Ухвала
іменем України
13 вересня 2019 року

м. Київ
справа №528/567/18
провадження №51-4554 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 4 червня 2019 року,
встановив:
За вироком Чорнухинського районного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорний Ріг Семенівського району Чернігівської області та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за ст. 395 Кримінального кодексу України (далі КК) - до покарання у виді арешту на строк 1 місяць;
- за ч. 2 ст. 289 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2016 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 3 місяці. Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів та процесуальних витрат.
Як установив суд першої інстанції, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 2 квітня 2018 року ОСОБА_4 було встановлено адміністративний нагляд на строк 1 рік із забороною виходу з будинку/квартири з 22:00 по 06:00 год, виїзду в особистих справах за межі району/міста, а також зобов`язанням з`являтися на реєстрацію до поліції 2 рази на місяць.
Засуджений ОСОБА_4 , будучи ознайомленим 10 квітня 2016 року в Старобабанівській виправній колонії № 92 із вищевказаним судовим рішенням та своїм обов`язком не пізніше 12 квітня 2018 року прибути до обраного місця проживання на АДРЕСА_1 та зареєструватися в Гребінківському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі Гребінківський ВП) і будучи попередженим про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення ним правил адміністративного нагляду і несвоєчасне прибуття до обраного місця проживання та реєстрації в поліції, 12 квітня 2018 року умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду після звільнення з місць позбавлення волі у встановлений строк не прибув до обраного місця проживання без поважних причин. У подальшому, прибувши 2 травня 2018 року до вищевказаного обраного місця проживання, до Гребінківського ВП на реєстрацію не з`явився.
Окрім того, в ніч з 5 на 6 травня 2018 року ОСОБА_4 з метою крадіжки шляхом вільного доступу потрапив на територію господарства потерпілого ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 , де з використанням знайденого ключа відкрив запірний пристрій на дверях сараю та проник до його приміщення, звідки повторно, таємно, умисно, з корисливою метою незаконно заволодів належним потерпілому мопедом марки «Suzuki» моделі «Adress» чорного кольору вартістю 3419 грн, який викотив із території господарства та яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_5 майнової шкоди на вказану суму.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 4 червня 2019 року вказаний вирок залишив без змін.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , останній просить на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), змінити судові рішення щодо нього, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 289 на ч. 3 ст. 185 КК; на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2016 року і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що мопед з об`ємом двигуна 49 см3 не є механічним транспортним засобом у розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху, а отже згідно з приміткою до ст. 286 КК не є предметом злочину, передбаченого ст. 289 цього Кодексу, що свідчить про відсутність у його діях складу інкримінованого йому діяння. Вважає, що призначене йому районним судом покарання, яке і в подальшому було визнано апеляційним судом необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 , та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи ОСОБА_4 про те, що мопед марки «Suzuki» моделі «Adress» із об`ємом двигуна 49 см3 не є механічним транспортним засобом, що, на думку засудженого, свідчить про відсутність у його діях складу інкримінованого йому злочину, є безпідставними.
Так, у цьому провадженні, як убачається з копії вироку, суд першої інстанції встановив факт незаконного заволодіння засудженим мопедом марки «Suzuki» моделі «Adress» чорного кольору вартістю 3419 грн який він викотив із території господарства та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
За установлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_4 обґрунтовано отримало юридичну оцінку за ч. 2 ст. 289 КК.
Також у своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 зазначає про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.
Однак із такими доводами погодитися не можна.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК урахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного. Крім того, суд встановив обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та вжитті заходів з відшкодування шкоди і врахував обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів. Також суд взяв до уваги думку потерпілого, який наполягав суворо ОСОБА_4 не карати.
Зваживши на всі наведені обставини, районний суд умотивовано дійшов висновку про призначення засудженому покарання, необхідного і достатнього для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, виходячи зі змісту ухвали апеляційного суду, доводи сторони захисту про неправильну правову кваліфікацію діяння за ч. 2 ст. 289 КК та невідповідність призначеного місцевим судом покарання ОСОБА_4 ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість були предметом перевірки в порядку апеляційної процедури. Такі доводи суд апеляційної інстанції належним чином розглянув і вмотивовано визнав їх необґрунтованими, зазначивши відповідні підстави, на яких залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 .
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом є належно вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних судових рішень і вмотивованість їх висновків з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання засудженому ОСОБА_4 ступеню тяжкості кримінального правопорушення через суворість, останній у касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга засудженого та додані до неї матеріали не дають підстав для задоволення цієї скарги, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзасудженого ОСОБА_4 на вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 4 червня 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3