ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1657/19 Справа № 199/2622/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні заяв засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, -
В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року було відмовлено в задоволенні заяв засудженого ОСОБА_7 від 04.05.2016 року та від 17.04.2018 року про скасування за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 12.06.2001 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за п.п. а, г, е, зст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 42 КК України (в редакції 1960 року).
Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на те, що всі обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_7 , були відомі як йому так і складу суду, в тому числі і Верховному Суду України під час перегляду вироку у відношенні ОСОБА_7 , а тому судом не встановлено будь-яких обставин, які у розумінні ст.ст. 459, 462 КПК України, можна вважати нововиявленими.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу за результатами розгляду заяви від 04.05.2016 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 12.06.2001 року відносно нього.
Засуджений ОСОБА_7 вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, оскільки дане рішення було постановлено без дотримання вимог ч. 1 ст. 466 КПК України, відповідно до яких заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається протягом двох місяців з дня її надходження.
Окрім того, засуджений ОСОБА_7 зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не було проаналізовано та не надано відповідей на його важливі і вирішальні аргументи, які він висловив 03.04.2019 року в судовому засіданні, а саме те, що зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо яких була порушена кримінальна справа щодо зловживання владою та посадовим становищем, не є тими працівниками міліції, про які йдеться у вироку, оскільки вони під час провадження працювали слідчими в Амур-Нижньодніпровській районній прокуратурі м. Дніпропетровська, і що про це було достовірно відомо судовій колегії Дніпропетровського обласного суду 12.06.2001 року при винесенні щодо нього обвинувального вироку. Вказує, що в судовому засіданні Дніпропетровського обласного суду саме прокурор ОСОБА_11 повідомив цю недостовірну інформацію, що стало причиною, з якої колегія зазначила її у вироку. Таким чином, на думку цього апелянта, викладений в оспорюваному вироку суду висновок про проведення прокурорської перевірки за заявами підсудних про застосування до них працівниками міліції недозволених методів ведення досудового розслідування є помилковим, а фактично таку перевірку згідно ухвалі Дніпропетровського обласного суду від 18.01.2001 р. проведено не було.
Проте, як зазначає засуджений ОСОБА_7 , і цим його доводам суд першої інстанції не дав оцінки та вони залишились поза увагою, що призвело до порушення його інтересів, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справі, які на думку ОСОБА_7 перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того вказує, що перевірка за заявами його та інших підсудних про застосування до них працівниками міліції недозволених методів ведення досудового розслідування проведена не була і на даний час її проведення не є можливим з огляду на збіг строку притягнення останніх до юридичної відповідальності та настання за цей час смерті низки осіб, пояснення яких мали б значення, у зв`язку із чим докази у справі, добуті внаслідок таких порушень, та похідні від них докази мають бути визнані недопустимими.
Одночасно зазначає про сумнівність показань потерпілої ОСОБА_12 та суперечливість висновків суду за епізодом нападу на останню 08.05.1998 р. з огляду на те, що міліцейська форма, яка згідно вироку була використана ним при скоєнні цього злочину, була викрадена з військової частини № НОМЕР_1 наприкінці травня 1998 року, тобто з`явилася у його користуванні пізніше.
Вказує, що згідно поясненням допитаного судом першої інстанції судового експерта ОСОБА_13 характер виявлених на трупі потерпілого ОСОБА_14 тілесних ушкоджень і та обставина, що кляп, який знаходився у ротовій порожнині останнього, був просякнутий кров`ю, у сукупності свідчить про те, що цей потерпілий був живий тривалий час після закриття ротової порожнини кляпом, що, на думку апелянта, спростовує правильність висновків суду про умисність позбавлення життя ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 12.06.2001 року відносно ОСОБА_7 за нововиявленими обставинами в повному обсязі.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вказує, що в заяві про перегляд вироку суду обвинуваченим ОСОБА_7 зазначалось, що нововиявленою обставиною, яка могла вплинути на рішення суду, але не була відома та не могла бути відома суду та засудженому під час судового розгляду, належить неправильність висновку експерта Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз № 1379-Э від 06.08.1998 року на якому ґрунтується вирок суду.
Так в ході розгляду заяв судом в якості спеціаліста було опитано ОСОБА_13 для роз`яснення вищевказаного висновку. З його пояснень можна прийти до висновку, що особи, якими було вчинено розбійний напад на ОСОБА_14 не мали на меті завдання йому смерті, що виключає умисне вбивство даного потерпілого.
Крім того, експертом при проведенні судово-медичної експертизи було порушено ряд норм Правил проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро судово-медичної експертизи та не було зафіксовано порядок та перелік його дій при проведенні огляду трупа та його дослідженні.
Враховуючи вищезазначені обставини, покладення в основу вироку даного висновку експерта, на думку захисника ОСОБА_8 , призвело до невірного визначення причин смерті ОСОБА_14 , що в свою чергу призвело до того, що ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні умисного злочину.
Вважає, що дані нововиявлені обставини дають суду підстави переглянути вирок Дніпропетровського обласного суду від 12.06.2001 року і за результатами цього перегляду виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю вини у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_14 та у завданні йому тяжких тілесних ушкоджень.
Захисник ОСОБА_8 вказує, що вищевикладене не було в повній мірі взято до уваги судом першої інстанції, а отже рішення прийняте без врахування зазначених фактів, є неповним, однобічним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні засуджений та захисник підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг сторони захисту та просили задовольнити їх в повному обсязі з підстав наведених у них.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг засудженого та захисника та просив залишити апеляційні скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Так, згідно ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
Нововиявленими обставинами, відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Нововиявленими обставинами належить вважати обставини, які одночасно: об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи; не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та заявнику; мають істотне значення для справи і потребують окремого розслідування.
Не можуть вважатися нововиявленими обставини, які грунтуються на переоцінці досліджених судом доказів, нові докази, виявлені після постановлення судового рішення, що переглядається, а також нові доводи, міркування, оцінки.
Як вбачається з матеріалів провадження, нововиявленою обставиною заявник ОСОБА_7 вважає неправильність висновку експерта Дніпропетровського обласного бюро СМЕ від 06.08.1998 р. № 1379-е та висновків суду про причину і обставини настання смерті потерпілого ОСОБА_14 , що грунтуються на ньому.
На підтвердження своїх доводів у цій частині заявник вказує на порушення Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, які, на його думку, було допущено експертом ОСОБА_15 у процедурі проведення судово-медичної експертизи та при складанні вказаного висновку; неповноту проведеного дослідження; невідповідність висновків експерта про причини настання смерті потерпілого ОСОБА_14 тілесним ушкодженням та слідам, виявленим на трупі потерпілого вдавленим відбиткам нігтів на передньо-боковій поверхні шиї трупу, кляпу у ротовій порожнині, набряку мозку та легенів, наявності згортків крові у носових ходах, що утворилися прижиттєво.
На думку ОСОБА_7 , вказані обставини у сукупності підтверджують, що фактично смерть потерпілого ОСОБА_14 настала не від механічної асфіксії внаслідок стискання заявником органів його шиї, як про це зазначив суд у вироку на підставі помилкового висновку судово-медичного експерта, а від асфіксії внаслідок закриття носових отворів згортками крові в умовах закриття ротової порожнини потерпілого кляпом.
Крім того, нововиявленою обставиною заявник вважає неповноту проведення перевірки за повідомленнями його та інших підсудних про застосування до них працівниками міліції недозволених методів ведення досудового розслідування.
Обгрунтовуючи свої доводи у цій частині, вказує, що такі дії мали місце з боку визначеного кола осіб працівників органів міліції, і саме щодо них належало провести перевірку згідно ухвали Дніпропетровського обласного суду від 18.01.2001 р. Разом із тим, як вбачається з постанови в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_16 від 30.01.2001 р., таку перевірку було проведено щодо інших осіб слідчих прокуратури ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , а питання щодо законності дій працівників міліції взагалі не розглядалося та процесуальне рішення із цього приводу відсутнє.
Аналізуючи наведені заявником обставини, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що наведені засудженим ОСОБА_7 обставини не є нововиявленими у розумінні ст. 460 КК України, оскільки являють собою не фактичні обставини, що мають значення для справи, існували до моменту її вирішення та не були відомі суду та заявнику, а нові міркування, доводи та аргументи, сформульовані заявником після ухвалення оспорюваного вироку суду, в тому числі зі змісту нормативних документів та наукових джерел в галузі судово-медичної експертизи, факт існування та зміст яких також не можуть вважатися нововиявленими обставинами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що висновок судово-медичного експерта від 06.08.1998 р. № 1379-Е та акт судово-медичного дослідження № 1379 від 25.05.1998 р. наявні у матеріалах справи, їх сутність та зміст були відомі заявнику до ухвалення оспорюваного вироку суду, як був він обізнаний і про встановлений у межах досудового розслідування характер та обсяг тілесних ушкоджень, виявлених на трупі потерпілого ОСОБА_14 . Фактично доводи заяви ОСОБА_7 у відповідній частині зводяться до висловлення незгоди з висновками суду щодо оцінки вказаних відомостей та вимоги про їх переоцінку з урахуванням наведених заявником міркувань, які були сформульовані ним пізніше ухвалення оспорюваного вироку, після ознайомлення із нормативними документами та науковими джерелами в галузі судово-медичної експертизи.
Також в матеріалах справи наявна постанова в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_16 від 30.01.2001 р.,, а отже як суд, так і ОСОБА_7 вже на етапі судового розгляду були обізнані про обсяг перевірки, проведеної за повідомленнями останнього та інших підсудних щодо застосування до них незаконних методів ведення досудового розслідування, як були відомі заявнику і посади слідчих ОСОБА_17 та ОСОБА_10 та правоохоронний орган, співробітниками якого останні були. Таким чином, заявник не був позбавлений можливості у межах судового провадження заперечувати з цих підстав допустимість доказів, а доводи його заяв у цій частині полягають у переоцінці доказів у справі з урахуванням обставин, які були відомі заявнику та суду на етапі судового розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , доводи яких полягають у висловленні незгоди з оспорюваною ухвалою суду та повторенні аргументів, викладених у заявах про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами, з якими не можна погодитись з вищенаведених міркувань.
Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на недотримання судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 466 КПК України щодо необхідності розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами протягом двох місяців з дня її надходження не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані доводи мають формальний характер і не стосуються суті судового рішення, що переглядається в апеляційному порядку, а отже не обгрунтовують апеляціййні вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 459, 460, 466, 467 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні заяв засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4