ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2023/19 Справа № 183/304/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003708 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 26 липня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що він має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, у розшук жодного разу не оголошувався.
Посилається на те, що судом не було враховано, що він самостійно з`являвся до правоохоронних органів за їх вимогами, що свідчить про відсутність в нього умислу на переховування від суду.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 рокупродовжено обвинуваченому ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 26 липня 2019 року.
Суддею в обґрунтування свого рішення зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 є раніше судимим, злочини, що інкримінуються, учинив в короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, має постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, являється інвалідом ІІ групи, разом з тим, обвинувачується, в тому числі і у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено на строк до 12 років позбавлення волі, із конфіскацією майна, а тому у випадку зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, може перешкоджати судовому провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим відділом Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській областіпроводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003708від 14.11.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді від 01.12.2017 року до обвинуваченого ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 28.05.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений може перешкоджати судовому провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 є раніше судимим, злочини, що інкримінуються, вчинив в короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, має постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, являється інвалідом ІІ групи, окрім цього, обвинувачується, в тому числі і у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, ОСОБА_9 є раніше судимою особою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Твердження про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, не може бути взяте до уваги, оскільки судом при розгляді клопотання вказана обставина була врахована.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, колегія суддів вважає таким, що не зменшує заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Доводи про те, що обвинувачений у розшук жодного разу не оголошувався, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки судом враховано тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , а також, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів в короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення та відповідає правовим позиціям ЄСПЛ (п.34 Рішення ЄСПЛ «Сельчук проти Турції», п.9 рішення ЄСПЛ «Мацнеттер проти Австрії»).
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ _________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4