ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2640/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/906/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від відбування покарання призначеного вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2012 року.
Задовольняючи клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 відбув 3/4 частини призначеного йому строку покарання, за місцем відбуття покарання характеризується позитивно, має ряд заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, мав стягнення які погашені в передбаченому порядку, за місцем відбуття покарання навчався та отримав освіту і спеціальність, працевлаштований на ТОВ "ТПК Херсонський ливарний завод", до роботи ставиться сумлінно, в місцях позбавлення волі одружився, має неповнолітню дитину, підтримує соціальні зв`язки з рідними, у скоєному розкаявся, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Прокурор вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Посилається на те, що під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суд має враховувати не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінку засудженого під час відбування покарання, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину.
Судом фактично не було враховано, що засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, наразі відбуває покарання за скоєння умисного особливо тяжкого злочину, вчиненого з мотивів ревнощів, спрямованого на позбавлення життя людини, наслідком чого настала загибель жінки, що в цілому, на думку прокурора свідчить про відсутність позитивних змін в особистості ОСОБА_7 і не готовності його до самокерованої та правослухняної поведінки.
На думку прокурора, одруження засудженого в місцях позбавлення волі та наявність неповнолітньої дитини, може породжувати ризик повторного вчинення засудженим аналогічного злочину, за який наразі він відбуває покарання.
Вказує, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 12.11.2011 року, за час відбування покарання в державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» заохочувався 12 разів, з яких 1 раз в 2013 році, інші протягом 2017-2019 років, тобто безпосередньо перед зверненням до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення.
Звертає увагу, що 3 заохочення, які оголошено 12.04.2013 року, 13.01.2017 року, 12.04.2017 року отримані засудженим за сумлінну поведінку та ставлення до праці, однак згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_7 в цей час не був працевлаштований, а тому на думку прокурора, зазначені заохочення не мають відношення до ставлення засудженого до праці. Участь в роботах по благоустрою установи є обов`язком засудженого, передбаченим ст. 107 КВК України.
Заохочення не мають систематичного характеру, та не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого протягом всього періоду відбування покарання.
Зазначає, що до ОСОБА_7 застосовувалося дисциплінарне стягнення за порушення встановленого порядку відбування покарання, зберігання заборонених предметів, що негативно характеризує особу засудженого.
На засіданні адміністративної комісії установи виконання покарання від 23.06.2018 року ОСОБА_7 відмовлено у зверненні до суду із поданням про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Прокурор стверджує, що відсутність у ОСОБА_7 діючих стягнень, не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання є обов`язком засудженого.
Вказує, що ОСОБА_7 прибув до державної устави «Дар`ївська виправна колонія №10» 08.08.2012 року, однак працевлаштований лише з серпня 2018 року, тобто безпосередньо перед звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення, що не може свідчити про сумлінне ставлення засудженого до праці, а доводить лише факт працевлаштування.
Процесуальні витрати покладені на засудженого вироком, за яким він відбуває покарання, ОСОБА_7 не сплачені, однак маючи реальну можливість їх виплати, отримуючи заробітну плату, засуджений не вжив заходів по відшкодуванню витрат, що на думку прокурора вказує про відсутність ознак виправлення засудженого.
Окрім наведеного зазначає, що матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 під час відбуття покарання навчався та отримав освіту та спеціальність.
Вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження і безпосередньо дослідивши відомості, що характеризують засудженого, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 10 років позбавлення волі, призначеного вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2012 року за ч.1 ст. 115 КК України, зміненого Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15.01.2013 року.
Згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.10.2011 року по 08.08.2012 року, з 07.11.2012 року по 21.11.2012 року, з 08.01.2013 року по 15.01.2013 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 26.10.2011 року, кінець строку 23.12.2020 року.
На день звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 3/4 частини призначеного покарання .

За період відбування покарання в державній установі «Дар`ївська виправна колонія №90» протягом 2013-2019 років до ОСОБА_7 12 разів застосовувалися заходи заохочення, переважна більшість яких, отримана засудженим протягом останніх трьох років відбування покарання, тобто безпосередньо перед зверненням до суду із клопотанням про умовно- дострокове звільнення.

Поряд з цим, до ОСОБА_7 14 разів застосовувалися стягнення у виді догани та суворої догани, засуджений двічі поміщався до дисциплінарного ізолятору. Наразі всі стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. Однак, ці відомості дають підстави для висновку, що поведінка засудженого протягом всього часу відбування покарання не була сумлінною.
Вбачається, що адміністрацією установи відбування покарання у вересні 2017 року відмовлено у зверненні до суду із поданням про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання, а у липні 2018 року відмовлено у зверненні до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення.
Клопотання ОСОБА_10 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судом 27.11.2017 року залишено без задоволення.
Матеріали провадження підтверджують, що ОСОБА_7 був працевлаштований лише з вересня 2018 року по червень 2019 року, що вказує на те, що засуджений почав працювати вже після настання права на звернення до суду із клопотанням про надання заохочувальної норми за строком відбутого покарання. Ці обставини спростовують висновок суду про сумлінне ставлення засудженого до праці.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

Як видно, ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. Наразі відбуває покарання за особливий тяжкий умисний злочин, наслідком чого стала загибель людини, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи засудженого.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Відбуття певної частини покарання, наявність певної кількості заохочень, до того ж яка є меншою ніж кількість застосованих стягнень, факт нетривалого працевлаштування засудженого самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 81 КК України.
Дотримання правил поведінки, безпеки праці, не допущення порушення правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки.
На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого, який відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину проти життя іншої особи, не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, на чому слушно наголошує прокурор.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому ухвала від 03 вересня 2019 року підлягає скасуванню на підставі п.4, 2 ч.1 ст. 409 КПК України, із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 404,405, 407, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2