Єд. унік. № 243/5078/20
Провадження № 1-кп/243/705/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
законних представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11

розглянувши у підготовчому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 17 Слов`янського міськрайонного судукримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором було заявлено клопотання про призначення справи за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК Українидо судового розгляду у закритому судовому засіданні та про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого, адвокатом ОСОБА_11 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що зазначений обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 91, 291 КПК України, оскільки не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення із зазначенням часу та способу вчинення кримінального правопорушення щодо кожного потерпілого.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив відмовити та скасувати запобіжний захід відносно обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання свого захисника, адвоката ОСОБА_11 та просив повернути обвинувальний акт прокурору. В задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив відмовити.
Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_11 та вказала, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , який міститься в матеріалах кримінального провадження відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Просила призначити справу до судового розгляду у закритому судовому засіданні та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх законні представники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - в підготовчому судовому засіданні, заперечували щодо клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_11 про повернення обвинувального акту прокурору, клопотання прокурора підтримали та просили суд призначити справу до судового розгляду і обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Від потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до суду надійшли заяви про проведення підготовчого судового засідання по вказаному кримінальному провадженню у їх відсутності.
Вислухавши клопотання, пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього в підготовчому судовому засіданні матеріали, а також реєстр матеріалів досудового розслідування, вислухавши думку учасників судового провадження з приводу заявлених клопотань, суд прийшов до наступного.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Обвинувальний акт, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Отже повернення обвинувального акту прокурору, передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Так суд зазначає, що обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором та розширеному тлумаченню не підлягають.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України», у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному, у ньому наведено недопустиму натуралізацію опису злочину, він не підписаний слідчим (за винятком випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором, або до нього не долучено передбачені законом додатки.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суд повинен вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому. Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79). У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Згідно ч.3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Так в судовому засіданні достовірно встановлено, що направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 був затверджений в установленому законом порядку прокурором, та крім того підписаний як слідчим СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області так і прокурором Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області.
Що ж до формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, то суд зазначає, що чинне законодавство вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичні обставини кримінального правопорушення; правової кваліфікації; формулювання обвинувачення.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
Розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним».
Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 338 КПК не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення

якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Вивчивши зміст обвинувального акту по вказаному кримінальному провадженню суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення є цілком конкретним за своїм змістом, оскільки містить данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , час та місце його вчинення, наскільки вони відомі слідчому та були встановлені досудовим розслідуванням, а також фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_10 та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, надану органом досудового розслідування.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 також містить і спосіб вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілих з детальним описом протиправних дій, які були вчиненні ОСОБА_10 відносно потерпілих.
Суд зазначає, що наведені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_10 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Відповідно до положень ст. 1,2 КПК України - порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Таким чином підстави повернення обвинувального акту прокурору є чітко регламентовані чинним КПК України, розширеному тлумаченню не підлягають і є вичерпними.
Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення відносно ОСОБА_10 є неконкретним, чи таким що не містить фактичних обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, а тому належить визнати необґрунтованими доводи захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_11 та відмовити в задоволенні його клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору.
Разом з тим суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора щодо призначення даного кримінального провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні на весь час розгляду даного кримінального провадження, оскільки згідно п.2,3 ч 2 ст. 27 КПК України - суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у разі розгляду справи про злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи.
Заслухавши думку учасників судового провадження про можливість призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Слов`янському міськрайонному суду, підстав для прийняття рішень про закриття провадження по справі або повернення обвинувального акту не має.

Таким чином суд вважає за можливе призначити справу за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК Українидо судового розгляду у закритому судовому засіданні на весь час розгляду даного кримінального провадження, з урахуванням вимог ст. 27 КПК України.
Вирішуючи заявлене під час підготовчого судового засідання прокурором клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд встановив наступне.

Так під час підготовчого судового засідання прокурор зазначила, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, враховуючи те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, є тяжким злочином, тому наслідки та ризик втечі для підозрюваного ОСОБА_10 у цьому випадку можуть бути визнані, як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.
Разом з цим, слід враховувати, що факт вчинення розбещення малолітніх осіб ОСОБА_10 у м. Слов`янську спричинив загальносуспільне обурення, що в свою чергу також може побудити обвинуваченого на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду.
Прокурор вказує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_10 опинившись на волі має реальну можливість незаконно впливати на потерпілих, оскільки по перше, вони є неповнолітніми особами, які легко піддаються впливу та навіюванню, по друге, як встановлено під час досудового розслідування, ОСОБА_10 мав певний вплив на потерпілих, у зв`язку з чим, ОСОБА_10 має реальну можливість вплинути на них будь-яким чином з метою зміни вже даних ними показань чи схилити до дачі завідомо неправдивих показань, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Також відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на думку прокурора ОСОБА_10 опинившись на свободі буде мати змогу продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки вчиняв розбещення малолітніх осіб на протязі тривалого часу, а саме з початку 2018 року.
Під час судового засідання прокурор вказала, що у разі застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо буде запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.
Заслухавши думку учасників судового засідання, з приводу вирішенні питання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме захисника ОСОБА_11 , який просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та скасувати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід, обвинуваченого ОСОБА_10 , який також заперечував щодо клопотання прокурора та підтримав позицію свого захисника, а також думку потерпілих та їх законних представників, які не заперечували щодо клопотання прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ч.3. ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до статей 8, 9, 12 КПК України кримінальне провадження повинно здійснюватися з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави і цей принцип у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду відповідно до якої той, хто без законних підстав позбавлений свободи має бути негайно звільнений.
Так згідно ч.1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне

значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Суд враховуючи відомості про сукупність обставин обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_10 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні прокурором в його клопотанні, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд не ігнорує та також приймає до уваги позиції, думки та доводи, як самого обвинуваченого так і його захисника, як сторони захисту на користь обвинуваченого, однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, зазначені доводи обвинуваченого та його захисника не перевищують саме суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин злочину, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слід вказати, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Так на думку суду існування ризиків незаконного впливу на не допитаних свідків та потерпілих та можливість переховування від правосуддя у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що оскільки обставини та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 свідчать про те, що, покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до 8 років, то обвинувачений задля уникнення покарання може, знаходячись поза межами установи виконання покарань, здійснити дії щодо примушування недопитаних свідків та потерпілих до зміни своїх показів на свою користь, або ж перешкоджання судовому розгляду шляхом переховування від правосуддя. Крім того враховуючи тривалість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_10 , а саме з початку 2018 року до 16 березня 2020 року, суд вважає доведеним прокурорм ризик продовження вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Оцінивши доводи прокурора про існування вищевказаних ризиків, суд також вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела, що на теперішній час існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на не допитаних свідків у справі.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 є тяжким за вчинення якого можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Оскільки можливий як незаконний вплив обвинуваченого на недопитаних свідків та потерпілих для зміни їх показів на свою користь так і вірогідність уникнення покарання, шляхом переховування від суду - можуть мати негативні наслідки, як для інтересів суспільства так і для відправлення судочинства по даній кримінальній справі в контексті всебічності, обґрунтованості та законності ухваленого кінцевого рішення.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Суд зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у

тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на строк до 8 років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не виключають можливості тримання його під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_10 у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою може переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання їх винним, а також можливість безпосереднього впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих, які є не допитаними в рамках даного судового провадження, та вірогідність вчинення іншого кримінального правопорушення зважаючи на тривалість протиправних дій, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України , у зв`язку з чим враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 та сукупність інших встановлених фактичних обставин у справі та характеризуючих відомостей, суд вважає доцільним обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Суд також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених, передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частинами 4 та 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У зв`язку з чим при обранні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає заставу у вигляді п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2102 грн. 00 коп.), що складає 105 100 грн. 00 коп. та з урахуванням матеріального стану обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення є достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України.
Крім того суд вказує, що 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.91,177, 182, 183, 291, 314, 314-1, 331, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_11 про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, прийняти до провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Задовольнити клопотання прокурора та призначити справу за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК Українидо судового розгляду у закритому судовому засіданні на весь час розгляду даного кримінального провадження.

Справу за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, призначити до судового розгляду на 13 годину 00 хвилин 23 червня 2020 року в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду.

Доручити представнику персоналу Слов`янського міськрайонного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області скласти досудову доповідь до 23 червня 2020 року до 13 години 00 хвилин.

Роз`яснити обвинуваченому, що на підставі ст.ст.14, 16 Закону України «Про пробацію» він має право приймати участь у підготовці досудової доповіді, а також на підставі ст. 17 вказаного Закону, зобов`язаний виконувати законні вимоги персоналу органу пробації та надавати про себе достовірну інформацію персоналу органу пробації.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» строком на 60 днів а саме: з 12 червня 2020 року по 10 серпня 2020 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2102 грн. 00 коп.), що складає 105 100 грн. 00 коп.

У разі внесення застави, яка може бути внесена у будь який момент, покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
2) не відлучатися з м. Слов`янська, Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
4) утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими по справі;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити, що у разі невиконання даних обов`язків, згідно зі ст.182 ч.8 КПК України, заставодавцем, а також якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині обрання запобіжного заходу та в частині відмови в задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту подається до Донецького апеляційного суду, через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після її проголошення.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1