Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7638/17
Провадження № 1-кп/758/468/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.10.2019 року Подільський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001468, внесеного до ЄРДР 07.04.2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.12.2010 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 395, 70, 71 КК України до 4 років 1 місяці позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання 09.08.2013 року, 16.11.2017 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч 2 ст 185 КК України до покарання у виді 2 роки позбавлення волі
обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
06.04.2017 близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебував біля будинку №31-А, що розташований по пр. Правди у м. Києві, де побачив раніше йому незнайому потерпілу ОСОБА_5 , на шиї у якої знаходився золотий ланцюжок. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на повторне, відкрите викрадення вказаного ланцюжка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_6 підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_5 та своєю рукою шляхом ривка із шиї відкрито заволодів золотим ланцюжком 585 проби, довжиною 50 см, масою 22,29 гр., вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №12-4/539тв від 19.05.2017 на момент вчинення кримінального правопорушення складає 18946 грн. 50 коп., тим самим повторно, відкрито викрав майно ОСОБА_5 , чим спричинив останній майнову шкоду на загальну суму 18946 грн. 50 коп.
Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.2 ст. 186 КК України визнав, визнав всі фактичні обставини вчинення злочину, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, що він 06.04.2017 близько 19 год. 30 хв., перебував біля будинку №31-А, що розташований по пр. Правди у м. Києві, де побачив раніше йому незнайому потерпілу на шиї у якої знаходився золотий ланцюжок. В цей час у нього виник злочинний умисел направлений на викрадення вказаного ланцюжка. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів він підійшов ззаду до потерпілої та своєю рукою шляхом ривка із шиї відкрито заволодів золотим ланцюжком.
Допитана в суді потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 06.04.2017 близько 19 год. 30 хв., вона йшла біля будинку №31-А, що розташований по пр. Правди у м. Києві, де обвинувачений, який був у темних джинсах, білій куртці та темній кепці, своєю рукою, шляхом ривка, зірвав з її шии золотий ланцюжок та побіг. Вона кричала про допомогу сторонніх людей. Внаслідок дій обвинуваченого у неї була подряпана шия. Обвинуваченого вона добре запамятала, оскільки добре бачила його обличчя під час нападу на неї.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_7 пояснив, що він збирав сировину на вулиці, почув крик жінки, яка просила про допомогу і кричала, що молодий чоловік вкрав в неї її майно, в цей час молодий чоловік втікав від жінки в сторону проспекту Свободи, а жінка бігла за ним. Молодий чоловік був одягнений в штани, кепку та світлу куртку.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_8 пояснила, що на початку квітня 2017 року приблизно о 19 год по вул Н Ужвій, на відстані від неї на витягнуту руку, пробігав дуже швидко чоловік в світлій куртці та кепці.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.04.2017 року встановлено, що громадянка ОСОБА_5 заявила, що 06.04.2017 року приблизно о 19:30 год. за адресою: м. Київ, пр. Правди, 31-а шляхом ривка відкрито заволоділи її золотим ланцюжком.
Відповідно до протоколу предявлення особи для впізнання від 07.04.2017 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 впізнала особу під номером 3, яка зірвала з її шиї золотий ланцюжок 06.04.2017 року о 19 год 30 хв на пр Правди в м Києві.
Відповідно до протоколу предявлення особи для впізнання від 29.05.2017 року, встановлено, що свідок ОСОБА_7 впізнав особу під номером 2, яка 06.04.2017 року о 19 год 30 хв на пр Правди в м Києві відбігала від жінки, яка кликала про допомогу.
Відповідно до висновку експерта № 12-4/539тв від 19.05.2017 року «Ринкова вартість на момент вчинення кримінального правопорушення 06.04.2017 року золотого ланцюжка, 585 проби, довжиною 50 см, масою 22,29 гр, могла становити 18 946,50 грн».
Фактичні дані, що містяться в цих документах, суд визнає належними, допустимими і достовірними.
Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого, потерпілої, свідків отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.
Суд звертає увагу на послідовні, логічні і змістовні покази обвинуваченого, потерпілої, які узгоджуються з показами свідків, матеріалами справи, і які суд вважає правдивими і такими, які можна покласти в основу обвинувального вироку.
Належними і допустимими як джерело доказу є висновки проведених у справі судових експертиз та долучених документів, суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.
Показання обвинуваченого, потерпілої підтверджуються сукупністю досліджених фактичних обставин, які містяться в показах свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які суд вважає належними, допустимими і достовірними.
Покази обвинуваченого суд вважає послідовними і такими, які відповідають фактичним обставинам викладеним в обвинувальному акті.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим в умисному діянні, яке виразилось у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, з врахуванням того, що суд розглядає справу лише в межах пред`явленого обвинувачення, суд вважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого правильною.
Суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, що даний злочини, відносяться до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий за корисливі злочини, на шлях виправлення не стає та вчиняє нові корисливі злочини в різних районах міста Києва, де слухаються кримінальні провадження відносно нього, отже правильних висновків для себе не робить, та саме таким злочинним шляхом заробляє на життя, не одружений, дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття обвинуваченого, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Обтяжуючих покарання обставин в діях ОСОБА_6 , передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий за корисливі злочини, на шлях виправлення не стає та вчиняє нові корисливі злочини в різних районах міста Києва, де слухаються кримінальні провадження відносно нього, отже правильних висновків для себе не робить, та саме таким злочинним шляхом заробляє на життя, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в місцях позбавлення волі.
Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України чи призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи, що 16.11.2017 року Оболонським районним судом міста Києва ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, а як регламентовано ст. 70 КК України, а також п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням ч 4 ст. 70 КК України.
Вирішуючи питання про зарахування у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 час його перебування під вартою під час попереднього ув`язнення, суд проаналізував правові висновки, які зроблені в рішеннях Верховного Суду з цього питання.
Так, суд вивчив правові позиції, висловлені в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 759/19973/15-к про тлумачення принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи» та принципу прямої дії закону, та який вважав, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-V111 від 26 листопада 2015 року) зараховується у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення до 20 червня 2017 року включно, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу включно, рахується час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (в редакції Закону України №2046-V111 від 18 липня 2017 року).
Судом також вивчено, що відповідно до висновків щодо правозастосування, які містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 440/853/17 та від 29 березня 2018 року № 552/1164/17, у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Суд, беручи до уваги, що діяння, яке пред`явлено обвинуваченому ОСОБА_6 вчинене 06.04.2017 року та за станом на 20 червня 2017 року він мав право на застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, йому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту та до дня набрання вироком законної сили у строк покарання, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
При цьому суд виходить з наступного.
Так, ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За вказаною нормою у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК України викладено у такій редакції:
"Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях ст. 5 КК України. Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.
Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).
Кримінально-правові відносини - це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державною і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.
Отже, із урахуванням наведеного Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ є таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Суд також вважає за необхідне керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді 4 років 4 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту затримання, тобто з 21.08.2017 року по 18.12.2017 року та з 12.02.2018 року до набрання вироком законної сили.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання, а саме з 21.08.2017 року по 18.12.2017 року та з 12.02.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили, якщо запобіжний захід не буде змінено.
Зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19.12.2017 року по 11.02.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави витрати за проведення судової експертизи в розмірі 197 грн. 74 коп.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1