку їх наявності, могли бути подані і під час підготовчого судового засідання навіть за нового розгляду справи даним складом суду, враховуючи зміст ухвали апеляційної інстанції. Однак, обвинувачений та його захисник із жодними скаргами не зверталися. Проте, навіть якщо б такі скарги і були ініційовані, то слід зазначити з цього приводу, що тимчасово вилучене майно зокрема у даному випадку мобільний телефон належний виключно потерпілому ОСОБА_7 ,тому питання з цього приводу і належить виключно до процесуальних прав саме потерпілого та жодним чином не порушує прав обвинуваченого ОСОБА_3 ,тому тимчасово вилучене майно і не могло бути повернуто останньому.
Крім вказаного, судом при новому розгляді справи не встановлено будь яких порушень прав потерпілого ОСОБА_7 , оскільки як свідчить власноруч надана ним 19.09.2018 розписка, він від слідчого ОСОБА_23 , який діяв в межах визначеної постанови про групу слідчих від 19.09.2018, - отримав на відповідальне зберігання належні йому речі, а саме: бейсболку сірого кольору, запальничку, дві сім картки НОМЕР_1 та «Київстар» № НОМЕР_2 . Також, 22.10.2018, потерпілий ОСОБА_7 особисто надав розписку та отримав на відповідальне зберігання належний йому мобільний телефон «Meizu» НОМЕР_4 .
Тому, враховуючи наявність документа, що підтверджує отримання потерпілим ОСОБА_7 належного йому мобільного телефону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для огляду предмету злочину, оскільки отримавши належний йому мобільний телефон потерпілий тим самим підтвердив, що це саме його власність за всіма технічними характеристиками. Безпосередньо в судовому засіданні потерпілий вказані факти і підтвердив та про будь які порушення його прав не заявляв. Крім вказаного, потерпілий підтвердив факт того, що чоловік сестри ОСОБА_3 відшкодував йому матеріальний збиток у сумі 7000 гривень, тому він наразі жодних претензій до обвинуваченого не має.
За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_6 про недопустимість як доказів протоколу про визнання та залучення до кримінального провадження телефону в якості речового доказу від 09.11.2018 та висновку судово-товарознавчої експертизи №5340-18 від 17.10.2018, на переконання суду є необґрунтованими та безпідставними.

Попереднім складом суду, перевірялася заява обвинуваченого ОСОБА_3 в частині незаконних методів слідства у відношенні нього, за нового розгляду справи заяв з аналогічним змістом до суду не надходило.
З цього приводу в матеріалах кримінального провадження наявна відповідна постанова про закриття кримінального провадження від 30.09.2019 та кримінальне провадження за № 0000230 від 28.03.2019 закрито відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2019, винесеної слідчим Другого СВ СУ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000230 від 28.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, прийнято рішення про закриття кримінального провадження за ознаками ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, з підстав, передбачених п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України.
Тобто, крім показів обвинуваченого ОСОБА_3 про незаконні методи слідства, будь-яких інших об`єктивних даних, які вказували б на застосування щодо ОСОБА_3 незаконних методів досудового розслідування працівниками Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області не встановлено.
Станом на день розгляду справи, вищезазначена постанова від 30.09.2019 не скасована.

Таким чином, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що в їх сукупності та взаємозв`язку вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 , а решта доводів, захисника та засудженого, не спростовує висновків суду про доведеність вини ОСОБА_3 і фактично зводиться до переоцінки доказів та встановлених у справі обставин, які суд встановив не лише враховуючи письмові матеріали кримінального провадження, а й допитаних безпосередньо в суді потерпілого та свідків.

3. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як такі що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 66,67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, не працює, має постійне місце проживання, є батьком малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому суду не надано докази що малолітня дитина перебувала на утриманні саме обвинуваченого. Крім вказаного, обвинувачений у лікарів нарколога-психіатра на обліку не перебуває, вчинив тяжкий злочин у період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2016 за ч.2 ст. 186 КК України.
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:
вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 71 КК України, потерпілого, який при призначенні покарання покладався на розсуд суду, обвинуваченого та його захисника, які просили ухвалити виправдувальний вирок, також суд враховує відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про його особу, тому суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статі 186 КК України із застосуванням положень ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_3 вчинив новий злочин за даним кримінальним провадженням, після постановлення, але до повного відбуття покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2016, - виключно в умовах ізоляції від суспільства, оскільки вчинений обвинуваченим злочин, а саме грабіж, належить до небезпечних корисливих злочинів, а особа раніше судимого обвинуваченого ОСОБА_3 є вкрай небезпечною для суспільства.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбування покарання.
Саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Дійшовши такого висновку, суд враховує схильність ОСОБА_3 до вчинення тяжких злочинів проти власності, оскільки злочин за даним вироком він вчинив у нічний час та у період іспитового строку, при цьому, за попереднім вироком суду ОСОБА_3 вчинив злочин також у нічний час, наведене вказує на систематичність злочинних дій ОСОБА_3 та небажання точно і неухильно додержуватися Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.
Суд також враховує й конкретні обставини саме даної справи, а саме незначний привід для конфлікту та поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , яка передувала вчиненню злочину, а саме те, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин у нічний час доби, у період іспитового строку, який за своєю природою повинен дисциплінувати засуджених і привчати їх до додержання законів, нагадувати їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Разом з тим, обвинувачений знехтував покладеним на нього обов`язком, тобто належних висновків для себе не зробив і на шлях виправлення не став.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити колишній тримання під вартою.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.
Питання про долю речових доказів - вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.06.2016 та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 19.09.2018.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити колишній тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової-товарознавчої експертизи, в сумі 286.00 (двісті вісімдесят шість) гривень.

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.06.2018, на мобільний телефон марки «Meizu» модель M-3S в чорному пластмасовому чохлі, із сім-картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_1 та «Київстар» № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , - скасувати.
Речові докази, якими визнані:
- мобільний телефон марки «Meizu» модель M-3S залишити потерпілому ОСОБА_7 за належністю;
- предмет, схожий на розкладний ніж з металевою ручкою чорного кольору та лезом довжиною приблизно 9 см.; грошову купюру номіналом 5 гривень, в середині якої знаходиться порошкоподібна речовина; предмет, схожий на ніж з пластмасовою ручкою червоного кольору та лезом довжиною близько 10 см (квитанція № 01198, № 379) знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_27 -Почтовик

08.07.2020