У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002247, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Братськ Іркутської області Російської Федерації, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 16 280 грн., моральної шкоди на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 500 000 грн. кожному.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 3 520,8 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити виправдувальний вирок.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити призначене покарання до 15 років позбавлення волі, зменшити розмір моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції допущені чисельні порушення вимог кримінального процесуального та кримінального законодавства. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються дослідженими судом доказами, що істотно вплинуло на обґрунтованість судового рішення.
Судом не прийнято до уваги висновків експерта № 30 від 13.07.2013 р., а також обставин здійснення його незаконного арешту, проведення допиту та впізнання, які підтверджують його невинуватість у вчиненні злочинів, не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що під час його затримання та вилучення, у нього не виявлено речей, належних потерпілій ОСОБА_14 , що спростовує вбивство з корисливих мотивів.
Залишено без уваги клопотання сторони захисту про відеофіксацію судових засідань, виклик працівників правоохоронних органів для підтвердження факту фізичного та морального тиску на нього впродовж досудового розслідування.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 погоджується з вироком суду в частині визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах, кається у вчиненому, просить вибачення у потерпілих, але вважає, що судом призначено занадто суворе покарання у виді довічного позбавлення волі, без урахування ступеню його вини та обставин вчиненого злочину.

В апеляційний скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що вирок є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку.
Так, суд обґрунтовує свої висновки, посилаючись на показання потерпілих та свідків, але потерпіла ОСОБА_10 надавала показання зі слів свідків ОСОБА_15 , свідок ОСОБА_16 надала суду показання інші, ніж вона надавала під час досудового розслідування, свідок ОСОБА_17 надавала неправдиві показання, оскільки винна потерпілій ОСОБА_14 кошти, свідок ОСОБА_18 в ході досудового розслідування не міг вказати на особу, яку він підвозив, але в судовому засіданні чітко вказував на обвинуваченого, у свідка ОСОБА_19 склались неприязні стосунки з обвинуваченим, свідок ОСОБА_12 проходив стажування в Ізмаїльському МУ УМВС України в Одеській області, а тому зацікавлений в результатах розгляду кримінального провадження, свідок ОСОБА_13 вказав на те, що протокол слідчого експерименту з ОСОБА_12 ним був підписаний пізніше, свідок ОСОБА_20 впізнати особу, яка перебувала в будинку в день вбивства, не могла. Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 показав, що обвинувачений під час слідчого експерименту не міг чітко вказати місцезнаходження тіла загиблої. При цьому, протокол слідчого експерименту не містить підпису експерта ОСОБА_21 .
Вважає, що у вироку судом винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не доведена, оскільки а заявою ОСОБА_14 про крадіжку в неї монітора та системного блоку, правоохоронними органами протягом місяця не здійснено жодних дій, але після вчинення вбивства ОСОБА_14 , ОСОБА_5 відразу став підозрюваним у вчиненні крадіжки та вбивстві з корисних мотивів. При цьому ОСОБА_14 подала заяву про те, що викрадене майно для неї майнової цінності не представляє та претензій ні до кого не має. Після загибелі ОСОБА_14 потерпілим визнаний ОСОБА_9 , але він не міг знати, в якому стані знаходилось викрадене майно та чи має воно будь-яку цінність.
Суд не дав оцінки показанням свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які підтвердили, що, на час скоєння крадіжки, обвинувачений перебував дома.
Вважає, що посилатись на показання обвинуваченого, надані ним в ході досудового розслідування суд не мав права.
Зазначає про допущення істотного порушення вимог кримінального-процесуального закону, а саме не повідомлення стороною обвинувачення ОСОБА_5 про його право на розгляд кримінального провадження судом присяжних.
Вважає, що суд безпідставно задовольнив цивільні позови потерпілих, оскільки ними не сплачений судовий збір.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченні на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника потерпілий ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду є законним, обґрунтованим та мотивованим, постановлений на підставі повного та всебічного дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог матеріального та кримінального процесуального законодавства України. Просить залишити вирок суду без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

01.05.2013 р. близько 23.00 год. ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену судимість, умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, віджав вхідну калитку та проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та через відкрите вікно, проник до будинку даного домоволодіння. Викравши таємно монітор марки «Samsung» вартістю 1 500 грн. та системний блок вартістю 5 000 грн., належні потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_5 місце вчинення злочину покинув, заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 6 500 грн. В подальшому викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився за власним розсудом.
12.05.2013 р. близько 19.20 год. ОСОБА_5 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, розбив каменем склопакет металопластикового вікна, проник до буд. АДРЕСА_2 , де намагався викрасти належні ОСОБА_14 гроші в сумі 300 доларів США, що в еквіваленті складає 2 445 грн., але свій злочинний умисел до кінця довести не зміг, оскільки був застигнутий господаркою будинку ОСОБА_15 , після чого з місця скоєння злочину втік.
01.06.2013 р. о 22.30 год. ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив скоїти умисне вбивство ОСОБА_14 з корисливих мотивів, переслідуючи ціль неповернення компенсації за викрадене у останньої майно в сумі 1 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України станом на 01.06.2013 р. складало 7 993,33 грн., а також заволодіти майновими цінностями потерпілої.
Реалізуючи задуманий план, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_14 , ОСОБА_5 приблизно о 00.20 год., з`ясовуючи відносини із ОСОБА_14 , з метою вчинення розбійного нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та відкритого викрадення чужого майна, а також з метою умисного протиправного заподіяння смерті останньої, із корисливих мотивів, з метою викрадення майна потерпілої умисно наніс ОСОБА_14 заздалегідь приготовленим кухонним ножем 31 ножове колото-різане поранення, причинивши їй переломи правих 6, 7 ребер по хребетній лінії, переломи правих 8 і 10 ребер по лінії лопатки, перелом лівого 4 ребра по передній пахвовій лінії, пошкодження пристіночної плеври та пошкодження легенів, внаслідок чого настала смерть потерпілої.
Після цього, ОСОБА_5 , бажаючи довести свої злочинні наміри до кінця зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок вартістю 12 000 грн., зняв з пальців рук два золоті персні, вартістю 400 грн. та 500 грн., викрав мобільний телефон марки «НТС» вартістю 2 640 грн. з документами, із сім-картою оператору мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 50 грн. з грошима на рахунку у сумі 40 грн. та картою пам`яті вартістю 100 грн., тим самим заподіявши потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 15 730 грн. З місця скоєння злочину ОСОБА_5 зник, розпорядившись викраденим за власним розсудом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло, вчинене повторно, тобто крадіжка; за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, коли особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала для доведення злочину до кінця, вчинене повторно тобто замах на крадіжку, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, скоєного з корисливих мотивів, та за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто розбій.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд врахував характер і міру громадської небезпеки вчинених злочинів, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також характер, спосіб, мотив, обстановку та обставини скоєння злочину, поведінку обвинуваченого, як до скоєння злочину, так і після цього, обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено, визнав обставинами, які обтяжують покарання неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, тяжкі наслідки від злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив вирок скасувати і направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, думку прокурора, який просив апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

З приводу доводів сторони захисту про порушення права ОСОБА_5 на розгляд кримінального провадження судом присяжних, апеляційний суд доходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 384 КПК України, прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних поза межами підготовчого провадження, але до завершення судового розгляду, не завжди має визнаватися безумовною підставою для скасування вироку. У кожному конкретному випадку необхідні дані, які з достатньою переконливістю свідчили б про відсутність в особи перешкод у реалізації права на особливий порядок судового розгляду попри зазначений недолік.
За матеріалами кримінального провадження, 06.08.2013 р. до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, який в подальшому об`єднаний із матеріалами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
До обвинувального акту прокурором долучені реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов та розписки про отримання обвинуваченим та його захисником копій обвинувального акту, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, відсутні дані про роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.
Судом у складі колегії суддів із трьох суддів, проведено підготовче судове засідання, призначений судовий розгляд кримінального провадження, при цьому роз`яснення права обвинуваченому на суд присяжних не відбулось.
Під час розгляду кримінального провадження, після відкриття судового засідання та роз`яснення учасникам судового провадження права відводу, головуючим суддею, відповідно до положень ст. 384 КПК України, роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 право на суд присяжних. Обвинувачений цього ж дня заявив клопотання про розгляд даного кримінального провадження судом присяжних, яке судом задоволено, тобто роз`яснення права на суд присяжних відбулось до початку розгляду кримінального провадження по суті.
Розгляд справи відбувся у складі двох суддів і трьох присяжних.
За наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що в результаті роз`яснення ОСОБА_5 права на суд присяжних на стадії судового розгляду, обвинувачений мав реальну можливість ефективно скористатися ним.
За означених умов, яких дотримано в цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, що хоча обвинуваченому ОСОБА_5 право на суд присяжних не було роз`яснене, як прокурором, так і на стадії підготовчого судового провадження, однак зазначений недолік вчасно виправлений судом першої інстанції й обвинуваченому створені необхідні умови для ефективного використання цього права, чим він і скористався, а тому порушень прав обвинуваченого на розгляд кримінального провадження судом присяжних не вбачається.

Що стосується доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчинені вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, то в цій частині висновки суду є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку, дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.

Обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції стверджував, що інкримінованих йому злочинів не вчиняв. 01.05.2013 р. весь час перебував у родичів разом із сестрою, 12.05.2013 р. до дому ОСОБА_14 не приходив, з 01.06.2013 р. на 02.06.2013 р. він приїжджав до домоволодіння, де мешкала ОСОБА_14 , але з нею не спілкувався, оскільки вона не вийшла із дому. 02.06.2013 р. він був затриманий співробітниками міліції і, оскільки його катували, він зізнався у злочинах, в ході слідчого експерименту показав, як все відбувалось. Показання надав під впливом співробітників міліції, які казали йому, що сталося, і що він має говорити. Пояснення свідків, які підтверджують його провину є неправдивими і вони його обмовляють.

Але, така позиція обвинуваченого ОСОБА_5 , підтримана захисником ОСОБА_6 про відсутність достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчинені інкримінованих йому злочинів позбавлена підстав з огляду на наступне.

Висуваючи вимоги про закриття кримінального провадження в апеляційних скаргах ані обвинувачений, ані захисник, не висловлювали клопотань про повторне дослідження обставин кримінального провадження, не надходило таких клопотань і під час апеляційного розгляду, а тому апеляційний суд розглядає доводи апеляційних скарг в межах обставин встановлених судом першої інстанції.

Так, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується наступними доказами.
Із заяви ОСОБА_14 від 12.05.2013 р. вбачається, що в ніч з 1 на 2 травня 2013 року, з дому, де вона мешкає, невідома особа намагалась викрасти речі.
Потерпілий ОСОБА_9 показав, що перебував у шлюбі з ОСОБА_14 про крадіжку майна дізнався коли повернувся з рейсу.
Потерпіла ОСОБА_10 , в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_14 є її донькою. Про викрадення майна дочка їй не повідомляла. Вона від ОСОБА_15 дізналась про те, що в крадіжці комп`ютера донька підозрювала ОСОБА_5 , від останньої вона дізналась і про те, що 12.05.2013 р. ОСОБА_5 намагався викрасти майно доньки, але був застигнутий на місці злочину і втік. ОСОБА_15 казала, що донька написала заяву в міліцію, а потім викупила комп`ютер у ОСОБА_5 , після чого до доньки приходив ОСОБА_5 і погрожував їй. Від доньки їй відомо, що вона давала ОСОБА_5 2 500 грн. за те, що той обіцяв знайти крадія.
Потерпілий ОСОБА_11 надав показання, які за своїм змістом аналогічні показанням потерпілої ОСОБА_10 . Про крадіжки він та дружина дізналися від ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_16 показала, що ОСОБА_14 боялась ОСОБА_5 і просила її та її товариша допомогти. ОСОБА_5 часто приходив до ОСОБА_14 у гості. Остання розповідала їй, що 01.05.2013 р. у неї викрали комп`ютер. В крадіжці вона підозрювала ОСОБА_5 який потім, у її присутності, визнав, що викрав комп`ютер і обіцяв його повернути. 12.05.2013 р. хтось знову намагався викрасти майно ОСОБА_14 , розбивши вікно. Власниця будинку, де проживала ОСОБА_14 ОСОБА_15 , казала, що це був ОСОБА_5 , у якого на голові були колготки, але вона його впізнала. ОСОБА_5 в розмовах з ОСОБА_14 , які проходили в її присутності, пропонував повернути комп`ютер, шляхом його викупу і ОСОБА_14 дала йому гроші. Наступного дня до хвіртки підкинули системний блок. ОСОБА_14 боялась, що про крадіжку комп`ютера дізнається чоловік, тому взяла кредит у банку і купила новий комп`ютер. Потім ОСОБА_14 розповідала їй, що дзвонив ОСОБА_5 і пропонував гроші в обмін на те, щоб вона забрала заяву з міліції про крадіжку, на що вона погодилась, але ОСОБА_5 гроші їй не передав. Вона, ОСОБА_17 та ОСОБА_14 їздили до співмешканки ОСОБА_5 і той обіцяв повернути гроші. ОСОБА_14 боялась ОСОБА_5 , тому ОСОБА_17 її супроводжував. Для того щоб ОСОБА_14 забрала заяву з міліції, ОСОБА_5 пропонував їй 2 000 доларів США. Потім ОСОБА_14 казала їй, що ОСОБА_5 не повертає гроші, при цьому вона не хотіла розголосу. 01.06.2013 р. ОСОБА_14 телефонувала ОСОБА_17 та казала, що ОСОБА_5 погрожує їй і не повертає гроші. ОСОБА_17 з цього приводу телефонував ОСОБА_5 .
Аналогічні показання надав і свідок ОСОБА_17 , який додав, що ОСОБА_5 неодноразово казав йому, що саме він вчиняв крадіжки з будинку, де мешкала ОСОБА_14 . Він телефонував ОСОБА_5 , коли дізнався про вбивство ОСОБА_14 , той казав, що вже близько доби знаходиться в Одесі. ОСОБА_14 говорила йому, що просила власницю будинку не впізнавати ОСОБА_5 у міліції, якщо той поверне їй гроші. Від ОСОБА_14 йому відомо, що та писала заяву про те, що знайшла комп`ютер і золото. При цьому вона брала кредит і хотіла повернути гроші.
За даними договору № 401437991 від 03.05.2013 р., ОСОБА_14 уклала кредитний договір з ПАТ «Альфа-банк» на суму 13138,25 грн. для придбання комп`ютеру.
Свідок ОСОБА_15 показала, що на початку травня була вдома. Ввечері, почувши звук, схожий на вибух, вийшла на двір за будинком, де побачила розбите вікно. Вона зателефонувала ОСОБА_14 і почала відходити від вікна, побачила, що на кухні ворушиться штора. Вона подзвонила в міліцію. Через розбите вікно вистрибнув хлопець і вибіг через хвіртку. На голові у нього були дитячі колготки. Це був друг ОСОБА_14 ОСОБА_5 , на руках в нього були рукавички. Вона повідомила ОСОБА_14 кого побачила і та написала заяву в міліцію, надавала пояснення з цього приводу. Потім ОСОБА_14 просила її не впізнавати ОСОБА_5 , коли її викличуть, оскільки їй ( ОСОБА_14 ) погрожують. На початку травня вона бачила ОСОБА_14 , яка сказала, що у неї пропав комп`ютер, а крадіжка здійснена через вікно вночі. Вона дзвонила в міліцію, а потім сказала, що комп`ютер їй повернули.
З протоколів огляду місця події від 02.05.2013 р., 12.05.2013 р., 15.05.2013 р. вбачається, що оглядався будинок за адресою АДРЕСА_2 та його прилегла територія, в ході огляду виявлені та вилучені дитячі колготки, кам`яний булижник.
Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 показали, що від ОСОБА_14 їм стало відомо про крадіжку комп`ютера і в цьому остання підозрювала ОСОБА_5 . Потім ОСОБА_14 казала, що відбулась друга крадіжка, викрали золото і паспорт. Сусіди бачили як ОСОБА_5 виходив з вікна з панчохою на голові, і власниця будинку його впізнала. ОСОБА_5 згодом зізнався в крадіжці комп`ютера. ОСОБА_14 купила новий комп`ютер. Окрім наведених обставин, свідок ОСОБА_25 додала, що в травні ОСОБА_14 їй дзвонила, говорила, що їй погрожують. Хто погрожує, вона не казала. 01.06.2013 р. їй дзвонила ОСОБА_14 , з її слів вона зрозуміла, що ОСОБА_5 збирається повернути їй гроші, а вона повинна була забрати заяву з міліції, але вона не могла забрати заяву і гроші їй ОСОБА_5 не віддав.
Свідок ОСОБА_27 показала, що 12.05.2013 р. вона із ОСОБА_14 святкувала річницю весілля. ОСОБА_14 повідомила, що їй телефонувала власниця будинку, де вона мешкала і сказала, що у неї відбулась крадіжка, через що вона боялась ночувати вдома. 15.05.2013 р. ОСОБА_14 подзвонила і сказала, що написала заяву в міліцію. Чоловікові вона не говорила про крадіжку, а сказала, що комп`ютер згорів і вона купила новий. ОСОБА_14 розповідала їй, що старий комп`ютер знайшовся, а новий вибирала з ОСОБА_5 , якого підозрювала у крадіжці. 12.05.2013 р. він же намагався вкрасти новий комп`ютер, але його впізнала сусідка. ОСОБА_14 казала, що просила власницю будинку щоб та говорила, що не впізнала крадія, але сусідка сказала, що вже дала свідчення і змінювати їх не буде. ОСОБА_14 розповідала, що ОСОБА_5 обіцяв дати їй 1 000 доларів, якщо вона забере заяву з міліції, незважаючи на те, що вона фактично за 2 000 грн. викупила свій комп`ютер у ОСОБА_5 . ОСОБА_5 і його друзі погрожували ОСОБА_14 фізичною розправою.
Свідок ОСОБА_20 показала, що 12.05.2013 р. бачила ОСОБА_5 під час крадіжки. Вона почула звук розбитого скла, пішла до межі з будинком ОСОБА_15 і побачила, що у сусідки біля дому на землі лежить скло. ОСОБА_15 вийшла і сказала, що в кімнаті хтось є. Стоячи біля кухонного вікна, ОСОБА_15 стала викликати міліцію. Молодий чоловік, який знаходився в кімнаті, заліз на вікно, одягнув на голову дитячі колготки, стрибнув з вікна, обійшов хазяйку і підбіг до хвіртки, вийшов на АДРЕСА_3 , там в траву викинув колготки, сів у машину і поїхав. Від ОСОБА_15 їй стало відомо, що молодий чоловік це ОСОБА_5 , якого вона знає.
Свідок ОСОБА_28 показав, що 12.05.2013 р. він почув звук розбитого скла і побачив, як з подвір`я дому, де мешкає ОСОБА_14 , вибігав ОСОБА_5 , якого він до цього знав, оскільки працював у слідчому ізоляторі, де ОСОБА_5 утримувався під вартою.
За протоколом слідчого експерименту від 27.05.2013 р., за участю ОСОБА_5 , вбачається, що останній пояснив та показав на місцевості, як він 12.05.2013 р. проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки намагався викрасти 300 доларів США, але не зміг цього зробити, оскільки був помічений власницею будинку.

Оцінюючи показання потерпілих та свідків, з урахуванням положень ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, апеляційний суд враховує те, що в суді першої інстанції, наведених свідків попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведено до присяги, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України, їх показання є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами щодо достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Слід зазначити, що хоча деякі свідки у своїх показаннях і посилаються на висловлювання надані іншими особами, що в розумінні положень ст. 97 КПК України, є показаннями з чужих слів, проте такі показання за своїм змістом повністю узгоджуються між собою і сумнівів у своїй правдивості не викликають, в тому числі, і з приводу відносин ОСОБА_14 із обвинуваченим ОСОБА_5 , які їм ставали відомі протягом тривалого часу від самої ОСОБА_14 , допит якої є неможливим.

Враховуючи показання свідків, які стверджували про їх обізнаність про те що крадіжки вчинялись ОСОБА_5 , характеру взаємовідносин між обвинуваченим ОСОБА_5 та загиблою ОСОБА_14 щодо непорозумінь з приводу фінансових зобов`язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_14 , наявність погроз з боку ОСОБА_5 , внаслідок яких потерпіла згодна була забрати заяву про крадіжку з міліції та інших обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав наведені докази належними, допустимими та достовірними, які є достатніми та взаємопов`язаними для визнання ОСОБА_5 винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, поєднаного з проникненням у житло, та закінченому замаху на таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що винуватість ОСОБА_5 у крадіжці монітора «Samsung» та системного блоку не доведена, оскільки протягом місяця після отримання заяви потерпілої, правоохоронні органи не приймали заходів для встановлення особи, яка її вчинила, системний блок був повернутий потерпілій, а монітор не знайдений, не приймаються до уваги, оскільки дослідженими доказами встановлено, що обвинувачений перед потерпілою у присутності інших осіб визнав факт крадіжки і обіцяв повернути їх вартість у грошовому вимірі, у зв`язку з цим потерпіла намагалась забрати заяву про викрадення речей.

Твердження захисника про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки наявність у будинку предмету злочину 300 доларів США, не доведена, спростовується показаннями свідка ОСОБА_29 , яка була обізнана про наявність таких грошей, в домі де мешкала потерпіла, і після вбивства ОСОБА_14 , повідомила про їх відсутність.

Не заслуговують на увагу й доводи захисника про безпідставність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди через несплату судового збору, оскільки норми як кримінального, так і кримінального процесуального закону не містять положень, які регулюють питання сплати учасниками кримінального провадження судових витрат або судового збору, в тому числі й потерпілими, яким кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до показань свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 про непричетність ОСОБА_5 до вчинення крадіжки майна ОСОБА_14 01.05.2013 р., оскільки вони є близькими родичами обвинуваченого, а їх показання з цього приводу, не є чіткими та достовірними.

Що стосується доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, то вона підтверджена наступними доказами.
З протоколу слідчого експерименту від 04.06.2013 р., з фототаблицею до нього, вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 пояснив та показав на місцевості за яких обставин він вчинив вбивство ОСОБА_14 і заволодів її речами золотим ланцюжком, двома золотими каблучками, мобільним телефоном марки «НТС». Пояснив, що до дому, де мешкає ОСОБА_14 , він приїжджав двічі. Обидва рази на таксі, які викликав з квартири де він проживає. Тілесні ушкодження, які спричинили загибель ОСОБА_14 він наносив ножем. Коли він зрозумів, що потерпіла померла, то вирішив імітувати грабіж, для чого взяв резинові рукавички і забрав деякі речі. Після вбивства та заволодіння речами загиблої він поїхав. Через деякий час він повернувся на таксі, оскільки загубив на місці події пачку цигарок. Вдома він перевдягнувся, склав речі, на яких були сліди, і на таксі поїхав до морського вокзалу в м. Ізмаїлі, де викинув речі. Потім він повернувся на місце події, забрав свої цигарки. Він казав таксисту на ім`я ОСОБА_30 , який був його знайомим, що він вбив жінку. Після повернення додому, близько 03.00 год. виїхав до м. Одеси.
З роздруківок телефонних розмов оператора мобільного зв`язку «Київстар» слідує, що за допомогою мобільного зв`язку велись розмови між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 з 22:51:47 01.06.2013 р. до 00:36:48 02.06.2013 р.;
Відповідно протоколу затримання ОСОБА_5 від 02.06.2013 р., в останнього вилучено телефон «НТС» з документами на нього, ланцюжок з металу жовтого кольору та 2 каблучки з металу жовтого кольору.
Свідок ОСОБА_12 , будучи понятим при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 показав, що останній добровільно показав і розказав про обставини вбивства, в тому числі й те, що приїжджав до будинку на таксі, показував як і куди наносив потерпілій удари ножем.
Аналогічні показання надав і свідок ОСОБА_13 , який також був понятим при проведені слідчого експерименту, при цьому додав, що ОСОБА_5 розповідав, як заходив до двору, розмовляв із загиблою на веранді, казав, що його «переклинило» і він ножем вчинив вбивство. ОСОБА_5 повідомляв, що приїжджав до потерпілої на таксі, а сварка виникла через гроші, розповів та показав, як він поїхав до річки Дунай, щоб викинути речі, а потім повертався до будинку, де сталось вбивство, щоб забрати цигарки.
Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції показав, що працював водієм таксі на автомобілі «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 01.06.2013 р. він отримав замовлення на адресу магазину «Талісман». Він очікував пасажира, але його не було. Коли він телефонував диспетчеру, до машини підійшов хлопець та попросив відвезти в район школи № 11, на кут вулиць Короленка та Сафронова. Він відвіз його туди. Пасажир вийшов і сказав, що буде через 15 хвилин і попросив зачекати. Коли він сказав йому про оплату, той відповів що грошей немає і залишив в заставу телефон. Він чекав близько 30 хвилин і поїхав на інше замовлення. На телефон, який залишив пасажир, подзвонила жінка і попросила забрати пасажира. Він поїхав туди, де залишив пасажира, чекав його близько 10 хв. Коли хлопець прийшов, то попросив відвезти його назад, до магазину «Талісман». У нього був інший телефон і він розмовляв з дівчиною, якій сказав, що усе добре і він скоро буде. Пасажир був зростом близько 180 см. Під час впізнання він указав на двох хлопців, схожих на пасажира, якого він віз 01.06.2013 р., а в судовому засіданні свідок пояснив, що обвинувачений ОСОБА_5 це дійсно та людина, яку він обслуговував 01.06.2013 р.
За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.07.2013 р., ОСОБА_18 , серед пред`явлених для впізнання осіб вказав на осіб, які були поставлені під номерами 2 та 4 і пояснив, що ці дві особи схожі з особою, яку він в ніч з 1 на 2 червня 2013 року підвозив до будинку АДРЕСА_2 . Під № 2 позначено громадянина ОСОБА_31 , під № 4 позначено громадянина ОСОБА_5 .
За довідкою підприємства, яке надає послуги «таксі», 01.06.2013 р. з номеру телефону НОМЕР_2 о 22.02 год. замовляли таксі за адресою магазин «Талісман». На виклик виїжджав автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 . О 00.53 год. 02.06.2013 р., за тією же адресою, з того ж номеру телефону замовлено таксі марки «ВАЗ»;
Свідок ОСОБА_32 показала, що є співмешканкою ОСОБА_5 01.06.2013 р., близько 22.00 год., ОСОБА_5 хтось зателефонував, після чого він пішов з квартири і повернувся через 10-15 хв. Вдруге з квартири він пішов близько 00.00 год., викликавши таксі до магазину «Талісман». Потім він приїхав до дому і почав збиратися до м. Одеса. ОСОБА_14 вона знала, як знайому ОСОБА_5 , вона приходила до них у гості. Того вечора, 01.06.2013 р. ОСОБА_5 телефонувала ОСОБА_14 і він поїхав до неї, у зв`язку з чим вона приревнувала, і не дочекавшись його, лягла спати. Їй відомо, що ОСОБА_14 вимагала у ОСОБА_5 гроші. Також вона знає, зі слів ОСОБА_5 , що він розбив скло в домі де проживала ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_19 показав, що він працював водієм таксі на автомобілі «ВАЗ». 02.06.2013 р., близько 01.00 год. диспетчер повідомив про виклик таксі. Він приїхав за адресою магазин «Талісман» на вул. Репіна в м. Ізмаїлі. В машину сів ОСОБА_5 , якого він до цього знав і попросив відвезти на морський вокзал. У ОСОБА_5 з собою був пакет, що було в пакеті, він не бачив. На морському вокзалі вони зупинились, в районі рибозаводу, в 10-15 м. від води, ОСОБА_5 вийшов з пакетом «ВМW», а коли повернувся то був без пакету, вікно було відчинене, тому він чув плескіт води. Потім вони поїхали на вул. Грачова. По дорозі ОСОБА_5 сказав, що вбив погану людину. Коли вони приїхали на вул. Грачова, ОСОБА_5 зайшов до будинку і через декілька хвилин вийшов. В руках у нього була пачка цигарок та рукавички, які він викинув по дорозі до магазину «Талісман». ОСОБА_5 під час руху говорив, що якась дівчина хотіла його посадити. Він дзвонив своїй дівчині і казав, що скоро буде. ОСОБА_5 також повідомив, що на пачці сигарет його відбитки.
За даними протоколу слідчого експерименту від 31.07.2013 р. свідок ОСОБА_19 пояснив та показав на місцевості, що близько 00.50 год. він приїхав до магазину «Талісман» в м. Ізмаїл, за викликом. В автомобіль сів ОСОБА_5 , який запропонував йому проїхати до морського вокзалу в м. Ізмаїл. В руках у ОСОБА_5 був пакет. Проїхавши на вказане ОСОБА_5 на морському вокзалі місце, останній вийшов з машини, пройшов до берегу річки і викинув пакунок, який мав при собі. Потім ОСОБА_5 попросив проїхати на ріг вулиць Короленко та Сафронова в м. Ізмаїл. Там ОСОБА_5 вийшов з машини, зайшов до будинку АДРЕСА_2 , після чого повернувся. В руках в нього були рукавички і пачка цигарок, які він по дорозі до місця висадки (ріг вулиць І.Франко та Репіна) викинув.
Свідок ОСОБА_33 показала, що 01.06.2013 р вона знаходилась вдома. Близько 23.00 год. вона почула тупіт в районі хвіртки подвір`я, де проживала ОСОБА_14 , звук автомобілю, який їхав повільно, потім крик жінки, у зв`язку з цим розбудила чоловіка. З чоловіком вона вийшла з дому і вони пройшли до вул. Короленко, але там нікого не було. Через деякий час, вона побачила, що їде машина, але не таксі і записала номер машини. Машина їхала хвилин через 5-7 після криків. З чоловіком та собакою вони ходили по вулиці близько 5 хв., потім зайшли до дому, звідки побачили машину і людину, яку вона впізнати не може. Чоловік став викликати міліцію. З його слів їй відомо, що молодий чоловік, який приїхав на машині, зайшов до будинку, де проживала ОСОБА_14 , а потім вибіг.
Свідок ОСОБА_28 надав показання, які аналогічні показанням ОСОБА_34 . При цьому зазначив, що він з міліцією заходив у двір, де побачили загиблу ОСОБА_14 . Крики з подвір`я дома де мешкає ОСОБА_14 були з 00.15 год. до 00.30 год.
Свідок ОСОБА_29 , в суді першої інстанції, показала, що 02.06.2013 р. до них приїхали працівники міліції і повідомили, що ОСОБА_14 вбили. Вони поїхали на місце події, там все було в крові. Вона побачила, що по всьому будинку розкладені ножі, все було перевернуто. Телефон племінниці вона не знайшла, коробки від телефону не було, грошей також не було. Від ОСОБА_15 вона дізналась про крадіжки, які мали місце 02.05.2013 р. і 12.05.2013 р. Вона зателефонувала ОСОБА_35 , яка розповіла, що сестра спілкувалась з ОСОБА_17 і Вовою сусідом. Вона здогадалась, що це ОСОБА_5 . ОСОБА_15 сказала, що коли сестра написала заяву, то ОСОБА_17 і ОСОБА_16 просили її забрати заяву. В сестри були викрадені телефон марки «НТС», 200-300 доларів і гривні, зникли ланцюжок і дві золоті каблучки. ОСОБА_15 їй казала, що 12.05.2013 р. ОСОБА_5 розбив скло і перед нею вискочив у вікно в дитячих колготах на голові.
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 02.06.2013 р., на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , виявлено труп жінки. З місця події вилучені речі, сліди пальців рук, долоньок, пальчаток, змиви на ватних тампонах, тощо.
За змістом висновку судово-медичного експерта №30/32932013 від 13.06.2013 р., при дослідженні трупа ОСОБА_14 , виявлено загалом 31 колото-різану рану, перелами ребер, ушкодження легенів. Ці ушкодження відносяться до різних ступенів тяжкості, в тому числі, до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Первинною (основною) причиною смерті ОСОБА_36 слід вважати множинні колото-різані поранення бічної поверхні грудей ліворуч, задньої поверхні грудної клітки праворуч, проникаючих в грудну порожнину, з ушкодженням м`яких тканин, ребер, пристінкової плеври, лівої і правої легені, що ускладнилися масивною зовнішньою і внутрішньою кровотечею з пошкоджених посудин і послідувала від гострої крововтрати. Не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 , за обставин, вказаних в ході слідчого експерименту підозрюваним ОСОБА_5 в частині появи пошкоджень на грудній клітці і на обличчі.
За даними висновку судово-медичного експерта № 355 МК від 21.06.2013 р., на клапті шиї, вилученому від трупа ОСОБА_14 є одне ушкодження, що є колото-різаним, за морфологічними ознаками, яке могло бути утворене плоским колюче ріжучим предметом, обушок та лезо якого має максимальну ширину частини, що причинило травмування не більше 2,4 см. На клапті шкіри спини, який вилучено від трупа ОСОБА_14 виявлено 9 ушкоджень, що є колото-різаними, за морфологічними ознаками, які могли бути утворені плоским колюче ріжучим предметом, обушок та лезо якого має максимальну ширину частини, що причинило травмування не більше 2,4 см. Не виключається можливість утворення вищеописаних колюче-різаних ушкоджень клинком ножа, який описав підозрюваний ОСОБА_5 в ході допиту.
Експерт ОСОБА_21 , в суді першої інстанції показав, що був присутній при огляді місця події, під час проведення слідчого експерименту, склав висновок № 30/32932013 від 13.07.2013 р. Огляд трупа відбувся о 02.46 год. 02.06.2013 р. На підставі виявлених трупних плям дійшов висновку, що смерть ОСОБА_14 настала приблизно за 3 години до огляду, тобто близько 00.20 год.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_29 , ОСОБА_37 , ОСОБА_32 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з урахуванням положень ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, апеляційний суд враховує те, що в суді першої інстанції, наведених свідків попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведено до присяги, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України, їх показання є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами щодо достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками, немає, оскільки будь-яких даних об`єктивного характеру про їх зацікавленість в результатах розгляду справи, під час судового розгляду, не встановлено, і стороною захисту не надано, а їх показання співпадають з обставинами, відомості про які містяться в інших письмових доказах у кримінальному провадженні.

Отже, з урахуванням наведених доказів та показань свідків стосовно обставин подій, які відбулись в ніч з 01 на 02 червня 2013 року в домоволодінні за місцем мешкання ОСОБА_14 , ОСОБА_5 цієї ночі на таксі приїжджав до потерпілої, яку, керуючись корисливим мотивом, вбив та викрав її майно. Далі ОСОБА_5 , з метою приховання слідів вчиненого злочину, вдруге приїжджав до будинку, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належно оцінив зібрані у справі й дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та вбивстві, тобто умисному противоправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав правову позицію обвинуваченого, яка полягає у запереченні своєї причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів способом захисту, оскільки вона об`єктивно спростовується показаннями самого обвинуваченого, викладених у відповідних протоколах слідчих експериментів, які співпадають з фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими на підставі досліджених судом доказів.
Посилання сторони захисту на неналежність, недопустимість та недостовірність даних, що містяться у протоколах слідчих експериментів є безпідставними, оскільки аналізом зазначених процесуальних документів встановлено, що слідчі дії проведені з дотриманням положень ст. ст. 223, 240 КПК України у присутності захисника, жодних зауважень від учасників даних слідчих дій протокол не містить. Допитані судом першої інстанції, як свідки поняті, які приймали участь у проведенні 04.06.2013 р. слідчого експерименту з ОСОБА_5 підтвердили добровільність надання останнім показань та демонстрацію своїх дій під час вчинення злочину.
Під час наведеного слідчого експерименту, ОСОБА_5 детально розказав та показав на місці свої дії, направлені, як на вбивство ОСОБА_14 так і на приховування слідів злочину, що підтверджено за наслідками розгляду кримінального провадження.
При цьому, слід звернути увагу на ту обставину, що даних про характер, локалізацію і кількість тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_14 , у органу досудового розслідування, станом на 04.06.2013 р. день проведення слідчого експерименту із ОСОБА_5 не було, оскільки такі дані отримані лише після проведення судово-медичного дослідження (обстеження) трупа ОСОБА_14 № 293 у період з 03.06.2013 р. по 29.06.2013 р., тобто орган досудового слідства будь-яким чином впливати на зміст повідомлених ОСОБА_5 обставин вбивства ОСОБА_14 не мав можливості.
Та обставина, що понятими при проведенні слідчих експериментів залучались особи, які проходили навчальну практику в Ізмаїльському МВ ГУМВС України в Одеській області, не може бути підставою для визнання зазначених протоколів неналежними, недопустимими та недостовірними, оскільки доказів на підтвердження зацікавленості вказаних осіб у результатах розгляду кримінального провадження стороною захисту не надано.
Не заслуговують на увагу й доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_19 обмовляє його, через перебування з ним у неприязних стосунках, оскільки такі доводи є лише припущенням, і, жодним доказом наявним в матеріалами кримінального провадження не підтверджується.

Доводи сторони захисту про те, що під час досудового розслідування не знайдені речі, які ОСОБА_5 викинув у річку Дунай, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, посилаючись на довідку Ізмаїльського міськрайонного управління ДСНС України в Одеській області № 327 від 07.06.2013 р., за змістом якої, пошук речей є неможливим у зв`язку із сильною течією.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував у вироку показання: потерпілої ОСОБА_10 оскільки вона давала показання зі слів свідка ОСОБА_15 ; свідка ОСОБА_9 оскільки той перебував у закордонному рейсі і нічого не знав про наведені у вироку обставини; свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показання яких є неправдивими; свідка ОСОБА_18 оскільки обвинувачений заперечує, що їздив з ним до будинку АДРЕСА_2 , і при цьому цей свідок невпевнено впізнав ОСОБА_5 ; свідка ОСОБА_19 оскільки той перебував з ОСОБА_5 у неприязних стосунках; свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з тієї причини, що вони можуть бути зацікавленими особами, через те, що проходили практику в Ізмаїльському МВ ГУМВС України в Одеській області, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на те, що сукупність досліджених судом першої інстанції доказів, беззаперечно доводить вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно неправильної оцінки судом першої інстанції доказів у справі, зокрема показань свідків, недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, порушення приписів кримінального процесуального закону є безпідставними.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він є раніше не судимою особою та з приводу пом`якшення призначеного йому покарання, апеляційний суд доходить наступного.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості, суспільну небезпеку та характер вчинених ОСОБА_5 злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, а саме неодноразове притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та тяжкі наслідки від вчиненого злочину.
Разом з тим, положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання ОСОБА_5 за злочин передбачений п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, апеляційний суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який є особливо тяжким, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, відсутність обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання, доходить висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, але на певний строк.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р. зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно Прикінцевих положень, зазначений Закон застосовується до осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Із системного аналізу чинного кримінального процесуального законодавства вбачається, що якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 р. (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 р., тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.

За таких обставин, з урахуванням дат вчинення ОСОБА_5 злочинів (01.05.2013 р., 12.05.2013 р., 01.06.2013 р.), дати його затримання (02.06.2013 р.), набрання вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2014 р. законної сили, відповідно до ухвал Апеляційного суду Одеської області (21.04.2015 р., 30.08.2016 р., 17.08.2017 р.) їх скасування ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (19.04.2016 р., 23.03.2017 р.) та постановою Верховного Суду (03.07.2018 р.), апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р., необхідно зарахувати у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 02.06.2013 р по 21.04.2015 р., з 20.04.2016 р. по 30.08.2016 р., з 24.03.2017 р. по 17.08.2017 р., з 04.07.2018 р. по день набрання вироком законної сили, тобто по 10.12.2019 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а періоди з 22.04.2015 р. по 19.04.2016 р., з 31.08.2016 р. по 23.03.2017 р., з 18.08.2017 р. по 03.07.2018 р. з розрахунку день за день, оскільки у наведені періоди вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2014 р. відносно ОСОБА_5 набирав законної сили і останній відбував покарання за цим вироком.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 4 грудня 2014 року відносно ОСОБА_5 змінити.
Вважати ОСОБА_5 засудженим:
- за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 187 КК України з призначенням покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
За п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України пом`якшити ОСОБА_5 покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.), зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.06.2013 р по 21.04.2015 р., з 20.04.2016 р. по 30.08.2016 р., з 24.03.2017 р. по 17.08.2017 р., з 04.07.2018 р. по 10.12.2019 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 22.04.2015 р. по 19.04.2016 р., з 31.08.2016 р. по 23.03.2017 р., з 18.08.2017 р. по 03.07.2018 р. з розрахунку день за день.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3