Постанова
Іменем України
27 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 754/21244/14-к
провадження № 51-3241км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000008 за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмача Чернігівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 410 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 410 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Вирішено питання процесуальних витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_5 залишено без зміни.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він за обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, здійснюючи контроль фінансово-господарської діяльності та представницькі функції щодо ТОВ «Чернігівський м`ясний двір», у період з квітня по червень 2013 року вчинив пособництво у заволодінні військовою службовою особою, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, військовим майном шляхом шахрайства, із зловживанням службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, внаслідок поставки ТОВ «Чернігівський м`ясний двір» м`яса яловичини до військових частин Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України за завищеною ціною 31,60 грн. за кілограм замість 26,50 грн. за кілограм з подальшим незаконним обертанням на свою користь різниці в ціні. Всього, з урахуванням кількості м`яса яловичини, що закуповувалась, 17335 кг, та різниці між цінами - 5,10 грн. військова службова особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою з ОСОБА_11 мала намір заволодіти бюджетними коштами в сумі 88408,50 грн.
05 червня 2013 року, приблизно о 17 години, на автостоянці по вул. Біломорській, 2 в м. Києві, ОСОБА_5 в салоні автомобіля «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , діючи відповідно до раніше досягнутих домовленостей, сприяючи у заволодінні бюджетними коштами, передав військовій службовій особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, 65000 грн. Іншими грошовими коштами в сумі 23408,50 грн ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрити за відсутністю його діях складу кримінального правопорушення. Даючи свій аналіз доказам, стверджує, що вирок ґрунтується на припущеннях, викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведено та застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню у цьому випадку. Зокрема, вказує на те, що: судом не встановлено предмет кримінального правопорушення, передбаченого ст. 410 КК України, оскільки бюджетні кошти не є військовим майном у розумінні зазначеної статті; не розкрито об`єктивної сторони правопорушення, у тому числі механізму заволодіння бюджетними коштами; не з`ясовано з урахуванням вимог ч. 5 ст. 27 КК України, у чому полягало сприяння ОСОБА_5 вчиненню кримінального правопорушення військовою службовою особою, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження. Також наводить аргументи щодо відсутності кваліфікуючої ознаки вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та його неправильної кваліфікації як закінченого злочину. Крім того, захисник ОСОБА_7 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. За твердженням захисника, під час апеляційного розгляду кримінального провадження суд апеляційної інстанції не перевірив доводів його апеляційної скарги, не навів у своїй ухвалі належних мотивів на їх спростування, а обмежився лише загальним формулюванням про доведеність винуватості ОСОБА_5 , тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Захисник ОСОБА_6 так само просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрити за відсутністю його діях складу кримінального правопорушення. Мотивує тим, що зміст пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, яке суд визнав доведеним, не відповідає кваліфікуючим ознакам ч. 2 ст. 410 КК України і цей закон, як і ч. 5 ст. 27 КК України, застосовано судом неправильно. Також зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема ч. 11 ст. 290 КПК України щодо відкриття доказів, та неврахування судом правових висновків Верховного Суду щодо умов використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій. Вважає недопустимими доказами протоколи, складені за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Даючи власну оцінку доказам у кримінальному провадженні, наводить доводи на спростування викладених у вироку висновків суду та вважає, що винуватість ОСОБА_5 не доведена, а вирок стосовно нього ґрунтується на припущеннях. Крім того, вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, оскільки у ній не зазначено підстави, через які апеляційні скарги захисників на вирок стосовно ОСОБА_5 визнано необґрунтованими. Також подав письмові пояснення до касаційної скарги.
Позиції інших учасників судового провадження
Від прокурора у кримінальному провадженні надійшли заперечення на касаційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в яких він просить залишити означені скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_5 без зміни. Прокурор наводить доводи щодо відсутності підстав для зміни або скасування цих судових рішень, вважаючи їх законними та обґрунтованими.
Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виступили на підтримку доводів поданих ними касаційних скарг і просили задовольнити скарги з наведених у них підстав, оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_5 скасувати та виправдати його.
Захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_5 також підтримали касаційні скарги і просили скасувати судові рішення стосовно останнього як незаконні, ОСОБА_5 просив його виправдати.
Прокурори ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вважали, що порушень вимог кримінального процесуального закону під час кримінального провадження не допущено, а засудження ОСОБА_5 є обґрунтованим, тому просили відмовити у задоволенні касаційних скарг на судові рішення стосовно нього.
Мотиви Суду
За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України убачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, з наведенням відповідних мотивів на спростування викладених у ній доводів.
Проте указаних вимог закону під час розгляду цього кримінального провадження апеляційним судом дотримано не було.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що, не погодившись з вироком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах останнього подали апеляційні скарги на вказаний вирок, які за доводами та вимогами аналогічні їх касаційним скаргам.
Однак, розглядаючи апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції, хоча й зазначив в ухвалі суть їх доводів, проте не перевірив їх з достатньою повнотою, не навів переконливих мотивів на їх спростування і дав на них відповіді без аналізу та оцінки доказів, на які посилалися захисники, а на ряд доводів не дав відповідей взагалі, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальними формулюваннями про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та безпідставність доводів, наведених в апеляційних скаргах. При цьому, погоджуючись з висновками, викладеними у вироку суду першої інстанції, апеляційний суд аргументованих відповідей на доводи апеляційних скарг захисників не дав, власних висновків не сформулював, належним чином своє рішення не вмотивував та не зазначив в ухвалі обґрунтованих підстав, через які залишив апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 без зміни.

Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України під час розгляду провадження в апеляційному порядку, що перешкодило постановленню законного та обґрунтованого судового рішення і відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу є підставою для його скасування.
Крім того, зі змісту касаційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також видно, що вони у своїх скаргах порушують питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.
Однак, з огляду на наявність вищезазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону й на те, що вирішення інших викладених у скаргах доводів пов`язано з переоцінкою сукупності зібраних доказів, колегія суддів не вбачає підстав для їх перевірки у ході касаційного розгляду та вважає, що з урахуванням вимог, заявлених в апеляційних скаргах захисників, зазначені доводи має перевірити суд апеляційної інстанції, у зв`язку з чим є підстави для часткового задоволення вимог касаційних скарг та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог кримінального процесуального закону і прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3