Справа № 448/188/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/890/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Арламівська Воля Мостиського району Львівської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, раніше не судимого,
за ч.2 ст.125 КК України

з апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 21 серпня 2019 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000550 від 07.07.2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду.

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 06.07.2016 року близько 11:00 год. на території господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, кинув в сторону своє сестри ОСОБА_9 фрагментом металевої труби, довжиною 40-50 см., діаметром 1-1.5 см., якою влучив у праву ногу ОСОБА_9 , в район гомілково-ступневого суглобу, внаслідок чого заподіяв останній травму правої ноги із крововиливом в м`які тканини нижньої третини правої гомілки, гомілково-ступневого суглобу, правої ступні та садно-поверхневу рану в нижній третині правої гомілки, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалу місцевого суду оскаржено потерпілою ОСОБА_9 , яка не погоджується з прийнятим рішенням про залишення без розгляду її цивільного позову у кримінальному провадженні про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином. У своїй апеляційній скарзі потерпіла зазначає, що, як на підставу для залишення цивільного позову без розгляду, суд послався на ст.129 КПК України, однак, зазначеною нормою не надано повноважень суду залишати без розгляду заявлений цивільний позов при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Додатково потерпіла наголошує на тому, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито з нереабілітуючих підстав, тому, на її думку, цивільний позов підлягав вирішенню по суті. З урахуванням наведеного апелянт просить ухвалу суду першої інстанції в частині рішення про залишення її цивільного позову без розгляду скасувати і призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідача, доводи потерпілої ОСОБА_9 на підтримання поданої апеляційної скарги і її пояснення щодо невідшкодування обвинуваченим шкоди, заподіяної злочином, позицію захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про відсутність підстав для вирішення цивільного позову ухвалою місцевого суду, думку прокурора про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Таким чином, процесуальний закон містить імперативну норму щодо форми вирішення заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову і чітко пов`язує ухвалення рішення про його задоволення чи відмову в задоволенні виключно з оформленням такого рішення в обвинувальному вироку чи ухвалі про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

У даному випадку кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України завершене судом першої інстанції з постановленням ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст.49 КПК України.

Відповідно, підстав вирішувати по суті заявлений потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов у суду не було, адже ухвалене підсумкове процесуальне рішення не з числа тих, які передбачені ч.1 ст.129 КПК України.

Вказівка апелянта на те, що відносно ОСОБА_7 кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав не спростовує правильності ухваленого місцевим судом рішення про залишення без розгляду цивільного позову потерпілої.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу потерпілої на те, що вона вправі звернутися до ОСОБА_7 з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 21 серпня 2019 р. у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4