Справа № 471/996/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000337, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 жовтня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, освіта базова загальна середня, зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 24 жовтня 2018 року близько 20 : 00 год., ОСОБА_4 в ході розмови із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дізнався про наявність у останнього коштів, отриманих у якості орендної плати.

В цей час у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення цих грошових коштів, реалізуючи який ОСОБА_4 пішов до домоволодіння ОСОБА_8 , що розташоване по АДРЕСА_2 , де, близько 20:30 год., з метою викрадення чужого майна, шляхом відкриття незачинених вхідних дверей, зайшов до житлового будинку, звідки, скориставшись відсутністю власника, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно викрав вісім купюр номіналом по 500,00 грн. кожна, які знаходились у лівій внутрішній кишені куртки, розпорядившись викраденими коштами на власний розсуд і тим самими спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 4 000,00 грн.
27 жовтня 2018 року, близько 11:30 год., ОСОБА_4 , зайшовши на територію домоволодіння ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_2 , з метою вибачитись за раніше викрадені у нього грошові кошти, та відчинивши вхідні двері до будинку, побачив на ліжку, яке знаходилось у веранді, нову електричну дрель.
В цей час у нього виник умисел, направлений на викрадення чужого майна електродрелі, реалізуючи який, ОСОБА_4 зайшов до будинку, звідки повторно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з корисливих мотивів, таємно викрав електричну дрель Stanly SDH -600, якою розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 1 200,00 грн.
Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності й допустимості , а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив відображені в обвинувальному акті обставини його скоєння, зокрема, у частині часу, місця та способу вчинення, у тому числі й предметів злочину, а також мети, мотивів і спрямованості умислу та наслідків, що настали, а також розміру спричиненої матеріальної шкоди.

Зокрема, допитаний в судому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 показав, що точної дати не пам`ятає, він був в гостях у свого знайомого ОСОБА_6 .. Коли до них приєднався ОСОБА_7 , то із розмови з ним він дізнався, що останній отримав кошти.

Вирішивши викрасти їх, у той час коли ОСОБА_7 ще залишався у ОСОБА_6 , він пішов до будинку потерпілого, звідки й викрав гроші, знайшовши їх в кишені куртки, яка висіла на вішаку в одній з кімнат. Скільки точно було грошей він не пам`ятає, однак пам`ятає, що вони були купюрами по 500,00 грн. З них близько 500,00 грн. витратив на бензин, а решту сховав.

Через декілька днів він пішов до ОСОБА_8 аби вибачитись за викрадення грошей, та, відчинивши вхідні двері до будинку, почав гукати його.

В цей час він побачив нову електродель, яка знаходилась на ліжку та вирішив забрати її. Після цього приніс її додому та сховав у коморі з метою комусь продати.

Пізніше він почув, що ОСОБА_8 звернувся до поліції, тому повернув йому дрель, а гроші видав поліцейським.

Ці показання обвинуваченого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, є допустимими і належними оскільки, прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся шляхом направлення судових повісток, однак, надав до суду письмову заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, паралельно вказавши, що будь яких претензій матеріального чи то морального характеру до обвинуваченого не має, так як останній повністю відшкодував спричинену йому матеріальну шкоду.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений та інші учасники процесу погодились з недоцільністю дослідження усіх зібраних стороною обвинувачення доказів, так як повністю згодні з обставинами, встановленими в ході досудового розслідування та кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.
При цьому, обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з установленими фактичними обставинами учиненого ним кримінального правопорушення, а тому вони ( ці показання) не викликають у суду сумнівів у правильності розуміння ним їх змісту, добровільності та істинності його позиції із даного питання.

А тому суд, переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорює правову кваліфікацію своїх дій, за відсутності заперечень з боку інших учасників провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого порядку розгляду справи, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, обмежившись допитом самого обвинуваченого і дослідженням зібраних досудовим слідством доказів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, що не суперечить нормі ч.3 ст. 349 КК України.
Зокрема, у порядку ст. 358 КПК України суд дослідив протокол огляду місця події від 25 жовтня 2018 року з додатком - фототаблицею ( фотозображення №№1-7), проведеного слідчим СВ Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих та з участю потерпілого ОСОБА_7 .
Так, місцем огляду є територія домоволодіння та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , а тому відомості, що відображені у вказаному протоколі, мають значення для установлення місця події та наявності/відсутності ознаки проникнення.
Аналогічні за своєю суттю відомості містяться і у протоколі огляду від 06 листопада 2018 року із додатком фототаблицею ( фотозображення №№ 1-7).
Відповідно до протоколу огляду від 26 жовтня 2018 року з додатком фототаблицею (зображення №1), слідчим СВ Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих оглянуто сім купюр номіналом по 500,00 грн. кожна, які добровільно видав ОСОБА_4 , що підтверджується його ж письмовою заявою від 26 жовтня 2018 року.
Протокол містить вказівку на серії та номери купюр, а також відомості про їх упаковку до сейф пакету, що дає можливість установити дані про предмет злочину грошові кошти в сумі 3 500,00 грн.
Протоколом огляду від 06 листопада 2018 року з додатком фототаблицею (зображення №№ 1-7) слідчим СВ Братського ВП ГУНП в Миколаївській області зафіксовані відомості щодо предмету злочину електричної дрелі Stanly SDH -600, яку добровільно видав потерпілий ОСОБА_8 згідно його ж письмової заяви від 06 листопада 2018 року.
При цьому, суд бере до уваги той факт, що обвинувачений повністю визнав та підтвердив розмір спричиненої потерпілому матеріальної шкоди, як щодо суми грошових коштів, так і щодо установленої досудовим слідством вартості електричної дрелі.
Тож, усі ці докази у їх сукупності, з урахуванням показань обвинуваченого, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу й обставин його вчинення), винуватості обвинуваченого, форми його вини, мотивів і мети, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а так само і обставин, які впливають на ступінь тяжкості учиненого.

При цьому, усі процесуальні джерела доказів, як то, протоколи огляду місця події та предметів злочину, зібрані у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку.
Що ж до певних недоліків, допущених слідчим при оформленні процесуальних джерел доказів, то вони, на переконання суду, не тягнуть за собою порушення фундаментальних прав і свобод особи наскільки, щоб зумовити визнання того чи іншого доказу недопустимим.
І будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.
Усі інші документи, як то, постанови про призначення групи прокурорів, про визнання речовими доказами, заяви потерпілого про надання дозволу на огляд території домоволодіння та прийняття речових доказів на зберігання, суд розцінює як процесуальні документи, які відображають хід досудового розслідування, вказують на можливість використання інших джерел доказів, їх отримання та зберігання у порядку та у спосіб, що визначені КПК України.
Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд, виходив із роз`яснення, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Крім того, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 22 листопада 2018 року в справі № 636/779/16-к указав, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.
Щодо наявності ознаки повторності, то суд виходив із положень ст. 32 КК України і того, що діяння ОСОБА_4 не були об`єднані єдиним злочинним наміром, що випливає із сукупності установлених судом обставин у частині моменту виникнення умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, тобто, не утворювали собою продовжуваного злочину.

При цьому, для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 № 7).
Отже, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, так як він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, повторно.

За такого, суд не убачає підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення у порядку ч. 3 ст. 337 КПК України, зокрема, у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, установлено було.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому в аспекті ступеня тяжкості злочину, суд зважав на класифікацію за ст. 12 КК України, зокрема, те, що інкримінований злочин відноситься до категорії тяжких особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Водночас, обвинувачений раніше не судимий, не працює, не одружений, має базову загальну середню освіту, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, проживає у сім`ї, прийнятно характеризується за місцем проживання, на Д обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, перебуває на військовому обліку Братського РВК і проходив військову службу.

Обставиною, яка певною мірою пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, позаяк, він розкаявся у скоєному, засуджував свій вчинок, запевняв про недопущення протиправної поведінки в подальшому, давав правдиві показання і не перешкоджав розкриттю злочину, повернув потерпілому частину викраденого у нього майна.

Разом із цим, суд відхиляє доводи захисту щодо активного сприяння розкриттю злочину, як обставини, що здатна тією чи іншою мірою вплинути на покарання в бік його пом`якшення.

Зокрема, ця обставини підлягає доказуванню за допомогою визначених КПК України засобів доказування, у той час, як суду не було вказано на якісь факти, які б свідчили про те, що дії ОСОБА_4 значно полегшили встановлення слідством обставин вчинення кримінального правопорушення.

Сам же по собі факт добровільного видання викрадених у потерпілого коштів не свідчить про дійсність активного сприяння розкриттю злочину, оскільки відсутні будь які інші підстави вважати, що викрадені грошові кошти не були б здобуті слідством за допомогою застосування інших передбачених кримінальним процесуальним законом процедур.

До тог ж, суд не сприймає як дійсну вказану прокурором обтяжуючу покарання обставину, а саме : вчинення злочину проти особи похилого віку, позаяк, остання не доведена перед судом із використанням належних і допустимих доказів.

А тому суд не установив обставин, із числа передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжили покарання обвинуваченого.

За такого, покарання ОСОБА_4 належить призначити у межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків із числа регламентованих ст. 76 КК України.

Приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд виходив із тяжкості учиненого ним злочину, у тому числі, його характеру, наявності ознак проникнення та повторності, поведінки обвинуваченого до, під час та після вчинення злочину, а також ураховував відомості про особу обвинуваченого у світлі умов його життя, соціального та матеріального становища, стану здоров`я, рівня освіти, що у ракурсі цих даних у поєднанні їх з іншими факторами у справі свідчать про можливість застосування ст. 75 КК України.
При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Разом із цим, суд був позбавлений можливості урахувати досудову доповідь відносно обвинуваченого, складання якої було доручено уповноваженому органу з питань пробації ухвалою від 27 лютого 2019 року, позаяк, остання на адресу суду о цього часу не надходила.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді позбавлення волі, але із звільненням від його відбування з випробуванням, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Водночас, про можливість належної соціалізації і прийнятну репутацію обвинуваченого свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення в сукупності з відсутністю будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання на даному етапі немає.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, у той час, як розмір процесуальних витрат перед судом документально не доведений, а тому він не приймає рішення щодо їх розподілу згідно із правилами ст. 124 КПК України.

Тому, з цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази сім купюр номіналом 500,00 грн. кожна серії УД №6517750, ЛГ 4559529, ВЖ 4718200, МА 3425079, ЛГ 6456643, СЗ 0979254, ФЖ 7205638 та електричну дрель Stanly SDH -600 залишити у володінні ОСОБА_7 .
Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1