Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 518/1408/19
Провадження № 1-кп/499/29/20
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту

04 травня 2020 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі також прокурор), потерпілого ОСОБА_4 (далі також потерпілий), обвинуваченого, та його захисника адвоката ОСОБА_5 (далі також захисник) розглянувши у відкритому судовому засіданні в стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт кримінального провадження №0000015щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Казаклія, Чадир-Лунгського району, Республіка Молдова, зареєстрованого та фактично проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (далі також КК),

В С Т А Н О В И В:

1.Суть питання, що вирішується ухвалою таке.
29 листопада 2019 року до Іванівського районного суду Одеської області з Ширяївського районного суду Одеської області в результаті постановлення Одеським апеляційним судом ухвали від 11 листопада 2019 року про зміну підсудності, надійшов обвинувальний акт кримінального провадження № 0000015 за обвинуваченням ОСОБА_6 (далі також обвинувачений, особа), у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 125 КК (далі також обвинувальний акт, справа).

14 лютого 2020 року справа передана на розгляд судді у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_7 .

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 04 травня 2020 року позовна заява про відшкодування шкоди завданої злочином повернута потерпілому.

Суд вирішує питання щодо обвинувального акту.

2. Встановлені судом обставини такі.
21 квітня 2020 року захисник направив до суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В якому вказав, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є некоректним, суперечливим та таким, що обмежує право на захист через відсутність чітких визначень. Обвинувальний акт не містить мотивів вчинення кримінального правопорушення. Крім того в обвинувальному акті не визначений розмір шкоди, який завданий потерпілому. Також у реєстрі матеріалів досудового розслідування наявні відомості про ознайомлення обвинуваченого та потерпілого з матеріалами кримінального провадження, а не про відкриття матеріалів.

Прокурор та потерпілий кожен окремо висловили думку про можливість призначення справи до судового розгляду.

Захисник та обвинувачений кожен окремо, висловили думку щодо не можливості призначення справи до судового розгляду, та просили повернути обвинувальний акт прокурору.
3.Положення закону, якими суд керувався такі.
Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 13 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, далі також КПК).

Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту (пункт 5 частини 1 статті 3 КПК).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 2 статті 8 КПК).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 5 статті 9 КПК).

Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (пункти 1, 2, 3 частини 3 статті 42 КПК).

Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії (частина 2 статті 54 КПК).

Частини 1, 2 статті 91 КПК встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (частини1, 2 статті 109 КПК).

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (частина 4 статті 110 КПК).

Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів повідомляються цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, після чого ці особи мають право ознайомитися з ними в тій частині, яка стосується цивільного позову, за правилами, викладеними в цій статті. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (частини 7, 8, 9 статті 290 КПК).

Обвинувальний акт має містити такі відомості : виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (частина 2 статті 291 КПК).

Суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК (пункт 3 частини 3 статті 314 КПК).

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею (частина 1 статті 337 КПК).
4.Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали такі.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Виходячи з наведеного слід прийти до висновку що в описово-мотивувальній частині повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені під час досудового слідства; спосіб вчинення злочину, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; інші обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви злочину, вид і розмір шкоди.
Однак, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу неповних, певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане суб`єктивне відношення обвинуваченого до наслідків кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не розкриті конкретний мотив та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення тощо.
В обвинувальному акті суперечливо зазначені відомості щодо не завданої потерпілому шкоди, які не відповідають викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення, або ці дані викладені не точно з урахуванням того, що потерпілий під час підготовчого судового засідання подав до суду позовну заяву про відшкодування обвинуваченим шкоди завданої злочином.
Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даного обвинувального акта вирішити питання про визначення ступеня відповідальності обвинуваченого за спричинену шкоду, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (стаття 22 КПК України).
Отже, обвинувачений мав бути негайно і детально поінформований про причини обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, юридичну кваліфікацію згаданих фактів. У будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
З положень статей 109, 291 КПК, вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.

До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр), який не відповідає вимогам частини 2 статті 109 КПК.

Реєстр не містить даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про початок досудового розслідування, та відомостей про відкриття матеріалів іншій стороні.

Під час досудового розслідування захист обвинуваченого здійснював адвокат ОСОБА_8 . Однак реєстр не містить взагалі відомостей щодо залучення адвоката у якості захисника обвинуваченого, та те, що обвинувачений був допитаний, і йому пред`явлено підозру за участі його захисника, що виходячи зі статті 87 КПК є істотним порушенням прав людини і основних свобод.

З приводу забезпечення підозрюваному, обвинуваченому права на захист Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 жовтня 2003 року №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» роз`яснив, що суди повинні враховувати, що підозрюваний, обвинувачений, поряд з іншими правами, має право на побачення із захисником до першого допиту, і під час розгляду справ перевіряти, чи було роз`яснено їм таке право і чи не були вони обмежені в цьому. В разі, коли особа, яка провадить дізнання, або слідчий порушили зазначені вимоги закону і за наявності заяви підозрюваного, обвинуваченого на побачення із захисником допитали його без участі останнього, суд не може використовувати ці показання на підтвердження вини підсудного у вчиненні злочину.
5. Суд застосовує таку практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п. 34 рішення від 09 жовтня 2008 року прийнятому у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 58 рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії»; п. 34 рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).
Також у п. 35 вказаного рішення зазначається, що справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47 рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини»). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 47, а також «Даллос проти Угорщини»).
6. Висновок суду такий.
З огляду на зазначене суд доходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає положенням статті 291 КПК, а тому, на підставі пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, його слід повернути прокурору для усунення недоліків.
Керуючись статтями 109, 291, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт кримінального провадження № 0000015, щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України - повернути прокурору, якого зобов`язати усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 08 травня 2020 року.

СуддяОСОБА_1