Ухвала

Іменем України
04 червня 2020 року
м. Київ
справа № 0614/3005/2012
провадження № 51-10012км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року, якою постанову Малинського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року залишено без зміни.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 149 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 цього Кодексу вказаних осіб звільнено від відбування призначеного їм покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор прокуратури Малинського району Житомирської області подав апеляційну скаргу, однак постановою Малинського районного суду Житомирської області від 29 березня 2019 року зазначену скаргу залишено без руху, а особі, яка її подала, надано строк для усунення недоліків.
Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року повторну апеляційну скаргу прокурора визнано такою, що не підлягає розгляду, оскільки особа, яка подала скаргу, не усунула недоліків, зазначених у постанові цього ж суду від 29 березня 2019 року.
Оскаржуваною ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року постанову районного суду від 17 квітня 2019 року про визнання апеляційної скарги прокурора такою, що не підлягає розгляду, залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити кримінальну справу на новий апеляційний розгляд у зв`язку з істотними порушеннями кримінально-процесуального закону. Суть доводів прокурора зводиться до того, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без зміни постанову суду першої інстанції, дійшов необґрунтованого висновку про необхідність виконання прокурором вимог процесуального закону, а саме надання ним перекладеного на іншу мову тексту його апеляційної скарги на вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказує на те, що у кримінальній справі перебували апеляційні скарги як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, однак постановою місцевого суду зобов`язано здійснити переклад на іншу мову лише апеляційної скарги прокурора, що не відповідає засадам диспозитивності у кримінальному процесу, а також принципу «рівності можливостей».
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор вважав доводи касаційної скарги обґрунтованими та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність доводів прокурора, просила касаційну скаргу останнього залишити без задоволення, а постановлену у справі ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 377 КПК України 1960 року при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою. Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляції, та зіставити їх з наявними у справі доказами, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, ці вимоги закону в даній справі належним чином не виконані.
У поданій на постанову районного суду апеляції прокурор стверджував, що його повторна апеляційна скарга на вирок районного суду від 04 вересня 2014 року повністю відповідала вимогам ст. 350 КПК України 1960 року. Прокурор не погоджувався з тим, що саме він повинен був надати перекладений текст своєї апеляційної скарги. При цьому прокурор зазначав про те, що нормами КПК України 1960 року не передбачено процедури залучення прокурором перекладача на стадії апеляційного розгляду, а тому вважав, що перекладач має призначатись саме під час судових засідань. Також прокурор вказував, що в ході апеляційного розгляду буде забезпечена участь перекладача, а тому необхідність надання перекладеного тексту його апеляційної скарги на мову урду є недоцільним.
Апеляційний суд, пославшись на те, що ОСОБА_6 не володіє українською мовою, а тому відповідно до вимог ст. 19 КПК України 1960 року прокурор повинен був подати апеляційну скаргу на вироком Малинського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2014 року разом із її перекладом на мову урду, визнав доводи апеляційної скарги прокурора безпідставними.
Однак колегія суддів не може погодиться з наведеним та вважає, що апеляційний суд у своєму рішенні не навів відповідних норм процесуального закону, згідно з якими така обставина, як подання апеляційної скарги без відповідного її перекладу на іншу мову, є підставою для прийняття рішення про визнання її такої, що не підлягає розгляду.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 19 КПК України 1960 року особам, що беруть участь у справі і не володіють мовою, якою провадиться судочинство, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною мовою і користуватися послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що слідчі та судові документи, відповідно до встановленого цим Кодексом порядку, вручаються обвинуваченому в перекладі на його рідну мову або іншу мову, якою він володіє.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 351 КПК України 1960 року засудженому, що утримується під вартою, повідомлення про надходження апеляції та її копія вручаються через начальника відповідної установи. Одночасно йому роз`яснюється право протягом

п`яти діб з часу вручення цих документів подати свої заперечення

на апеляцію.
Враховуючи наведене, місцевий суд з огляду на положення ч. 3 ст. 19, ч. 2 ст. 351 КПК України 1960 року зобов`язаний був надати для вручення обвинуваченому в перекладі на його рідну мову повідомлення про надходження апеляції прокурора та її копію.
Крім того, як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції у цій справі був залучений перекладач з української мови на мову урду, тобто згідно з вимогами ст. 19 КПК України перекладач був залучений для участі у судовому розгляді, а також для перекладу відповідних документів.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно врахувати наведене в цій ухвалі, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року та прийняти законне й обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.
Керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд за скаргою на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року.
Ухвала Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3