1-кс/755/7334/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0000160 від 01 жовтня 2015 року,
в с т а н о в и в:
адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник не погоджується з таким рішенням слідчого судді, посилаючись на те, що ОСОБА_5 набула право власності на вказану квартиру до винесення ухвали про накладення арешту. Крім того, за час проведення досудового розслідування жодній особі не пред`явлено підозру, що унеможливлює застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

У судове засідання адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явились, були повідомлені судом про дату та час судового розгляду належним чином, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надходило.
Слідчий Дніпровського УП ГУНП У м. Києві під час розгляду клопотання заперечувала проти його задоволення, посилаючись на те, що квартира за адресою АДРЕСА_1 стала об`єктом злочинного посягання, відповідно вона є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Крім цього, ОСОБА_6 через свого представника зверталась до суду з позовом до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, Київської місцевої прокуратури №4 про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою Дніпровського районного суду від 06.09.2016 року 755/214/16-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмолено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.11.2016 року апеляційна скарга представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_4 була відхилена.

Вислухавши думку слідчого та дослідивши наявні матеріали, приходить до наступного.
У судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві № 0000160 від 01.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що до прокуратури Дніпровського району надійшла заява ОСОБА_7 , про те, що невстановлені досудовим слідством особи ймовірно заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , підробивши правовстановлюючі документи на квартиру.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2015 року задоволено клопотання Дніпровського УП ГУНП У м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в межах кримінального провадження №0000160 від 01.10.2015 року та накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження, а саме на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28.10.2015 року власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2015 року є ОСОБА_5 .
Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так як відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК, може набути статусу речового доказу за рішенням прокурора, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.
Постановою від 10.11.2015 року квартира за адресою АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000160 від 01.10.2015 року.
Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя враховує ту обставину, що на даний момент в кримінальному провадженні №0000160 від 01 жовтня 2015 року здійснюється досудове розслідування, майно є речовим доказом, тому вважаю, що потреба в подальшому застосуванні арешту на даний час не зникла, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000160 від 01 жовтня 2015 року - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя