ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/6770/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1510/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 січня 2020 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 січня 2020 року продовжено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 08.03.2020 року включно.
ОСОБА_9 встановлено раніше визначений розмір застави в сумі 153 680 грн.
ОСОБА_10 встановлено раніше визначений розмір застави в сумі 96 050 грн.
Суд обґрунтовуючи своє рішенні зазначив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів проти злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів в особливо великих розмірах, на час розгляду клопотання про продовження строків запобіжних заходів відносно обвинувачених наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в судовому засіданні жоден зі свідків у даному кримінальному провадженні не допитаний, у зв`язку з чим суд прийшов висновку, що з метою забезпечення обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 під час судового розгляду по кримінальному провадженню.
Крім того, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, що обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 встановлено альтернативний запобіжний захід - заставу з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків до сплину терміну тримання під вартою, яка для обвинувачених не є завідомо непомірною.

Не погодившись з рішенням районного суду захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08.01.2020 року щодо продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000112 від 03.08.2018 р. за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ст.313 КК України про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою - відмовити.
Захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.01.2020 року щодо продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 .
В обґрунтування своїх вимог апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора, маючи лише реєстр матеріалів, обвинувальний акт та безпосередньо клопотання прокурора. Інших будь-яких доказів, що підтверджують чи спростовують участь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інкримінованих їм злочинах або наявності ризиків, судом першої інстанції не досліджувались.
Крім того, як зазначають захисники, у клопотанні прокурора та в оскаржуваній ухвалі суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не розкриті і не аргументовані ризики, що на думку суду мають місце та продовжують існувати.
З пред`явленого обвинувачення вбачається, що роль обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів у складі організованої злочинної групи не є головною, вона не є організатором, а тому, мають бути зменшені ризики, що виправдовують необхідність тримання ОСОБА_12 під вартою.
Сам обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце мешкання; досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, усі докази зібрані, а тому обвинувачений у даному провадженні фізично не може та не має можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Обвинувачена ОСОБА_10 є молодою жінкою; має постійне місце мешкання; в родині є прийомною донькою, виховувалась матір`ю, яка тривалий час працювала в Харківській міській раді, наразі є пенсіонеркою, доглядає чоловіка та сама хворіє рядом хронічних хвороб, вкрай потребує допомоги доньки.
Апелянти також посилається на те, що ризик переховуватися від суду не може бути пов`язаний з тяжкістю кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше вчинялі будь-які дії, направленні на переховування як від органу досудового розслідування так і суду.
ОСОБА_10 , після затримання інших фігурантів по справі та до 01.08.2019 року добровільно з`являлась як до органу досудового розслідування так і до суду, у всіх слідчих діях приймала участь.
Матеріали кримінального провадження містять дані про те, що особистості ключових свідків в цьому провадженні засекречені, а тому вплив на них з боку обвинувачених взагалі неможливий.
З часу затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_13 та до 01.08.2019 року ОСОБА_10 мала можливість вплинути на будь-якого учасника справи, проте вона цього не робила та робити не збирається.
Станом на 08.01.2020 року від свідків ані до органу досудового слідства, ані до суду не надходили скарги або заяви про те, що хтось будь-яким чином на них впливає через їх свідчення у цій справі.
Окрім цього, захисники вказують в своїх апеляційних доводах, що інший обвинувачений у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_13 , який є рідним братом ОСОБА_9 та якому обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також маючи таку саму правову кваліфікацію своїм діям, дотримується покладених на нього обов`язків перебування під домашнім арештом.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги захисників; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, жоден зі свідків не допитаний, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, в особливо великих розмірах, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені, які є співмешканцями, ніде не працюють та офіційних джерел прибутку не мають, можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 січня 2020 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моме у її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді