КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/7546/18 Провадження № 11-кп/824/1803/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000941 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року та постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено на 60 діб, до 08 травня 2020 року включно.
Таке рішення суду мотивовано тим, що обвинувачений офіційно не працював на момент затримання та не має офіційного джерела доходу, а тому може продовжити вчиняти інші, або аналогічні злочини з метою здобуття коштів на існування, як себе так і своєї родини, усвідомлення невідворотності покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, які йому інкримінують може призвести до того, що він, не маючи стійких позитивних соціальних зв`язків, буде намагатись уникнути суду та перебувати тривалий час в розшуку. Також, оскільки не всі докази сторони обвинувачення досліджені судом, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, так як йому відомі їх анкетні дані.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини зазначає, що тяжкість злочину не може бути достатньою підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу для обвинуваченого.
Також вказує, що прокурор зазначає про існування ризиків, при цьому не наводить реальних доказів їх існування.
Захисник ОСОБА_6 звертає увагу суду також на розумність строків тримання під вартою та посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини зазначає, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Дана обставина має оцінюватися в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливість аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення.
Вказує, що подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставним та порушує його конституційні права на особисту недоторканість та свободу.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що на теперішній час будь-яких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відносно ОСОБА_7 не існує або такі відпали взагалі.
Зазначає, що всі докази органом досудового розслідування зібрані, отже, їх знищення чи приховування є неможливим.
Щодо незаконного впливу на учасників процесу з метою зміни останніми показань апелянт вказує, що справа слухається судом протягом тривалого часу, за цей час ні ОСОБА_7 , ні будь-хто за його проханням не звертався до потерпілих чи свідків з проханням змінити показання, незважаючи на те, що в матеріалах кримінального провадження зазначені адреси проживання потерпілих та їх телефони.
Доводи суду про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, продовжить скоювати злочини або перешкоджатиме розгляду кримінальної справи, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки, як зазначає захисник, відсутні будь-які факти чи документи на підтвердження доводів прокурора.
В той же час, апелянт вказує, що в ухвалі суду не обґрунтовано неможливості застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник зазначає, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки - він перебуває у шлюбі, має малолітню дитину, старих батьків, які живуть в м. Києві, має постійне місце проживання, тому зазначені судом ризики переховування від правосуддя є маловірогідними.
Апелянт підсумовує, що до ОСОБА_7 можна застосувати більш м`який, але достатній для виконання положень КПК України, запобіжний засіб у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання у АДРЕСА_1 , з застосуванням електронного засобу контролю (електронного браслету), який повністю забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотань про участь у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги захисника до суду на направляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може уникати суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, може продовжити вичиняти злочини, а також може чинити тиск на потерпілих та свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Також суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює та не має офіційного джерела доходу, не має стійких позитивних соціальних зв`язків, на підставі чого дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Апеляційний суд зазначає, що твердження апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину, батьків похилого віку, самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Також апеляційний суд зазначає, що посилання захисника в апеляційній скарзі на тривалість перебування обвинуваченого під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 409, ст. 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року, якою запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено на 60 діб, до 08 травня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4