Провадження № 11-кп/4820/166/19
Справа № 686/2673/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001173 від 30 грудня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 21 листопада 2018 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк призначеного ОСОБА_9 покарання термін його попереднього ув`язнення з 31 грудня 2017 року до дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 тримання під вартою залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 8953 грн. 97 коп. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди. У випадку отримання ОСОБА_7 відправлених на його ім`я від обвинуваченого ОСОБА_9 грошових переказів на загальну суму 6000 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі - 2953 грн. 97 коп. матеріальної шкоди.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст..100 КПК України.
30 грудня 2017 року, приблизно о 19 год. 50 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», розташованому по вул. Центральна, буд.5/1, в с.Велика Калинівка, Хмельницького району, Хмельницької області, де в компанії з односельчанами розпивав спиртні напої, на ґрунті сталих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , який в іншій компанії, за сусіднім столом також вживав спритні напої.
Так, у вказаний час та місці ОСОБА_9 , будучи ображеним на потерпілого за побиття, яке мало місце декілька місяців тому, сприйняв поведінку ОСОБА_7 , який сміявся, як образливу на свою адресу. При цьому, з мотивів помсти за насмішки, а також попереднє побиття, ОСОБА_9 , з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, встав із-за столу, взяв з щита на стіні пожежну сокиру та утримуюючи її обома руками за топорище умисно наніс зверху потерпілому, який сидів за столом, а помітивши дії обвинуваченого виставив руку вперед, один удар, який прийшовся в руку та область голови потерпілого.
Внаслідок вказаних протиправних дій, ОСОБА_9 умисно спричинив ОСОБА_7 відкриту черепно-мозкову травму із тілесними ушкодженнями у вигляді рани м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови та лівої вушної мушлі, перелому лівої скроневої кістки склепіння черепа з переходом на основу черепа в проекції пірамідки скроневої кістки, гематоми лівого зовнішнього слухового проходу, запалення середнього вуха зліва з явищами ураження лівого лицьового нерву та лівого слухового нерву, забою головного мозку легкого ступеню, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, а в решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому вказує, що суд мотивував своє рішення лише показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не мав наміру заподіяти смерть потерпілому, а наніс йому удар сокирою через те, що ОСОБА_7 насміхався над ним та провокував його, при цьому, у нього не було жодних перешкод нанести потерпілому інші удари в життєво-важливі органи і таким чином вбити ОСОБА_7 , якби у нього був такий намір.
Крім того зазначає, що при ухваленні вироку судом не враховано, що ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи із потерпілим ОСОБА_7 в приміщенні магазину «Продукти», розташованому по вул. Центральна, 5/1, в с. Велика Калинівка Хмельницького району Хмельницької області, де під час конфлікту мав можливість спричинити останньому тілесні ушкодження шляхом нанесення різного роду ударів руками чи ногами, за допомогою інших предметів. Проте, обвинувачений ОСОБА_9 саме з метою вчинення вбивства потерпілого схопив пожежну сокиру, та наніс в швидкій послідовності один цілеспрямований удар нею в життєво-важливий орган, а саме в голову, з прикладанням сили, чим спричинив тілесні ушкодження потерпілому, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Окрім того, на думку апелянта, судом не мотивовано своє рішення, у зв`язку із чим не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 а саме, що ОСОБА_9 після нанесення удару сокирою, топорище якої зламалось, взяв із щита лопату для захисту, передбачаючи напад потерпілого та бійку.

Посилається і на те, що місцевим судом необґрунтовано взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що останній завдав удару пожежною сокирою ОСОБА_7 у зв`язку із його провокативною поведінкою та насмішками, тоді як свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані в судовому засіданні на зазначені обставини не вказували, не зазначав про це і сам потерпілий ОСОБА_7 .
Звертає увагу і на те, що місцевий суд прийшов до помилково висновку про відсутність у ОСОБА_9 умислу на вчинення вбивства ОСОБА_7 , при цьому не врахувавши в повій мірі особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (два рази) за умисні тяжкі злочини, судимості за які погашено в силу ст.89 КК України.
Вказане, на думку апелянта, свідчить про те, що ОСОБА_9 , вчиняючи вказаний злочин в стані алкогольного сп`яніння з використанням сокири, цілеспрямовано мав намір вчинити вбивство потерпілого ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на їх заперечення, потерпілого, який поклався на думку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах, доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненому визнав повністю та показав, що з потерпілим він знайомий тривалий час і раніше у них були товариські стосунки, вони разом відпочивали і допомагали один одному. Приблизно за пів року до події, потерпілий ОСОБА_7 разом зі своїм зятем побили його, через що він дві неділі перебував на лікарняному. Після цього, потерпілий став поширювати про нього серед односельчан різні чутки та насміхався. 30 грудня 2017 року, у вечірній час, коли він прийшов у вищевказаний магазин, де в компанії з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вживав пиво, потерпілий ОСОБА_7 відпочивав в компанії з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за сусіднім столиком і також вживали спиртні напої. При цьому, потерпілий знову розпочав насміхатись над ним, а на прохання припинити не реагував. Спочатку ОСОБА_9 терпів, а коли на чергове прохання до потерпілого припинити його чіпати, ОСОБА_7 сказав, що зараз подзвонить зятю ОСОБА_17 і вони знову поб`ють його, то не стримався, взяв зі щита сокиру і тримаючи обома руками за топорище, з метою спричинити фізичний біль потерпілому, наніс зверху один удар ОСОБА_7 . Від такого удару топорище сокири зламалось, а він передбачаючи, що після цього розпочнеться бійка з потерпілим взяв зі щита для оборони лопату. В цей час його стали зупиняти присутні, а він помітивши, що ОСОБА_7 залишається на місці викинув лопату на підлогу. Вбивати потерпілого він не бажав, намагався нанести удар тупим краєм сокири в область плечей ОСОБА_7 , а коли помітив кров на голові останнього, то просив викликати швидку, перебував поруч потерпілого і особисто намагався зупинити кровотечу до прибуття медпрацівників. Свої протиправні дії пояснює нестриманістю на провокаційну поведінку потерпілого ОСОБА_7 .
Так, потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що дійсно, раніше у нього були добрі стосунки з ОСОБА_9 до березня 2017 року, коли між ним та його зятем на ім`я ОСОБА_18 з однієї сторони та ОСОБА_9 з іншої сторони сталася боротьба, в ході якої вони з зятем можливо і наносили удари останньомув в голову. 30 грудня 2017 року, приблизно о 19 год. 50 хв., він в компанії з ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в магазині «Продукти», що по вул. Центральна, буд.5/1, в с.Велика Калинівка, Хмельницького району, Хмельницької області вживали спиртні напої та розмовляли. Там же, але в іншій компанії з ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , за сусіднім столиком відпочив і ОСОБА_9 . В якийсь момент останній його покликав і коли він повернувся, то побачив, що останній стояв з сокирою. При цьому, обвинувачений замахнувся із-за голови і наніс удар, від якого потерпілий прикрився рукою. Від удару в руку топорище зламалось, а сокира вдарила потерпілого в ліву частину голови, розрізала вухо. Після цього, ОСОБА_9 трусив його за голову і сказав, що виконав свою обіцянку відплатити потерпілому за його побиття тим же, а також сказав, що потерпілий виживе. В подальшому хлопці з компанії ОСОБА_9 вивели останнього на вулицю.
Про те, що у вказаний час і місці саме ОСОБА_9 за вищевикладених обставин наніс сокирою, яку взяв з пожежного щита в приміщенні магазину, один удар в область голови потерпілого ОСОБА_7 , який сидів за столом, внаслідок чого спричинив останньому травму голови, підтвердили в судовому засіданні, кожен окремо і свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Також, зазначали, що від удару топорище сокири зламалось, хлопці з компанії ОСОБА_9 заспокоїли його, після чого обвинувачений будь-якої агресії до потерпілого не проявляв. Поряд з іншими обвинувачений просив викликати швидку, допомагав зупинити кровотечу у потерпілого.
Аналогічні та послідовні показання щодо обставин вчинення злочину обвинуваченим, з демонстрацією на місці пригоди, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надавали і в ході досудового розслідування, що підтверджується відомостями з відповідних протоколів про проведення з кожним з них окремо слідчих експериментів від 31.12.2017 року, з долученими фототаблицями.
З показань свідка ОСОБА_21 дружини потерпілого слідує, що коли у вечірній час 30 грудня 2017 року їй повідомили про те, що ОСОБА_9 сокирою наніс удар в голову її чоловікові ОСОБА_7 , то відразу прибула на місце пригоди. В магазині побачила закривавленого чоловіка, який був при свідомості, з раною на голові, поряд якого знаходився обвинувачений ОСОБА_9 , який поводився спокійно, без агресії. Підтверджує, що в березні того ж року, їх зять разом з потерпілим побили ОСОБА_9 , після чого мати обвинуваченого попереджала її, що останній хоче помститися.
Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується:
- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.12.2017 року, щодо повідомлення ОСОБА_7 в правоохоронні органи про спричинення йому ОСОБА_9 за вищевикладених обставин тілесних ушкоджень;
- відомостями з протоколу огляду місця події від 30.12.2017 року з долученою фототаблицею, якими підтверджується місце скоєння злочину, а саме приміщення магазину «Продукти», розташованому по АДРЕСА_2 , де було виявлено сліди скоєння злочину, як то зламану сокиру, сліди речовини схожої на кров, яка згідно висновків експерта імунолога №№28,29 від 04.01.2018 року та №27 від 12.01.2018 року, відомостей з протоколів про отримання зразків для експертизи від 02.01.2018 року, обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 є кров`ю останнього;
- відомостями з протоколу огляду предмету від 03.01.2018 року, з додатками у виді фототаблиці та відеозапису камери спостереження магазину, де зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_9 бере з щита сокиру і наносить нею удар потерпілому ОСОБА_7
- висновком судово-медичного експерта №81 від 31.01.2018 року, де зокрема зазначено, що у потерпілого ОСОБА_7 станом на 30.12.2017-16.01.2018 року (відомий період часу, протягом якого він був обстежений лікарями-спеціалістами) виявлена відкрита черепно-мозкова травма з тілесними ушкодженнями у вигляді рани м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови та лівої вушної мушлі, перелому лівої скроневої кістки склепіння черепа з переходом на основу черепа в проекції пірамідки скроневої кістки, гематоми лівого зовнішнього слухового проходу, запалення середнього вуха зліва з явищами ураження лівого лицьового нерву та лівого слухового нерву, забою головного мозку легкого ступеню. Дані пошкодження могли утворитися від одноразової дії тупо-загостреного чи гострого краю твердого предмету з поверхнею, що рубає, яким могла бути сокира, за механізмами: «удар» (забій мозку), «удар-розсічення роз`єднання» (рана), «удар-занурення-розсування» (перелом), «удар» (гематома), про що свідчать локалізація, характер і властивості даних ушкоджень, які за своїми ознаками відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння. Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного зросту. Властивості описаних вище тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення в час, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи.
Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Так, при призначенні покарання судом враховано, що ОСОБА_9 злочин вчинив вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи з позитивної сторони, а також і те, що активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував спричинені збитки потерпілому, провокаційну поведінку потерпілого та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Тому, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою той обвинувачується, в мінімальних розмірах.
Доводи прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України перевірені судом апеляційної інстанції та є безпідставними з огляду на таке.
Згідно керівних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року (п.4) особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Крім того, п.22. вказаної постанови визначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, само по собі ще не свідчить про наміри винної особи на умисне вбивство.
Визначальним при цьому є те, що ОСОБА_9 , за наявності умислу на вбивство потерпілого, не мав перешкод для його реалізації та у разі дійсного наміру на позбавлення життя ОСОБА_7 мав можливість довести його до кінця, проте він цього не зробив. Саме тому, висновок місцевого суду про недоведеність стороною обвинувачення умислу на вбивство потерпілого є правильним, кваліфікація дій обвинуваченого за наслідками, що настали, вірною.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду, про те, що зі змісту обвинувального акту слідує, і зокрема, формулювання обвинувачення, в основі обґрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_9 як закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, з метою позбавлення життя потерпілого, наніс останньому один удар вказаною сокирою в область життєво-важливого органу голови», чим умисно спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними в момент заподіяння. Таким чином, ОСОБА_9 виконав усі дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_7 , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак останній закрив голову рукою, тому злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 ». З наведеного, на думку суду, слідує, що врахувавши характер знаряддя злочину, як придатне для спричинення смертельного тілесного ушкодження, локалізацію тілесного ушкодження в життєво важливий орган голову, орган досудового розслідування не врахував інших вищезазначених обставин конкретної справи, які мають значення для визначення спрямованості умислу обвинуваченого. Зокрема, показань обвинуваченого, про небажання вбивати потерпілого і наміри нанести удар в область плечей ОСОБА_7 , показань потерпілого, з яких слідує, що обвинувачений мав намір віддячити йому за побиття тим же і сподіваннями ОСОБА_9 на те, що потерпілий одужає, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, пов`язану з наданням допомоги потерпілому, відсутність будь-яких інших доказів, які б безпосередньо вказували на наміри ОСОБА_9 вчинити вбивство потерпілого. Суперечливим також, на думку суду, виглядає і згідно формулювання обвинувачення висновок органу досудового розслідування про те, що обвинувачений нанісши потерпілому удар сокирою, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з огляду на те, що причина з якої злочин не було закінчено, а саме те, що потерпілий закрив голову рукою, передувала діям обвинуваченого, була помітна і зрозуміла для останнього. Спростовують такий висновок органу досудового розслідування послідуючі дії обвинуваченого, який після нанесення удару сокирою, топорище якої зламалось, взяв зі щита лопату, з його слів для захисту, передбачаючи напад потерпілого та бійку, які в свою чергу, свідчать про не усвідомлення ОСОБА_9 інкримінованих йому наслідків нанесеного ним сокирою удару у виді спричинення смерті потерпілому. Відтак, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, на переконання суду, залишилось не доведеним поза розумним сумнівом і ґрунтувалось в тому числі на припущеннях органу досудового розслідування. Такі висновки випливають з вищенаведених доказів, в тому числі показів потерпілого, свідків, обвинуваченого, які суд визнає не спростованими.
Твердження прокурора про не взяття до уваги показань потерпілого ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки усім доказам судом надана належна оцінка і наведені докази не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки узгоджуються між собою, є логічними, послідовними, в основу вироку покладено показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, які були ними надані в судовому засіданні в суді першої інстанції, та які в своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги прокурора. Колегія суддів вважає, що обставини вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні і наданим в судовому засіданні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.
З врахуванням викладеного, підстав для скасування вироку, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 листопада 2018 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді