Справа № 645/5750/18
Провадження № 1-кп/645/314/19
УХ В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 р. Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

За участю прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 ,

Обвинуваченого ОСОБА_4 ,

Адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час утримується в ХУВП №27, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді зазначене кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 8 грудня 2019 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що 08.12.2019 року закінчується строк тримання обвинуваченого під вартою, ризики, визначені раніше судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, не зникли, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який було обрано в рамках кримінального провадження порушеного за ч. 1 ст. 121 КК України, обвинуваченим було порушено, обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, усі свідки по справі допитані не всі. Тому вважала, що крім тримання під вартою не можливо обрати більш м`який запобіжний захід, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. Крім того заявила клопотання про доставлення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання примусово приводом.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні. Крім того зазначив, що обвинувачений не має можливості впливати на свідків, оскільки особи свідків йому не відомі, усі знайомі свідки вже допитані. Також вказав, що клопотання прокурора, є безпідставним та необґрунтованим, прокурором не зазначено нові підстави для продовження запобіжного заходу, відсутнє письмове клопотання, що є недопустимим. Просив змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт. Проти задоволення про привід свідків не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку адвоката та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора посилаючись на його необґрунтованість та на недоведеність ризиків на які вказує прокурор та змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт, оскільки перебуваючи в умовах СІЗО у нього погіршилося здоров*я та належного лікування він не отримує. Також зазначив, що переховуватись від слідства та впливати на свідків не збирається.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , до судового засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності у судовому засіданні, цивільні позови не заявляли.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження суд приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинувачених, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Всі обставини справи на цій стадії процесу судом не встановлені, будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на теперішній час не встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальний правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 ч. 2 ст. 121 КК України. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; незаконний вплив на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, не наведено.

Заслухавши думку прокурора, про необхідність продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисника та думку обвинуваченого, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; незаконний вплив на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, не наведено. Також судом враховується той факт, що в рамках кримінального провадження порушеного за ч. 1 ст. 121 КК України відносно ОСОБА_4 , ухвалою слідчого судді від 01.08.2018 року обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який обвинуваченим було порушено та з 16 вересня 2018 року він обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні та обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки в рамках розгляду кримінального провадження не допитані свідки та обвинувачений може впливати на вказаних учасників кримінального провадження, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі від п`яти років та раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно матеріалів обвинувального акту, обвинуваченим було порушено.
Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінальних правопорушень (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).
Суд вважає реальними, обґрунтованими та такими, що не переставали існувати заявлені прокурором ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, при цьому враховується особа обвинуваченого.

Зазначені ризики виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на будь-який інший більш м`який запобіжний захід, оскільки не забезпечать їх уникнення. Сторона захисту у своїх запереченнях не надала достатніх доводів для суду для скасування запобіжного заходу.

За таких обставин, суд вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, а тому клопотання обвинуваченого та захисника адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.
Враховуючи неможливість проведення судового розгляду кримінального провадження у строк до 8 грудня 2019 року, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 січня 2020 року.

Окрім того, виходячи з принципів, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, продовжуючи ОСОБА_4 запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування, суд вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці, переглядати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та застосувати до свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привід через органи внутрішніх справ для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 314-316 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 30 січня 2020 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 відмовити.

В судовому розгляд по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 121 КК України оголосити перерву до 20 грудня 2019 на 12 год. 30 хв.

Доставити приводом у судове засідання, яке відбудеться 20 грудня 2019 року о 12 год. 30 хв. в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова свідків:

-ОСОБА_6 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 ,

-ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_3 .
Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1