УХВАЛА
Справа № 521/663/20

Номер провадження:1-кс/521/522/20

28.01.2020 м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 08.01.2020 року у кримінальному провадженні №0003884 від 13.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Малиновського районного суду міста Одеси з клопотанням про скасування арешту майна звернувся ОСОБА_7 , який просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 08.01.2020 року у кримінальному провадженні №0003884 від 13.12.2019 року.
З клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді від 08.01.2020 року було задоволено клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, вилученого під час обшуку гаражу від 26.12.2019 року, зокрема на автомобіль марки «Хюндай Н200» сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 та ключі від вказаного транспортного засобу.
В обґрунтування клопотання заявник вказав, що обшук від 26.12.2019 року, під час якого було вилучено вказане майно, проводився за відсутності відповідної ухвали слідчого судді.
Окрім того, заявник заначає, що майно, вилучене в ході обшуку, не було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0003884 від 13.12.2019 року, оскільки відсутня відповідна постанова про визнання даних предметів речовим доказом, а отже не було достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно, щодо якого є сумніви вважати, що воно є предметом вчинення кримінального правопорушення.
Заявник вважає, що слідчим суддею, під час вирішення питання щодо накладення арешту на майно, не були перевірені зазначені обставини, що призвело до неповноти судового розгляду.
В судовому засіданні представник заявника підтримав клопотання і просив його задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, повідомивши, що арештоване майно є предметом кримінального правопорушення, у зв`язки з чим його було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. На питання слідчого судді щодо процесуального статусу арештованого майна та обставин, встановлення яких необхідне при вирішенні питання про арешт майна, прокурор не надав чіткої відповіді, у зв`язку з чим впевнитись у достовірності наданих свідчень слідчому судді не вбачається можливим.
Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Правові підстави для накладення арешту визначені у ст. 170 КПК України, яка на час розгляду клопотання має наступну редакцію:
1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
6. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
7. Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
8. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
9. У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.
Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.
10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
12. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Оцінивши доводи заявника щодо необґрунтованості накладеного арешту, слідчий суддя вважає, що ці доводи є достатніми для висновків про те, що арешт на майно був накладений без дотримання вимог ст. 170 КПК України.
Так, під час розгляду клопотання, слідчому судді прокурором не були надані відомості, які б підтверджували, що арештоване майно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0003884 від 13.12.2019 року чи іншим доказом у розумінні ст. 84 КПК України. Прокурором чи слідчим також не було доведено низку підстав, які б могли свідчити про необхідність визнання вказаного майна речовим доказом, а також дії, які необхідно провести в даному кримінальному провадженні у випадку такого визнання.
Крім того, при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту, слідчим суддею не були встановлені обставини, які свідчать про необхідність накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Таких даних не було встановлено і слідчим суддею при розгляді клопотання про скасування арешту.
Разом із цим, відповідно до п.10 ст.170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту на майно, вилученого в ході обшуку від 26.12.2019 року, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 08.01.2020 року у кримінальному провадженні №0003884 від 13.12.2019 року задовольнити.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 08.01.2020 року у кримінальному провадженні №0003884 від 13.12.2019 року, на автомобіль марки «Хюндай Н200» сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 та ключі від вказаного транспортного засобу , - скасувати.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1