УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

18 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

При секретареві ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № №000385 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кам`янці-Подільському Хмельницької області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, старший інженер військової частини НОМЕР_1 , мешкає в гуртожитку військового містечка АДРЕСА_1 , не судимий,
засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.

За вироком з ОСОБА_6 присуджено також стягнути на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі вісім тисяч шістсот двадцять п`ять гривень та матеріальне відшкодування за спричинену моральну шкоду на її ж користь в розмірі сто п`ятдесят тисяч гривень, на користь ОСОБА_10 в розмірі сто тисяч гривень, на користь ОСОБА_11 в розмірі сто тисяч гривень, а також процесуальні витрати на користь держави в сумі одна тисяча двадцять сім гривень 01 коп.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши апеляційні скарги та матеріали кримінального провадження, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 засуджений за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто умисне вбивство, яке, за вироком він вчинив приблизно о 630 годині 12 січня 2014 року у вестибюлі казарми № НОМЕР_2 на території військового містечка № 161 по АДРЕСА_1 , коли в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_10 , невстановлену досудовим розслідуванням кількість ударів у різні частини тіла, від яких ОСОБА_10 впав на підлогу спиною додолу, а ОСОБА_6 , умисно, з метою

Справа № 754/5617/14 Апеляційне провадження: № 11-кп/824/31/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_12 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1

протиправного позбавлення життя, наніс потерпілому не менше одного удару в область голови та не менше одного удару в область живота спортивним снарядом штангою, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

На вирок обвинуваченим ОСОБА_6 , його захисниками адвокатами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подані апеляційні скарги.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в поданих апеляційних скаргах зазначають, що вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року є незаконним, неповним, необґрунтованим, винесений при однобічності та неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для його скасування.
Апелянти також зазначають, що судовий розгляд кримінального провадження проведений поверхнево, так як, на їх думку, суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам, зібраним в процесі безпосереднього розгляду справи судом, безпідставно не взяв до уваги докази, які спростовують винуватість ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, а обвинувачення побудовані лише на припущеннях.
До того ж, апелянти вказують, що в процесі досудового розслідування та судового розгляду вина ОСОБА_6 в пред`явленому йому обвинуваченні не була доведена. У матеріалах кримінальної справи відсутні достатні, допустимі докази, які б прямо або побічно вказували на причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину.
Зокрема, апелянти зауважують, що в ході оглядів місця події та прилеглої території були виявлені порожні пляшки від спиртних та безалкогольних напоїв зі слідами пальців рук, які не належать потерпілому і обвинуваченому, вибитий людський зуб, який не належить потерпілому, а це може свідчить про причетність до вбивства сторонніх осіб, вказуючи також, що на період часу, до якого відноситься досліджувана подія, в розташованій поруч військовій частині перебували бійці спеціалізованого формування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що прибули для протидії подіям, пов`язаним з Революцією Гідності, причетність яких до вбивства ОСОБА_10 ніхто не досліджував.
Не досліджувались також і можливі версії причетності до вбивства ОСОБА_10 інших співслужбовців його та ОСОБА_6 , які в цей період перебували на території військової частини, виявлені у ОСОБА_6 сліди крові, що могли належати потерпілому, насправді утворилися, коли він намагався надати ОСОБА_10 допомогу та пересвідчитися в тім, що той ще подає ознаки життя.
Свідки, допитані на досудовому слідстві і в суді давали непослідовні і суперечливі показання, на які суд першої інстанції не звернув уваги.
Помилково суд поклав в основу вироку результати огляду місця події, вилучення в його ході речових доказів та висновки судових експертиз, отримані в результаті дослідження цих доказів, бо огляд місця події був фактично оглядом житла, мав проводитися тільки на підставі ухвали слідчого судді або, принаймні, з дозволу володільців житла, який отриманий не був.
Захисник-адвокат ОСОБА_8 , крім того, зауважує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, бо у ньому відсутнє формулювання обвинувачення.
Суд, до того ж, допустив істотну неповноту дослідження доказів, оскільки безпідставно, на думку апелянта, відмовив у задоволенні клопотань про допит в суді експертів, проведення додаткових експертиз по дослідженню відбитків пальців, слідів взуття, експертизі механізму утворення слідів крові на одязі ОСОБА_6 .
Безпідставно суд не взяв до уваги результати слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_6 , хоча ці результати відповідали показанням самого Ваховського і суперечили доказам, які суд визнав достовірними.
Таким чином, підсумовуючи апеляційні скарги ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просять скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з призначенням йому покарання у виді 11 років позбавлення волі та закрити кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.
Заслухавши доповідь судді, виступи апелянтів на підтримку апеляційних доводів, прокурора - проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначених межах, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне.
Всупереч міркуванням апелянтів, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив надані сторонами докази, повно та правильно виклав їх у вироку, дав дослідженим доказам, в тому числі і покладеним в основу апеляційних скарг, відповідну оцінку в плані належності, допустимості, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження і на цих підставах визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Ці висновки суд переконливо обґрунтував і вмотивував посиланнями на досліджені докази, які були визнані достовірними, норми кримінального і кримінального процесуального законодавства.
Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про повернення прокуророві обвинувального акту з причин його невідповідності положенням ст. 291 КПК України було встановленим порядком розглянуто судом та відхилене (т. 1 , а. с. 55-57; 58-59; 78-79).
З цим рішенням колегія суддів погоджується, бо в дійсності обвинувальний акт має всі необхідні та передбачені ст. 291 КПК України реквізити, в тому числі й сформульоване обвинувачення, всупереч міркуванням апелянтів.
Посилання апелянтів на недопустимість протоколу огляду місця події і трупа з огляду на те, що ці слідчі дії проводились без ухвали слідчого судді чи дозволу володільця житла не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, чинному кримінальному процесуальному законодавстві, є надуманими і тому не можуть бути взяті до уваги, оскільки місцем досліджуваної події є не просто житло, а територія військової частини, яка має спеціальний пропускний режим, і вже сам факт пропуску слідчої оперативної групи на територію військової частини через контрольно-пропускний пункт свідчить про наявність відповідного дозволу командування частини на проведення таких оглядів (т. 1, а. с. 121-130; 131-151; 152-157; 158-160; 161-172; 173-175), отже результати цих оглядів місця події та трупа ОСОБА_10 , в тому числі і виявлені під час оглядів речі та сліди, які в подальшому були предметами дослідження судових експертів, є допустимими доказами.
За висновками судово-медичного експерта № 129/2 (т. 1, а. с. 178-182), зокрема, виявлені у ОСОБА_10 тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, утворились за 4-6 годин до моменту огляду трупа на місці, який відбувався о 1043 годині 12 січня 2014 року, в межах 30 хвилин, у зв`язку з чим експерт позбавлений можливості визначитися з послідовністю спричинення тілесних ушкоджень, але категорично визначив, що самостійно спричинити собі вказані тілесні ушкодження ОСОБА_10 не міг.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 30/192/2, всі завдані ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворились внаслідок ударної дії тупих предметів з обмеженою контактною поверхнею, при багатократній дії тупих предметів на різні поверхні та анатомічні області тіла постраждалого. Значні ушкодження голови, як виняток, не могли виникнути при можливому самостійному падінні постраждалого на площину підлоги зі штангою в руках та ударі її "блинами" в ділянку голови і лівої верхньої кінцівки, а тому утворення ушкоджень за таких обставин виключається. Морфологічні особливості спричиненої ОСОБА_10 черепно-мозкової травми, з наявними ознаками стискання голови в переднє-задньому напрямку свідчать про те, що в момент її виникнення потерпілий перебував найбільш вірогідно у горизонтальному положенні, лежачи на спині (обличчям догори).
Зазначена черепно-мозкова травма виникла при ударі травмуючим предметом зі значним зусиллям в напрямку спереду до заду, по відношенню до передньої поверхні голови. Таким предметом може бути "блин" зазначеної штанги.
Таким чином, компетентний, незацікавлений у справі, судово-медичний експерт, зі стажем експертної роботи 11 років, практично виключив можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого за таких обставин, які ОСОБА_6 повідомляв в ході проведення за його участю слідчого експерименту, тобто, коли він нібито виявив ОСОБА_10 , лежачого зі штангою на голові, а другим кінцем - біля кінцівок, підняв ту штангу, щоб звільнити потерпілого, але посковзнувся, не втримався на ногах і впав, потрапивши штангою в область живота та грудної клітки потерпілого.
Будь-яких підстав сумніватися в обґрунтованості та вмотивованості цих висновків експерта в справі нема, як не наведені вони і в апеляційних скаргах, а тому суд першої інстанції правильно поклав ці висновки в основу своїх висновків про необхідність відхилити згадані пояснення ОСОБА_6 як недостовірні, та правильно відмовив в задоволенні клопотань сторони захисту щодо подальшого з`ясування обставин спричинення смерті ОСОБА_10 .
При цьому, судова колегія також зауважує, що саме пояснення ОСОБА_6 як під час слідчого експерименту, так і в суді першої інстанції, а також і його пояснення в апеляційному засіданні не були послідовними, відрізнялись одне від іншого в сторону ухилення від відповідальності за скоєне.
Як встановлено висновком експерта-імунолога № 29 (т. 1, а. с. 193-199), на наданих на дослідженні светрі та джинсових брюках виявлені тридцять один слід крові, яка за груповою належністю могла утворитися від потерпілого ОСОБА_10 і походження якої від ОСОБА_6 виключається.
Аналізуючи акт експертизи, колегія суддів також звертає увагу не тільки на саму кількість слідів крові - 15 на светрі і 16 - на джинсових брюках, що однозначно спростовує показання ОСОБА_6 , та його пояснення в апеляційному засіданні, що ці сліди могли утворитися, коли він намагався перевірити, чи ще живий ОСОБА_10 , підняти його, але й на те, що ці сліди виявлені в різних місцях - на светрі по правому плечовому шву та по шву пришива правого рукава - переривчаста пляма розмірами 17х28 см.; спереду в 12 см. від лівого плечового шва та по шву пришива лівого рукава - помарка слабкої насиченості, невизначеної форми, з нечіткими контурами, яка не просочує і не ущільнює пряжу, розмірами 11х15 см.; спереду з лиці в 2 см. від низу та по правому боковому шву - переривчата пляма середньої насиченості, невизначеної форми, з нечіткими контурами, яка частково просочує і злегка ущільнює пряжу, розмірами 28-30 см.; на спинці светра з лиця в 13 см. від правого плечового шва і в 6 см. від шва пришива правого рукава помарка слабої насиченості, яка не ущільнює пряжу, розмірами 3х7 см.; майже вся поверхня передньої половини правого рукава з лиця переривчасто вкрита кров`ю, яка частково просочує і злегка ущільнює пряжу; на задній половині правого рукава з лиця та по шву рукава ділянка розмірами 11х40 см. переривчата, середньої насиченості, яка частково просочує і злегка ущільнює пряжу; на передній половині лівого рукава з лиця по низу та по шву рукава ділянка розмірами 11х37 см., переривчата, слабкої насиченості, частково просочує і злегка ущільнює пряжу.
На брюках: права половина брюк спереду з лиця в 11 см. від вільного краю пояса та по правому боковому шву переривчато вкрита плямами та помарками слабкої та дуже слабкої насиченості невизначеної форми від 0,1х0,2 см. до 3х11 см.; ліва половина брюк спереду з лиця в 10 см. від вільного краю пояса і по лівому боковому шву переривчато вкрита аналогічними плямами та помарками, розмірами від 0,1х0,2 до 14х25 см., які частково просочують і злегка ущільнюють тканину; права половина брюк ззаду з лиця в 21 см. від вільного краю пояса та по правому боковому шву переривчато вкрита подібними плямами та помарками слабої та середньої насиченості, невизначеної форми, з нечіткими контурами, які частково просочують ті злегка ущільнюють тканину, розмірами від 0,5х0,8 см. до 15х30 см.; ліва половина брюк ззаду з лиця в 20 см. від верхнього вільного краю пояса та по кроковому шву переривчато вкрита подібними плямами та помарками середньої і слабої насиченості, невизначеної форми, нечіткими контурами, які частково просочують і злегка ущільнюють тканину, розмірами від 2х3 см. до 9х13 см.
Вказані обставини повністю спростовують пояснення ОСОБА_6 щодо механізму утворення на його одязі слідів крові потерпілого, бо свідчать про те, що ці сліди утворилися як при безпосередньому багаторазовому контакті одягу зі скривавленими об`єктами в різних місцях цього одягу - помарки, так і при вільному падінні численних крапель та бризок крові різного об`єму, в різних місцях одягу.
За висновками експерта-трасолога № 56, слід взуття, вилучений 12 січня 2014 року при огляді казарми № 219 залишений взуттям з аналогічним малюнком взуття, вилученого 17 січня 2014 року у ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 202-223).
Як встановлено судово-дактилоскопічною експертизою № 55 (т. 1, а. с. 227-238), сліди пальця руки №-№ 2, 6 залишені ОСОБА_10 , слід пальця № 4 - залишений ОСОБА_6 .
Відповідно до опису в дослідницькій частині експертизи (т. 1, а. с.,227-зворот) сліди №-№ 2, 6 виявлені відповідно з пластикової пляшки та керамічної чашки в кімнаті № 2, слід пальця № 4 - зі скляної рюмки в кімнаті № 2.
За протоколом огляду місця події (т. 1, а. с. 134-135), кімната № 2 є кімнатою зберігання майна відділу та особистих речей. Під час огляду цієї кімнати виявлено на столі посуд з продуктами харчування, пластикова пляшка "Софія Київська", ємністю 1,5 літри, керамічна чашка, чотири скляні рюмки. З пляшки вилучено два сліди пальців рук, з керамічної чашки - один такий слід, зі скляних рюмок - три таких сліди.
Вказане однозначно свідчить, що саме в цій кімнаті перебували і ОСОБА_6 , і ОСОБА_10 .
І відповідно до пояснень допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , саме в тій кімнаті ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вживали спиртні напої і саме з казарми, де ця кімната розташована свідки чули звуки ударів.
Відповідно до висновку експерта-цитолога № 23/ц, при дослідженні піднігтьового вмісту пальців рук ОСОБА_10 в об`єкті 1 - піднігтьовий вміст з правої його руки виявлені сліди крові, яка може походити від ОСОБА_10 , а в об`єкті № 2 - піднігтьовий вміст з лівої руки ОСОБА_10 - сліди крові, походження якої від ОСОБА_10 виключається, але вона може походити від ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 241-245)
Вказаний висновок спростовує твердження ОСОБА_6 про те, що між ним і ОСОБА_10 не було жодного конфлікту.
До того ж, будь-яким іншим способом пояснити походження крові його групи в піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_10 він не спромігся і лише заявляв про те, що цей висновок експерта вірогідний, бо осіб з такою групою крові, як у нього багато і причетність до досліджуваної події інших осіб не з`ясовувалась.
Висновок про наявність конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 об`єктивно підтверджується також і висновком судово-цитологічної експертизи № 21/ц, відповідно до якого у піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_6 виявлено клітини слизистих оболонок та шкіри, походження яких не виключається від ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (т. 2, а. с. 17-21)
За висновком судово-цитологічної експертизи № 22/ц у трьох змивах зі штанги знайдені кров, клітини плаского, призматичного епітелію, глибоких шарів шкіри та сполучної тканини особи чоловічої генетичної статі, походження яких не виключається від потерпілого ОСОБА_10 і виключається від ОСОБА_6 (т. 2 а. с. 10-14).
14 січня 2014 року кваліфікований, незацікавлений у справі судово-медичний експерт ОСОБА_15 безпосередньо обстежила ОСОБА_6 та виявила у нього численні тілесні ушкодження, в результаті дослідження яких визнала, що частина з них - вказані в пунктах а, б, в, г, д, є, з, и, - утворилась в строк від трьох до шести, від десяти до шістнадцяти, від шести до чотирнадцяти діб на момент проведення експертизи, але тілесні ушкодження, вказані в пунктах "е", тобто синець передньої поверхні лівого стегна у нижній третині овально-подовженої форми розміром 3.2х1.1 см. - утворився в строк від двох до шести діб на момент проведення експертизи, а садно, тильної поверхні правої киті в ділянці між 4-м та 5-м п`ясно-фаланговими суглобами, яке розташоване на фоні синця, подовжено-дугоподібної форми розміром 0,7х0,4 см., поверхня якого вкрита червоно-бурою кірочкою, яка розташована на рівні неушкодженої шкіри зазначене в пункті "ж", утворилося в строк від однієї до трьох діб на момент проведення експертизи, тобто ці два тілесні ушкодження по часу могли утворитися в ході досліджуваної події (т. 2, а. с. 24-29).
Ці висновки, в сукупністю з іншими, вказаними вище доказами, судом першої інстанції правильно покладені в основу висновку про винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_10 .
Доводи апелянтів про необхідність більш детальної перевірки інших можливих версій настання смерті ОСОБА_10 , зокрема можливу причетність до неї бійців спеціального підрозділу "Беркут", тимчасово дислокованого на території сусідньої військової частини, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інші, ґрунтуються на особистих здогадках та припущеннях ОСОБА_6 та його захисників, які нічим об`єктивно не підтверджуються, навпаки, спростовані показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про відсутність сторонніх осіб на території військової частини, спільне вживання спиртного ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , агресивну поведінку ОСОБА_6 в ході вживання спиртного; показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які прибули на виклик до військової частини та ОСОБА_6 їм особисто пояснював, що між ним та ОСОБА_10 була обопільна бійка, і це підтверджується також результатами огляду кімнаті № 2, де виявлено перекинуті стільці, зсунуті з місць ліжка.
При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу також і на те, що на момент досліджуваної події ОСОБА_10 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, бо в його крові виявлено 5 проміле алкоголю, що відповідає умовно смертельній дозі вжитого алкоголю, отже активних дій та спротиву чинити не міг.
До того ж, відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом; під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Відповідно ж до ст. 93 КПК України, стороні захисту надані достатні можливості для збирання доказів і надання їх встановленим порядком суду.
Однак, протягом з січня 2014 року сторона захисту будь-яких доказів на підтвердження своєї правової позиції не надала, хоча жодних перешкод до цього не мала.
На підставі всього викладеного вище, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, всебічно, об`єктивно, повно, неупереджено дослідив надані сторонами докази, повно та правильно виклав їх у вироку, оцінив в плані належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності для висновків по суті кримінального провадження, свої висновки належно обґрунтував і вмотивував, а тому, поза всяким розумним сумнівом правильно встановив винуватість саме ОСОБА_6 у вчиненні за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України., отже апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а оскаржений ними вирок - без змін.

Питання щодо правильності та справедливості обраних ОСОБА_6 виду та міри покарання апелянтами не ставилось, а тому судова колегія, визнаючи, що це покарання призначене з дотриманням положень ст. ст. 50, 65, 66-67 КК України, в межах санкції правової норми, за якою ОСОБА_6 засуджено, та маючи на увазі, що, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року, із зарахуванням в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на час апеляційного розгляду це покарання ОСОБА_6 відбув і підлягає звільненню з місць позбавлення волі, зі вказаними висновками суду першої інстанції погоджується.

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 рокувідносно ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 21 червня 2017 року по 18 липня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У зв`язку з відбуттям ОСОБА_6 призначеного покарання, звільнити його негайно з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: