КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
власника майна ОСОБА_6
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.07.2019 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000315 від 25.05.2018, погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, яке є власністю підозрюваної ОСОБА_6 , а саме: легковий автомобіль марки BMW X5, р.н. НОМЕР_1 , 2004 р.в., VIN код № НОМЕР_2 , з метою подальшого забезпечення виконання вимог ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України в частині додаткової міри покарання - конфіскації майна.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
У апеляційній скарзі захисник зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику власника майна та/або його представника, а належним чином завірену копію ухвали йому вручено 09.08.2019.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що у клопотанні слідчого не обґрунтовано підстави чи наявність розумних підозр вважати, що рухоме майно, яке на праві власності належить підозрюваній, є доказом злочину, який розслідується у кримінальному провадженні № 0000315.
Посилаючись на положення Наказу від 06.04.2016 № 139 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», апелянт зазначав, що надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.
Долучений до клопотання витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань підписано слідчим, як реєстратором. Однак слідчий до клопотання не долучив докази того, що він є уповноваженим на здійснення функцій реєстратора у розумінні вищевказаного наказу.
Крім того, зазначений документ не є витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, оскільки в ньому відсутня інформація про повідомлення про підозру підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, а отже, на думку захисника, слідчий суддя повинен був відмовити у задоволені клопотання слідчого від 04.07.2019.
Слідчим не доведено, що легковий автомобіль, який належить на праві власності підозрюваній, визнаний речовим доказом у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України, та на підставі цього потребує накладення арешту.
Крім того, матеріали клопотання не містять відомості про власника транспортного засобу, а долучені слідчим до клопотання результати аналітичного пошуку транспортного засобу по «НАІС ДДАІ» МВС України, сформовані 12.06.2019, не є документами у розумінні п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України.
У клопотанні слідчого від 04.07.2019 зазначено майно, на яке слідчий просить накласти арешт, проте не зазначено його вид.
Слідчим до клопотання не долучено оригінали документів, а копії документів виготовлені слідчим з порушенням вимог ч. 4 ст. 99 КПК України, у зв`язку з чим клопотання слідчого у відповідності до ч. 3 ст. 171 КПК України підлягало поверненню.
Слідчим суддею при розгляді клопотання допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, ухвалу слідчого судді ухвалено незаконним складом суду.
Зокрема, захисник зазначав, що відповідно до п. 2.3.45. "Положення про автоматизовану систему документообігу суду" у редакції від 15.09.2016, клопотання та скарги по одному кримінальному провадженню передаються раніше визначеному слідчому судді, якщо інший порядок не визначений зборами суддів. Тобто, на переконання захисника, за конкретним кримінальним провадженням повинен бути закріплений слідчий суддя. Першим судовим рішенням по кримінальному провадженню №0000315 є ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 від 30.08.2018, а тому, на переконання апелянта, саме вказаному судді повинно було бути передане для розгляду клопотання слідчого про арешт майна.
З наведених підстав слідчого суддю ОСОБА_11 визначено з порушенням положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Ухвала слідчого судді постановлена з порушенням ч. 3 ст. 172, ч. 7 ст. 173 та ч. 7 ст. 376 КПК КПК України, оскільки її постановлено без виклику власника майна, та копію ухвали не надіслано підозрюваній чи її захиснику, які не були присутні в судовому засіданні, у строк, що встановлений законодавством.
Крім того, ухвала не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, оскільки не містить зазначення місця її постановлення; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваної, року, місяця і дня її народження, місця народження і місця проживання; вказівки закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; не містить сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження; встановлених судом обставин із посиланням на докази; та не містить строку і порядку набрання законної сили.
У судове засідання захисник ОСОБА_7 не з`явився, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлений.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції перебуває кримінальне провадження № 0000315 від 25.05.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 317. ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 313 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України, з метою незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах діє злочинна організація, яка включає п`ять і більше осіб, має керівника, чітку ієрархією, загально визначені правила поведінки, домовленість та готовність до вчинення злочинів всіма членами групи у будь-який час.

Учасники вказаної злочинної організації вчинюють дії щодо незаконного придбання та зберігання обладнання, з метою виготовлення особливо небезпечних наркотичних засобів психотропних речовин або їх аналогів та подальшого їх незаконного збуту в особливо великих розмірах, організовують та утримують місця для незаконного виробництва та виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів та надають приміщення з цією метою, керуючись мотивами корисної зацікавленості.
В подальшому учасники злочинної організації здійснюють незаконне систематичне пересилання наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах на території України за допомогою пошти, користуючись послугами служби доставки «Нова пошта». Відправлення наркотичних засобів здійснюється з Одеської області до різних областей країни, де інші учасники групи виконують подальшу розсилку наркотиків до регіонів України іншим учасникам групи, які, отримуючи вказане поштове відправлення, здійснюють незаконний збут наркотичних засобів серед невизначеного кола осіб, за що отримують грошові кошти, які в подальшому розміщують у банках, а також використовують такі для придбання об`єктів, майна, що підлягає приватизації, чи обладнання для виробничих чи інших потреб та використовують такі доходи (кошти і майно) з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів у великих розмірах.
Проведеними слідчими діями та розшуковими заходами встановлено, що до вищевказаної протиправної діяльності причетна група осіб, однією з яких являється ОСОБА_6
11.04.2019 о 00 год. 30 хв. ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру в участі у злочинній організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а також участі у злочинах вчинюваних такою організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 255 КК України, та у незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчинених злочинною організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.
10.07.2019 старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням від 04.07.2019 про накладення арешту на майно, яке є власністю підозрюваної ОСОБА_6 , а саме: легковий автомобіль марки BMW X5, р.н. НОМЕР_1 , 2004 р.в., VIN код № НОМЕР_2 , з метою подальшого забезпечення виконання вимог ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України в частині додаткової міри покарання - конфіскації майна.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.07.2019 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на майно, яке є власністю підозрюваної ОСОБА_6 , а саме: легковий автомобіль марки BMW X5, р.н. НОМЕР_1 , 2004 р.в., VIN код № НОМЕР_2 , з метою подальшого забезпечення виконання вимог ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України в частині додаткової міри покарання - конфіскації майна.
Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що санкція ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України передбачає як обов`язкове додаткове покарання конфіскацію майна, а тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна ОСОБА_6 та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 .
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майн
Таким чином, накладення арешту на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , після набуття останньої статусу підозрюваної є обґрунтованим.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні з огляду на те, що органами досудового розслідування зібрані вагомі докази, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання у виді конфіскації майна.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження і забезпечення можливої конфіскації майна.
Викладені в апеляційній скарзі доводи з приводу того, що слідчим не обґрунтовано підстави чи наявність розумних підозр вважати, що рухоме майно, яке на праві власності належить підозрюваній, є доказом злочину, який розслідується у кримінальному провадженні № 0000315, та не доведено, що дане майно визнано речовим доказом у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України, слід визнати необґрунтованими, з урахуванням того, що метою арешту у даному конкретному випадку є забезпеченням можливої конфіскації майна як виду покарання, а відповідно до ч. 3, 5 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Посилання апелянта на невідповідність витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є самостійною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Доводи захисника про те, що до клопотання не долучено оригінали документів, а копії документів виготовлені слідчим з порушенням вимог ч. 4 ст. 99 КПК України, що не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.
Твердження апелянта, що клопотання слідчого не містить відомостей про власника транспортного засобу, є непереконливими, оскільки до клопотання слідчого долучено результати аналітичного пошуку транспортного засобу по «НАІС ДДАІ» МВС України (а.с. 51-54), відповідно до яких власником автомобіля марки BMW X5, р.н. НОМЕР_1 , 2004 р.в., є ОСОБА_6 . Посилання захисника на невідповідність даних документів п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України є безпідставним.
Крім того, ОСОБА_6 в судовому засідання підтвердила, що вона є власником даного автомобіля.
Доводи апелянта про те, що в клопотанні слідчого не зазначено вид майна, на яке він просить накласти арешт, на думку колегії суддів, є такими, що не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.
Посилання захисника на порушення порядку визначення судді для розгляду даного клопотання, ретельно перевірялися, але не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, з урахуванням наявного у матеріалах провадження протоколу автоматичного визначення слідчого судді, відповідно до якого, автоматизованою системою визначено головуючого суддю ОСОБА_12 (а.с. 56). Порушень вимог ст. 35 КПК України колегія суддів не вбачає.
Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України, та містить у собі відомості, передбачені ч. 5 ст. 173 КПК України, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.
Посилання захисника на те, що ухвала слідчого судді постановлена без виклику власника майна, є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року про накладення арешту на легковий автомобіль марки BMW X5, р.н. НОМЕР_1 , 2004 р.в., - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3