Справа № 480/1297/19
Провадження №1-кп - 480/308/19
Вирок
Іменем України
24 жовтня 2019 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Іллічівська смт.Олександрівка Одеської області, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23.04.2014 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді механіка-радіотелеграфіста відділення командно-штабних машин взводу зв`язку батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні матрос
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
в с т а н о в и в:
Досудовим розслідуванням та під час судового розгляду встановлено, що 12.03.2015 року ОСОБА_4 був призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2015 року № 105 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка-радіотелеграфіста відділення командно-штабних машин взводу зв`язку батареї управління та артилерійської розвідки зазначеної військовий частини та відповідно цьогож наказу з 19.04.2015 року вибув на табірник збір до 235 міжвидового центру підготовки підрозділів (військова частина НОМЕР_2 ) для прийняття участі в бойовому злагоджені підрозділі.
27.05.2015 року близько 08год.00хв. матрос ОСОБА_4 діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не маючи будь-яких поважних причин, без дозволу командування самовільно залишив табірний збір військової частини НОМЕР_1 яка дислокувалась на території військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 міжвидовий центр підготовки підрозділів) в АДРЕСА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
12.07.2019 року о 09год.00хв. матрос ОСОБА_4 добровільно з`вився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону та повідомив про себе, як військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби та припинив ухилятися від військової служби.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби) вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
24 жовтня 2019 року в даному кримінальному провадженні між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ч.1 ст.468 КПК України.
Відповідно до угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч.4 ст.407 КК України, щодо узгодженого покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладення на нього обов`язків згідно п.п.1,2, ч.1 ст.76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які зрозумілі обвинуваченому які передбачені ст.ст.473, 476 КПК України.
Суд заслухав в судовому засіданні думку прокурора, який вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, та просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити підозрюваному узгоджене в угоді покарання.
Підозрюваний ОСОБА_4 визнав себе винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним; з наданих суду матеріалів кримінального провадження, вбачається, що скарги підозрюваний ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій підозрюваного за ч.4 ст.407 КК України є правильною. Злочин, у вчиненні якого підозрюваний ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином і відповідно до вимог ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним може бути укладена у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладена сторонами угода є добровільною. Взяті підозрюваним на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
За таких обставин, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
За вчинене кримінальне правопорушення підозрюваний ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Керуючись ст.ст. 314-316, 368,370, 468, 469,472, 475 КПК України, суд -
Ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 жовтня 2019 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладення на нього обов`язків згідно п.п.1,2, ч.1 ст.76 КК України.
На вирок може бути подана апеляція до судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1