Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,
володільця майна ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2019 року (ЄРДР №0000332),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2019 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон «NOMI», чорного кольору імеї № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та мобільний телефон «Ergo», чорного кольору імеї № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 .
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки є достатньо-ґрунтовні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому його арешт необхідний з метою збереження речових доказів, попередження можливого їх знищення, втрати або пошкодження, забезпечення їх правомірного утримання та дослідження органами досудового розслідування, проведення необхідних слідчих дій та судових експертиз.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене за його адресою майно, повернути належні йому речі. Стверджує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки прокурором не була доведена необхідність втручання у права і свободи особи та такого ступеня обмеження права власності як арешт майна.
Посилається, що стороною обвинувачення не дотримано строків звернення з клопотання до слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, власника тимчасово вилученого майна та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора і слідчого, які заперечили доводи апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за доводами скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131, 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно: мобільний телефон «NOMI», чорного кольору імеї № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та мобільний телефон «Ergo», чорного кольору імеї № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , яке визнане 25 липня 2019 року у встановленому законом порядку речовими доказами в кримінальному провадженні №0000332.
В ході проведення досудового слідства в даному кримінальному провадженні встановлюється причетність кола осіб до вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесені 04.02.2019 в ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги до задоволення не підлягають.
Інші посилання апеляційної скарги, в тому числі щодо порушення строків звернення з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на майно, є надуманими, оскільки вони не підтверджуються жодними належними доказами.

Істотних порушень вимог КПК України, які давали б підстави для скасування ухвали слідчого судді, у справі не вбачається.
За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2019 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді