Справа № 645/3291/18
Провадження № 1-кп/645/229/19

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2019 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працює, раніше судимого 26.07.2013 року Кремінським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 186 КК до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком у виді 1 року; 23.06.2014 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 186, ст. ст. 69, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 28.01.2015 року Кремінським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі; 13.07.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком у виді 3 років, 17.05.2018 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.4 ст.296 КК України, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

встановив:

11.10.2017 року в денний час, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку-гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та, знаючи, що у будинках-гуртожитках вказаного типу вільний доступ до туалетної кімнати, вирішив зайти до вказаного будинку, для того, щоб справити свої фізіологічні потреби.
Скориставшись тим, що двері до під`їзду зазначеного будинку не зачинені, ОСОБА_4 увійшов до будинку-гуртожитку та піднявшись на другий поверх, побачив на другому поверсі будинку побутову кімнату. Вважаючи що вказане приміщення є туалетною кімнатою, ОСОБА_4 через відчинені двері, шляхом вільного доступу, увійшов до вказаного побутового приміщення, де на столі, що був розташований в кімнаті побачив барсетку, в якій знаходився мобільний телефон ТМ «Meizu М5с», який належав раніше незнайомому йому ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, взяв зі столу барсетку, в якій знаходився мобільний телефон ТМ «Meizu М5с», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №54 від 22.11.2017 року складає 2820 гривень. Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину пішов, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2820 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину згідно обвинувального акту визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро покаявся, обставини вчиненого злочину, викладені у вироку вище, не заперечував. Пояснив, що в приміщенні будинку-гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , він опинився, шукаючи туалет, випадково побачив барсетку та заволодів нею. Після цього він вийшов з приміщення гуртожитку, роздивився, що знаходиться в барсетці, а саме якісь документи та телефон ТМ «Meizu М5с». Барсетку та речі, що в ній перебували, він викинув, з мобільного телефону витягнув сім-карту, а телефон здав до ломбарду з метою отримати гроші, які витратив на власні потреби. Завдану потерпілому шкоду він не відшкодував, проте у вчиненому щиро кається.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про слухання кримінального провадження без участі потерпілого в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Цивільний позов потерпілим не заявлений.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою усіх учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорювалися, докази у судовому засіданні не досліджувалися згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України, та суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Вивченням в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, пов`язані із заволодінням чужим майном, не працює, має постійне місце проживання в м. Кремінна Луганської області, проте пояснює, що опинився в м. Харкові, де вчинив злочин, з метою заробітків, в той же час офіційних джерел власного існування довести суду не може, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в силу ст. 66 КК України, суд визнає щире розкаяння у вчиненому.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції кримінального закону, яким передбачена відповідальність за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані, що характеризують його особу, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання. Зокрема до уваги судом приймається та обставина, що обвинувачений раніш неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, пов`язані із заволодінням чужим майном, фактично злочин вчинив під час іспитового строку, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 року, офіційних джерел власного існування довести суду не може, завдану злочином шкоду потерпілому не відшкодував. Поряд з цим суд враховує, що злочин вчинений ОСОБА_4 в молодому віці, він має позитивні характеристики за місцем проживання.

Приймаючи до уваги, що вироком Кремінського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.4 ст.296 КК України за злочин, вчинений ним 29.01.2018 року, із призначенням покарання за сукупністю вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 року в порядку ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, остаточне покарання ОСОБА_4 , суд призначає за сукупністю злочинів в порядку, передбаченому ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, ОСОБА_4 зараховується покарання, відбуте частково за попереднім вироком Кремінського районнного суду Луганської області від 17.05.2018 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КПК України, в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року, яка була чинною на момент вчинення злочинів, за які він засуджується, тобто з розрахунку один день попереднєго ув`язнення за один день позбавлення волі.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зарахування до строку відбування покарання часу попереднього ув`язнення, зарахованого вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 13.07.2017 року з 12.05.2017 року по 13.07.2017 року, та строку попереднього ув`язнення, зарахованого вироком Кремінського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року з 29.01.2018 року по день набрання вироком законної сили, а також до часу етапування в установу відбуття покарань та часу тимчасового переведення до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для розгляду вказаного кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі задоволенню не підлягає.

Як визначалося положеннями ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, чинної в період з 24.12.2015 року по 20.06.2017 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Встановлено, що зарахування часу попереднього ув`язнення з 12.05.2017 року по 13.07.2017 року здійснено за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 13.07.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_4 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, до 4 років позбавлення волі із звільненням від покарання з випробувальним терміном на 3 роки в порядку ст.75 КК України. Таким чином, зарахування судом строку попереднього ув`язнення мало місце в межах іншого кримінального провадження. До повного відбуття покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 13.07.2017 року, ОСОБА_4 вчинив новий злочин, за яким він був засуджений вироком Кремінського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року, при цьому покарання за сукупністю вироків ОСОБА_4 було призначено шляхом часткового приєднання покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 13.07.2017 року з остаточним призначенням покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Таким чином, в даному випадку порядку повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком судом не застосовувалося, мало місце часткове приєднання частини невідбутого покарання у виді 6 місяців позбавлення, а як слід не проводилося і зарахування строку попереднього ув`язнення за попереднім вироком.
З аналогічних підстав судом не проводиться зарахування строку попереднього ув`язнення за попереднім вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 13.07.2017 року і при постановленні даного вироку.
Питання про речові докази суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, і призначити покарання один рік позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за данним вироком та вироком Кремінського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року визначити ОСОБА_4 остаточне покарання чотири роки вісім місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 10.09.2019 року.

В строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Кремінського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року з 29.01.2018 року по 09.09.2019 року включно, тобто у виді 01 року 07 місяців 09 днів.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишити тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Речовий доказ по справі, телефон ТМ «Meizu М5с»,після набрання вироком законної сили - вважати повернутим у власність потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суд роз`яснює обвинуваченому та потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий - суддя