У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.09.2019 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, застосувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі.

Узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що у клопотанні прокурором зазначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не відповідають дійсності, оскільки він самостійно з`явився до органів поліції та був затриманий 01.04.2016 р., за час перебування під вартою суттєво погіршився стан його здоров`я, докази на підтвердження можливості переховування від суду та вчинення ним інших злочинів відсутні. А застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише на підставі тяжкості інкримінованого злочину суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.04.2016 р. відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27.05.2016 р. У подальшому вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05.06.2019 р. на строк до 03.08.2019 р.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вчинивши особливо тяжкий злочин, ОСОБА_5 розуміє наслідки скоєного кримінального правопорушення та передбачену відповідальність, не має постійного джерела доходу, ніде не працює та не навчається, раніше засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.03.2015 р. за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та звільнений від покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів в період іспитового строку, розуміє наслідки вчинення злочинів, у яких він обвинувачується, не працює, не має постійного джерела доходу, суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, а тому підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001754, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів в період іспитового строку, визначеного вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.03.2015 р., не працює, не має постійного джерела доходу. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ризики, визначені при застосуванні відносно ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Враховуючи наведене, доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є безпідставним.
З урахуванням тяжкості злочинів, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаному ризику.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3