ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000719 від 30.03.2019 року за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 березня 2019 року щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року за ч.1 ст.185 КК України до 160 годин громадських робіт, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі п.4 ч. 1 ст. 72 КК України переведено покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року за ч.1 ст.185КК України у вигляді 160 годин громадських робіт в 20 днів обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді одного року десяти днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням,з іспитовим строком на один

ЄУНСС № 727/10354/18
Провадження № 11-кп/822/208/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч.2 ст.389 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

рік, і встановлено йому обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вказаний вирок суду першої інстанції, прокурором Чернівецької місцевої прокуратури подано апеляційну скаргу, у якій останній просить апеляційний суд оскаржуваний вирок скасувати у частині призначеного покарання та ухвалити новий.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що районним судом хоча і згадано про наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину, але належної оцінки їй не надано. Крім цього, призначаючи покарання із застосуванням ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України та із звільненням від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд фактично звільнив обвинуваченого від відбування покарання за попереднім вироком, яке слід було відбувати реально, що є неприпустимим.

За таких обставин просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 389 КК України покарання у виді арешту на строк 2 місяці. На підставі с. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року призначити остаточне покарання у виді 2 місяців 20 днів арешту, попередньо перевівши за правилами ст. 72 КК України 160 годин громадських робіт в 20 днів арешту.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Як встановлено вироком суду першої інстанції та визнано доведеним в апеляційній інстанції, ОСОБА_6 14.08.2017 року засуджений Шевченківським районним судом м. Чернівці за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин. Останній в залі суду був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також з правовими наслідками за ухилення від відбування покарання та настання відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 389 КК України.

21.09.2017 року до Шевченківського РС Чернівецького міського відділу з питань пробації надійшов вирок відносно ОСОБА_6 та того ж дня був прийнятий до виконання. З метою виконання вказаного вироку суду ОСОБА_6 було направлено для відбуття покарання в КЖРЕП №6 та ознайомлено з наслідками щодо ухилення від відбування покарання. Однак останній, розуміючи обов`язковість виконання вироку суду та необхідність відбування призначеного судом покарання, в період часу з 21.09.2017 року ухилився від виконання покарання у виді громадських робіт, так і не приступивши до їх виконання в КЖРЕП №6.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив суспільні відносини, що забезпечують здійснення правосуддя та нормальне функціонування органів судової влади, основоположні конституційні принципи невідворотності покарання та обов`язковості рішень судових органів.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, ухвалити новий вирок з підстав у ній зазначених, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, суворо його не карати, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими, а висновок суду про звільнення останнього від покарання з випробуванням таким, що не ґрунтується на вимогах Закону.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, суд, як видно з вироку, врахував загальні засади призначення покарання - тяжкість скоєного злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення останньому остаточного покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Однак, при цьому, допустився помилки і прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, залишивши поза увагою вимоги ч. 3 ст. 374 КПК України та роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, і в разі, коли особа засуджується до покарання, що належить відбувати реально, а за іншим вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Застосувавши стосовно обвинуваченого звільнення від відбування покарання, суд поклався лише на наявність обставин, що його пом`якшують, і цілком проігнорував ту обставину, що ОСОБА_6 умисно ухилився від призначеного вироком суду покарання за вчинення крадіжки чужого майна, не відбувши 160 годин призначеного йому вироком суду основного покарання, що і стало підставою для порушення вказаного кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року ОСОБА_6

засуджено до покарання у виді громадських робіт, тобто, до покарання, яке належить відбувати реально.

Призначивши обвинуваченому за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, остаточне покарання, і одночасно звільнивши його від відбуття призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд, фактично, звільнив останнього і від відбуття реального заходу примусу - громадських робіт, що є недопустимим.

Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_6 намагався ухилитись від реального відбування покарання, що негативно характеризує цього обвинуваченого і спростовує висновок суду про можливість його виправлення без реального відбування призначеного покарання.

За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не може вважатися законним та обґрунтованим і, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку апеляційним судом.

При призначенні ОСОБА_6 покарання колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому та повне визнання вини, а обтяжують покарання рецидив злочину, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, в межах санкції ч.2 ст.389 КК України, у виді арешту.

Крім того, на підставі ч.1 ст.71 та ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, необхідно приєднати повністю невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.08.2017 року - у виді 20 днів арешту.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України, в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 , покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

На підставі п.4 ч. 1 ст. 72 КК України перевести покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року за ч.1 ст.185 КК України, у виді 160 годин громадських робіт в 20 днів арешту.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного складання покарань, до призначеного покарання приєднати повністю невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017

року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці 20 (двадцять) днів.

Строк відбуття покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1
Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3