Справа № 301/680/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/110/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Фанчиково Виноградівського району Закарпатської області та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, із вищою освітою, яка перебувала у спеціальному званні радника податкової та митної справи 2-го рангу, державного службовця 9 рангу, яка на момент інкримінованих дій працювала на посаді начальника Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, на даний час тимчасово не працюючої, неодруженої, раніше не судимої,

за ч.3 ст.368 КК України

з апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу Прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2018 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою підготовчого судового засідання обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному 03 жовтня 2014 р. до ЄРДР за №0000196, по обвинуваченню ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, повернуто до Прокуратури Закарпатської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі суду виявлених недоліків.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона, будучи начальником Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, шляхом залучення третьої особи ОСОБА_8 в якості посередника, який не був обізнаний із її протиправними намірами, 08 жовтня 2014 р. приблизно о 15.00 год. одержала від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 21 000,00 грн. за сприяння, з використанням службового становища, у безперешкодному відшкодуванні ТОВ «ІО-Супер-Нова» сум податку на додану вартість та в подальшому безперешкодному відшкодуванні такого податку.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вказав на те, що виклад обвинувачення є неконкретним, адже в ньому не зазначено, в чому полягає використання ОСОБА_7 влади та службового становища, кваліфікація її дій за ч.3 ст.368 КК України не містить посилання на редакцію відповідної норми, яка неодноразово змінювалась, також в обвинувальному акті не обґрунтовано процесуальний статус ОСОБА_9 , який є чи то потерпілим від злочину, чи свідком зі сторони обвинувачення. На переконання місцевого суду, зазначені недоліки обвинувального акту перешкоджають розгляду по суті справи про обвинувачення ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з рішенням про повернення обвинувального акта, прокурор подав на ухвалу суду апеляційну скаргу, в якій вказує про необґрунтованість такого рішення. Зокрема, звертає увагу на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 містить усі необхідні складові елементи, визначені статтею 291 КПК України, і відображає позицію сторони обвинувачення. Водночас, суд, на думку апелянта, даючи оцінку фактичним обставинам справи, кваліфікації дій особи, вийшов за межі повноважень, наданих суду під час підготовчого судового провадження, адже усі ці питання підлягають з`ясуванню в судовому засіданні при розгляді справи по суті. Крім цього, апелянт стверджує, що обвинувальний акт це процесуальне рішення, яким прокурор висуває особі обвинувачення і яким завершується досудове розслідування, відповідно, доведення обставин, викладених у цьому акті, - це обов`язок прокурора в судовому засіданні по розгляду обвинувального акта, а не в підготовчому судовому провадженні, яке покликане вирішити організаційні питання підготовки до такого розгляду. На переконання прокурора, повертаючи обвинувальний акт, суд фактично позбавив його права на зміну обвинувачення в суді і доказування тих обставин, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні. З урахуванням викладеного прокурор просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

До початку розгляду справи в апеляційному суді від обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких висловлюється незгода з позицією прокурора про безпідставне повернення судом обвинувального акту. При цьому, звертається увага на те, що суд першої інстанції жодним чином не вдавався до оцінки кваліфікації дій обвинуваченої і встановлення фактичних обставин справи, про що зазначає обвинувач у своїй апеляційній скарзі, адже в оскаржуваній ухвалі йдеться лише про неконкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Крім цього, на думку сторони обвинувачення, безпідставними є твердження прокурора про позбавлення його місцевим судом шляхом постановлення оскаржуваної ухвали права на зміну обвинувачення в суді, оскільки його подальші можливі процесуальні дії не є предметом дослідження в підготовчому судовому засіданні. У запереченні також наголошується, що рішення про повернення обвинувального акту приймалося судом першої інстанції, зокрема, й на виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2018 р., в якій вказано на процесуальні порушення, що були раніше допущені місцевим судом, і його висновки є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи. За таких обставин обвинувачена та її захисник вважають апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою і просять в її задоволенні відмовити.

Крім цього, 31 травня 2019 р. обвинуваченою ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_10 подано спільну заяву про розгляд справи апеляційним судом без їхньої участі. При цьому, просять врахувати їхні доводи, викладені у запереченні на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, дослідивши подані заперечення сторони захисту, вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотивуючи своє рішення про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказав, що в такому відсутнє належне формулювання обвинувачення, яке унеможливлює якісний і повний захист особи, і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для повернення даного акту прокурору для усунення таких недоліків. Також судом першої інстанції зазначено про те, що в обвинувальному акті відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України має міститися правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Однак, всупереч зазначеним вимогам процесуального закону, прокурором, незважаючи на неодноразові уточнення обвинувачення, чітко не зазначено редакції положень кримінального закону, в яких сформульоване обвинувачення, що пред`явлене ОСОБА_11 за ч.3 ст.368 КК України.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, при цьому, враховує наступне.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема ст.291 КПК України.

Згідно із ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Наведений перелік вимог до обвинувального акту є вичерпним.

Як встановлено, в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_7 , наявні усі перелічені законом елементи. Зокрема, такий акт містить вказівку на правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на конкретні положення закону України про кримінальну відповідальність та формулювання самого обвинувачення. Так, описуючи суспільно небезпечні дії, вчинення яких ставиться у вину ОСОБА_11 , слідчий зазначив, що остання, будучи начальником ДПІ в Іршавському районі, шляхом залучення третьої особи ОСОБА_8 в якості посередника, який не був обізнаний із її протиправними намірами, одержала від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 21 000 гривень за сприяння з використанням службового становища у безперешкодному відшкодуванні ТОВ «ІО-Супер-Нова» сум податку на додану вартість та в подальшому безперешкодному відшкодуванні такого податку. Разом з цим, чітко вказується, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є одержання неправомірної вигоди службовою особою для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Також слід зазначити, що суд розглядає справу про обвинувачення особи у відповідності до вимог матеріального закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Тому, колегія суддів вважає, що твердження суду першої інстанції про відсутність в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 належної правової кваліфікації кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є безпідставними. Як вбачається з описової частини обвинувального акту, виклад обвинувачення, що пред`явлене ОСОБА_11 , є чітким і зрозумілим, а тому, не створює жодних перешкод для ефективного захисту ОСОБА_7 від такого обвинувачення.

Також колегія суддів повністю погоджується з доводами апелянта про те, що, даючи оцінку фактичним обставинам справи, кваліфікації дій особи, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих суду під час підготовчого судового провадження, адже усі ці питання підлягають з`ясуванню в судовому засіданні при розгляді справи по суті.

Щодо невизначеності в обвинувальному акті процесуального статусу ОСОБА_9 , який, як зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, є чи то потерпілим від злочину, чи свідком зі сторони обвинувачення, то такий висновок є необґрунтованим. В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 чітко зазначено, що потерпілих у кримінальному провадженні немає (т.3 а.с.25, т.5 а.с.241).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора стосовно необґрунтованості судового рішення про повернення обвинувального акту, які він наводить у своїй апеляційній скарзі.

Водночас безпідставними є доводи сторони захисту, наведені у запереченні на апеляційну скаргу прокурора, про те, що ухвала про повернення обвинувального акту постановлена на виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2018 р., якою констатовано процесуальні порушення, допущені місцевим судом при ухваленні обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 . В дійсності вказаною ухвалою апеляційної інстанції стверджено про вибірковий підхід місцевого суду до оцінки доказів (т.7 а.с.42), внаслідок чого вирок суду було скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Відповідно, при новому розгляді справи суд повинен був належним чином дослідити докази та прийняти законне рішення. Однак, суд позбавлений права оцінювати докази та вирішувати питання винуватості чи невинуватості особи у вчиненні злочину на стадії підготовчого судового засідання. Отже, в даному випадку висновки апеляційного суду підлягали врахуванню на стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала як така, що є неогрунтованою, підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволити.
Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2018 р., якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, повернуто прокурору, скасувати. Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.368 КК України в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4