ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/904/17
Провадження № 1-кп/362/28/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002693 від 02.11.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приєкулє, Ліпєпайського району, Латвійської Республіки, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на даний час не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України,
в с т а н о в и в:
11.04.2019 року кримінальне провадження №0002693 від 02.11.2016 року, справа №362/904/17, (№1-кп/362/28/19) за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України, за результатами повторного автоматизованого розподілу, передано на розгляд судді ОСОБА_1 ..
Ухвалою суду від 16.04.2019 року вказане кримінальне провадженні було прийняте до провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2019 року дане кримінальне провадження було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб, а саме: до «23» травня 2019 року включно без можливості внесення застави.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пославшись на наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5, ч. 1 ст.177 КПК України, які ще не відпали.
Зокрема, прокурор зазначив, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 тримання під вартою. Обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду та вчиняти інші злочини.
Потерпіли в судове засідання не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутності
Від захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, а саме на особисте зобов`язання чи домашній арешт в нічний час, оскільки прокурором не доведено, що його підзахисний може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню істини по справі, вчинити інший злочин, оскільки справа вже тривалий час розглядається в суді майже 3 роки, вже неодноразово досліджувалися матеріали справи, допитувалися свідки. Крім того, його підзахисний не переховався від слідства та суду, постійно з`являвся до суду на розгляд справи після внесення застави, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та судовими засіданнями, має на утриманні матір пенсійного віку та сестру інваліда, що потребують його піклування, позитивно характеризувався за місцем роботи, що дає підстави для суду застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Оскільки згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою просив відмовити та просив задовольнити клопотання його захисника та обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки він не переховувався від суду і постійно з`являвся на виклики до суду.
Суд, заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого його захисника, дослідивши клопотання захисника, перевіривши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року по справі №1-28/2017 №1-р/2017 положення третього речення частини третьоїстатті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої,другої статті 29 Конституції України, а тому визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України.
Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Проте зміст положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України дозволяє поширити дію постановленої на стадії досудового розслідування ухвали слідчого судді щодо обраних запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою на стадію судового провадження у суді першої інстанції у тому випадку, коли обвинувальний акт передається до суду без клопотання прокурора щодо продовження дії цих запобіжних заходів у зв`язку із закінченням досудового розслідування, тобто закінченням однієї стадії кримінального провадження та початком іншої стадії - стадії судового провадження.
Крім того, у положеннях частин першої, другої статті 42 КПК України розмежовано поняття"підозрюваний","обвинувачений (підсудний)" у кримінальному провадженні. Водночас частиною першою статті 177 Кодексу передбачено можливість застосування запобіжних заходів як до підозрюваного, так і до обвинуваченого, а частиною другою цієї статті визначено підстави застосування таких заходів слідчим суддею, судом. Наслідками направлення в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України, та надходження до суду обвинувального акта є набуття особою, щодо якої складено такий обвинувальний акт, нового процесуального статусу - обвинуваченого (підсудного), а також початок нової процесуальної стадії кримінального провадження - стадії судового провадження у суді першої інстанції.
Таким чином, зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. Отже, у разі відсутності вмотивованого рішення суду, яким дозволено позбавлення особи свободи на період, визначений цим судовим рішенням, така особа має бути негайно звільнена.
Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування.
Судом встановлено, що в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області спочатку під головуванням судді ОСОБА_6 , а з 12.10.2017 року судді ОСОБА_7 перебувало кримінальне провадження №0002693 від 02.11.2016 року, справа №362/904/17, (№1-кп/362/28/19) за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме: до «25» травня 2017 року включно. Із внесенням застави (т.1 а.с.78-82).
05.07.2017 року на депозитний рахунок територіального управління ДСА України в Київській області внесено заставу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 (т.1 а.с.114-115), якій 12 липня 2017 року відповідно до ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2017 року звільнений з-під варти під заставу у розмірі 79 148 грн. (т. 1 а.с. 124).
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2017 року згідно повторного авторозподілу, призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 на 12 жовтня 2017 року (т.1 а.с.126).
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2017 року задоволено клопотання прокурора щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 привід (т.1 а.с.147).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2017 року змінено щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід на тримання під вартою та взято під варту в залі суду ОСОБА_4 (т.1 а.с.195-197).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2019 року дане кримінальне провадження було призначено досудового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб, а саме: до «23» травня 2019 року включно.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016)
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).
Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
У частині першій статті 183 КК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).
Європейським судом 15.12.2016 року прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків". Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження або обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України; його вікта стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його проживання, має постійне місце проживання, матір пенсійного віку та сестру інваліда, що потребують його піклуванню, до взяття під варту був працевлаштований, який характеризується посередньо, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_4 прокурор на даній стадії не володіє, Крім того, судом було встановлено, що після внесення застави щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , якій був звільнений з під варти 12 липня 2017 року, останній постійно з`являвся до суду на розгляд справи, що підтверджується журналами судових засідань, а ні явка обвинуваченого ОСОБА_4 в судове засідання на 12 жовтня 2017 року було зумовлено тим, що його та його захисника не було належним чином повідомленого про розгляд справи на 12.10.2017 року у зв`язку з цим вони не з`явилися до суду, що спростовує твердження прокурора про те, що підозрюваний може ухилятися від слідства та суду.
Прокурором, не підтверджено можливість ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілих, оскільки справа вже тривалий час слухається, таким чином відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_4 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, те, що обвинувачений ОСОБА_4 вже три роки перебуває під вартою без належного доведення стороною обвинувачення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу, суд вважає, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Та задовольнити клопотання захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; 2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
На підставі викладеного та керуючись статтею 29 Конституції України, статтями 8, 176-179, 181, 183, 194, 202, 315, 372, 392 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора Васильківського відділу Київо-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про продовження ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити частково.
Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приєкулє, Лієпайського району, Латвійської Республіки, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на даний час не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів, а саме до 20 липня 2019 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обов`язок:
? не залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.
? з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;
? утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;
? здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Направити копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю Васильківському відділу поліції ГУ Національної поліції в Київської області.
Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 24.05.2019 року.

Суддя ОСОБА_9