Справа № 439/439/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/430/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст.146 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч.3 ст.289 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання у виді дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 25 листопада 2015 року.
Відповідно до вимог ч.1, ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , а саме: строк тримання його під вартою як запобіжний захід з 25 листопада 2015 року по день набрання даним вироком законної сили вирішено зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 15000 грн. 65 коп. майнової шкоди, заподіяної злочином, 15860 грн. понесених витрат на правову допомогу, а також 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Всього стягнуто 80867 грн. 65 коп.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 4905 грн. майнової шкоди, заподіяної злочином, а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Всього стягнуто 9905 грн.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 25 листопада 2015 року, близько 14.38 год., перебуваючи в салоні автомобіля марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , за кермом якого була ОСОБА_9 та який знаходився на автодорозі сполученням Золочів-Броди на відстані 600 метрів від перехрестя з автодорогою сполученням Київ-Чоп, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, із застосуванням вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р», передав ОСОБА_9 кайданки та наказав одягнути їх на руки.
Продовжуючи свої злочинні дії, зважаючи на те, що ОСОБА_9 не виконувала його вказівки та чинила опір, ОСОБА_7 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті останній, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , здійснив не менше чотирьох пострілів із вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р» у голову ОСОБА_9 , чим заподіяв останній, згідно висновку експерта № 2055 від 11.12.2015, черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з переломом зовнішньої пластинки тім`яної кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, рани, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, синці та садна, які відносяться до легкого ступеня тяжкості. ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для настання смерті потерпілої, однак свого умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а також маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , з метою полегшення вчинення викрадення автомобіля, ОСОБА_7 прикував останню кайданками до сидіння у салоні автомобіля, де остання перебувала прикута до моменту звільнення її сторонніми особами 25.11.2015 року, близько 15 год. 30 хв., та заволодів автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаними діями ОСОБА_7 позбавив ОСОБА_9 можливості вільно пересуватися впродовж близько 50 хвилин, незважаючи на те, що остання хотіла вийти з автомобіля та просила відпустити її, тобто здійснювала волевиявлення щодо місця свого перебування.
На даний вирок захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Під час апеляційного розгляду 13.08.2019 року захисник ОСОБА_6 за згодою обвинуваченого ОСОБА_7 подав зміни до апеляційної скарги, у яких просить вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити та виправдати ОСОБА_7 за ч.2 чт.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України, в решті вирок суду щодо засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України у поданих змінах до апеляційної скарги не оскаржується.
В обґрунтування доводів зміненої апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 зазначає, що колегія суддів під час розгляду справи в суді першої інстанції та при постановленні вироку допустила істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також вказує на однобічність та неповноту судового слідства. Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання.
Зазначає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу та дав неправильну оцінку здобутим у справі доказам, а деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, а в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив зазначений вирок.
Суд першої інстанції не врахував, що досудовим слідством не зібрано доказів вини ОСОБА_7 у скоєнні замаху на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 , а саме злочину, передбаченого ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, а висновки, зроблені під час досудового розслідування, ґрунтуються на показах самої потерпілої та не підкріплюються об`єктивними даними, крім того не було з`ясовано обставини, що належать до предмета доказування.
Вказує на те, що огляд місця події, а саме ділянки автодороги, що розташована на певній відстані від автодороги Київ-Чоп, на досудовому слідстві не проводився. Також вказує, що показання свідка ОСОБА_11 щодо часу вчинення кримінального правопорушення різняться з версією події, встановлених в обвинувальному акті.
Крім того, жоден з допитаних під час досудового розслідування та в суді першої інстанції свідків прямо не вказав на ОСОБА_7 , як особу, що могла скоїти замах на вбивство потерпілої.
Також в матеріалах кримінального провадження немає фактичних даних, які би свідчили про те, що з вилученого у ОСОБА_7 пристрою для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ-12Р» взагалі велися постріли така слідча дія, як огляд вказаного пристрою та проводка каналу ствола, хімічна експертиза залишків слідів пострілу на досудовому розслідуванні не проводилася. Тому немає підстав стверджувати, що належний ОСОБА_7 пристрій взагалі використовувався 25.11.2015 року.
Також вказує на упередженість оцінки доказів судом, а саме у вироку суду від 16 березня 2017 року зазначений висновок експерта № 3/1581 від 23.02.2016 року, відповідно до якого на даній на дослідження куртці, що вилучена у ОСОБА_7 , слідів продуктів пострілу не виявлено.
Також зазначає, що у вироку суд покликається на протокол огляду місця події від 15.11.2015 року, хоча сама подія кримінального правопорушення мала місце 25.11.2017 року.
Також вказує на порушення вимог ст.290 КПК України при відкритті матеріалів кримінального провадження. У зв`язку з тим, що відкриття матеріалів кримінального провадження відбувалося в установі виконання покарань, то навіть теоретично стороні захисту стороною обвинувачення не могло бути надано право ознайомитися з речовими доказами у справі, які на той час знаходилися на зберіганні у відділку поліції.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи, зміст апеляційної скарги та заперечення на неї, пояснення прокурора, потерпілих, захисника, обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується зібраними стороною обвинувачення та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим. При цьому у змінених апеляційних вимогах обставини вчинення ОСОБА_7 злочинів за ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України стороною захисту не оспорюються.
Як достовірно встановлено місцевим судом, ОСОБА_7 25 листопада 2015 року, близько 14.38 год., перебуваючи в салоні автомобіля марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , за кермом якого була ОСОБА_9 , та який знаходився на автодорозі сполученням Золочів-Броди на відстані 600 метрів від перехрестя з автодорогою сполученням Київ-Чоп, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, із застосуванням вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р», передав ОСОБА_9 кайданки та наказав одягнути їх на руки.
Продовжуючи свої злочинні дії, зважаючи на те, що ОСОБА_9 не виконувала його вказівки та чинила опір, ОСОБА_7 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті останній, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , здійснив не менше чотирьох пострілів з вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р» у голову ОСОБА_9 , чим заподіяв останній згідно висновку експерта № 2055 від 11.12.2015 року черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з переломом зовнішньої пластинки тім`яної кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, рани, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, синці та садна, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а також маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , з метою полегшення вчинення викрадення автомобіля, ОСОБА_7 прикував останню кайданками до сидіння у салоні автомобіля, де остання перебувала прикута до моменту звільнення її сторонніми особами 25.11.2015 року, близько 15 год. 30 хв., та заволодів автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаними діями ОСОБА_7 позбавив ОСОБА_9 можливості вільно пересуватися впродовж близько 50 хвилин, незважаючи на те, що остання хотіла вийти з автомобіля та просила відпустити її.
Обвинувачений в суді першої інстанції та під час перевірки вироку в апеляційному суді вину не визнавав. Заперечив причетність до вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, незаконного позбавлення волі людини, що вчинене з корисливих мотивів, способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, із застосуванням зброї, а також вчинення закінченого замаху на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.
У сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами суд першої інстанції належно оцінив такі показання ОСОБА_7 , ґрунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин провадження, і правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності, та взяв за основу вироку показання потерпілих та свідків, які підтверджуються іншими доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснила, що 25.11.2015 року, близько обідньої перерви, вона під`їхала на автомобілі марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул.Бродівську у м.Золочеві Львівської області, де зустрілася з ОСОБА_7 , з яким домовилася щодо продажу автомобіля. Він захотів проїхатися на даному автомобілі. В ході поїздки до неї зателефонувала сестра ОСОБА_12 , в ході розмови з якою вона повідомила її про те, що зустрілася з покупцем, якому показує транспортний засіб. Не доїжджаючи 500 м. до автодороги Київ-Чоп, ОСОБА_7 попросив її зупинити автомобіль, витягнув із сумки пістолет та кайданки. Після пручання, обняв її лівою рукою за шию та в цей час вона почула чотири постріли в голову. В той час ОСОБА_7 сказав лягати їй на підлогу, після чого вона втратила свідомість.
У суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 25.11.2015 року безпосередньо під час незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_7 відмовився добровільно її відпустити, після того, як вона відкривши дверцята автомобіля захотіла добровільно вийти із автомобіля, застосував насильство і схопивши її за талію втягнув назад до салону автомобіля та з силою закрив дверцята автомобіля, при цьому відламавши дверну ручку. Після чого погрожуючи пістолетом подав їй кайданки та наказав їх надіти на руки. Вона відмовилась надіти кайданки і вмовляла його її відпустити, на що ОСОБА_7 сказав, що її не відпустить. Після чого вона покачала кричати про допомогу, розблокувавши свій мобільний телефон натиснула на номер сестри та кинула телефон на підлогу автомобіля собі під ноги, при цьому сидячи на сидінні кричачи нагнулась головою до низу. Одразу ж після цього ОСОБА_7 приставивши їй до голови пістолет вистрілив декілька разів, після чого вона втратила свідомість і більше нічого не пригадує. Вже потім після того як вона отямилась у лікарні їй розповіли, що її знайшли працівники міліції у закритому автомобілі без свідомості з простреленої головою на підлозі автомобіля між другим та третім рядом сидінь з прикутою руками кайданками до кріплення сидінь. Вважає, що лише дивом вона не померла завдяки швидким та професійним діям працівників міліції та лікарів.
Показання потерпілої ОСОБА_9 є належними, допустимими та достовірними та узгоджуються з іншими доказами у справі, а відтак підстав не надавати віри в суду апеляційної інстанції немає.
Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що огляд місця події, а саме ділянки автодороги, що розташована на певній відстані від автодороги Київ-Чоп, на досудовому слідстві не проводився, то такі є безпідставними, адже обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 вказали на це місце під час проведення слідчого експерименту, який був проведений 15 грудня 2016 року (а.с.124-145 Том 3).
Що стосується показів свідка ОСОБА_11 , щодо встановлення часу вчинення кримінальних правопорушень, які, на думку сторони захисту, не узгоджуються з відомостями зазначеними в обвинувальному акті, то колегія суддів вважає, що свідок ОСОБА_11 чітко повідомила час надходження вхідного дзвінка на її номер телефону з номеру телефону ОСОБА_9 (час дзвінка 14:38 год.), з якого їй стало відомо про обставини суспільно небезпечного діяння щодо потерпілої ОСОБА_9 ..
Щодо доводів апеляційної скарги адвоката про те, що відомості отримані з показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 прямо не вказують на обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, що скоїла замах на вбивство потерпілої, то такі колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що зазначені свідки працівники поліції, які безпосередньо затримали ОСОБА_7 після вчинення кримінальних правопорушень. Зазначені показання свідків є належними, допустимими, достовірними та узгоджуються з іншими доказами у справі.
При цьому на спростування апеляційних доводів щодо відсутності доказів на доведення винності у вчиненні ОСОБА_7 замаху на вбивство потерпілої колегія суддів звертає увагу на покази свідка ОСОБА_14 , який суду повідомив, що при затриманні ОСОБА_7 на його питання: «Чи жива потерпіла?», ОСОБА_7 йому відповів: «Можливо ні»,- що у сукупності з іншими доказами безапеляційно стверджує те, що ОСОБА_7 чітко усвідомлював те, що він вчинив усі дії для вбивства потерпілої та передбачав настання смерті потерпілої, однак смерті останньої не наступило від незалежних від обвинуваченого обставин.
Також, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не використовував пристрій для відстрілу патронів, на переконання колегії суддів, є необгрунтованими, адже під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 ствердив про використання ним травматичного пістолету «Форт-12Р» та здійснення ним кілька пострілів.
Крім того, в суді першої інстанції встановлено та підтверджено висновками експертів № 2055 від 11.12.2015 року, № 2174 від 8.11.2016 року, що ОСОБА_9 було заподіяно мнижинні вогнепальні непроникаючі сліпі гумово-кульові поранення та постріли велися з близької відстані, були впритул, а рана з «штанцмаркою» (повний або частковий відбиток контуру дульного зрізу зброї у вигляді осадження і (або) синця (крововиливу), що утворюється на шкірі навколо вхідного вогнепального отвору при пострілі в упор) утворилася внаслідок щільного пострілу впритул, інші рани могли утворитись від щільних, нещільних або бічних пострілів впритул.
Висновки експертизи належно аргументовані з наукової точки зору, не суперечить іншим доказам по справі, а тому суд правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку.
Також в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 , який працює начальником нейрохірургічного відділення ВМКЦ Західного регіону, який здійснював огляд ОСОБА_9 25.11.2015 року, підтвердив наявність рани з осадженням шкіри по типу «штанцмарки», що свідчить про те, що постріл здійснювався впритул, у п`яти ранах були сліди порохових газів та характерні осадження шкіри від пневмовибуху.
Отже ОСОБА_7 було здійснено не менше п`яти пострілів у притул у життєво важливий орган потерпілої ОСОБА_9 , а саме її голову, - що на переконання колегії суддів у сукупності із іншими належними та допустимими доказами чітко стверджує про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на вбивство потерпілої ОСОБА_9 ..
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта № 3/1581 від 23.02.2016 року, згідно якого на дослідженій куртці, що вилучена у ОСОБА_7 , слідів продуктів пострілу не виявлено, то колегія суддів дійшла висновку, що відсутність слідів пострілів не виключає самої події злочину.
Покликання сторони захисту про наявність помилки у зазначенні дати протоколу огляду місця події від 15.11.2015 року, так як такий був проведений 25.11.2015 року, то слід зазначити, що допущена помилка, щодо дати протоколу не впливає на доведеність вини обвинуваченого.
З врахуванням обставин кримінального правопорушення, характеру, локалізації тілесних ушкоджень та знаряддя злочину, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що чотири постріли, які здійснив ОСОБА_7 в голову потерпілій ОСОБА_9 , були з умислом на позбавлення життя потерпілої. Тим самим ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки смерть ОСОБА_9 не настала, а ОСОБА_7 був затриманий працівниками правоохоронних органів.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про непричетність обвинуваченого до інкримінованих кримінальних правопорушень є безпідставними та не приймаються до уваги, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 незаконно заволодів транспортним засобом, що поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої; незаконно позбавив волі людини, що вчинене з корисливих мотивів, способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, із застосуванням зброї; вчинив закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.
Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не відповідають дійсності. Суд дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту, на основі чого прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 .
Що ж до доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції вимог ч.12 ст.290 КК України, який вказує, що стороні захисту під час виконання вимог статті 290 КПК України не відкривалися будь-які речові докази, або матеріали даного кримінального провадження у відповідності до вимог статті 290 КПК України і сторона захисту не надавала письмового підтвердження прокурору про надання доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів, як того вимагає частина 9 ст.290 КПК України, як наслідок сторона захисту не мала можливості їх оглянути та відтворити, то такі є надуманими.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, речові докази були оглянуті та приєднані до справи, про що свідчить відповідний протокол про визнання предметів (речей) та зразків речовими доказами від 17.03.2016 року (а.с. 138 Том 2). Обвинувачений та його захисник були ознайомлені з матеріалами провадження під час виконання вимог ст.290 КПК України, їм було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, а відтак останні ознайомилися із відповідними протоколами огляду, тобто їм було відомо про те, які речові докази долучені до провадження, які предмети чи речі оглядалися, при цьому сторона захисту не клопотала про безпосередній огляд таких предметів чи речей при ознайомленні з матеріалами провадження в порядку ст.290 КПК України, зауважень чи клопотань з цього приводу в матеріалах провадження немає.
Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про порушення вимог ст.290 КПК України є безпідставні.
На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та вірно кваліфікував його діяння за ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.
Підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що порушується питання в апеляційній скарзі, немає.
Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, яке відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і даним про його особу. Обране судом покарання ОСОБА_7 дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для пом`якшення покарання не має.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 ..
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту проголошення ухвали суду апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: