Справа № 344/1817/19
Провадження № 1-кп/344/504/19
У Х В А Л А

10 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_14 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст.296 ч.2, ст.146 ч.2, ст.186 ч.2, ст.122 ч.1 КК України, ОСОБА_10 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ст.296 ч.2, ст.146 ч.2, ст.186 ч.2 КК України, ОСОБА_11 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст.296 ч.2, ст.186 ч.1 КК України, ОСОБА_12 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, ОСОБА_13 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ст.296 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в судовому засіданні подав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_10 з посиланням на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема щодо можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитувались у судовому засіданні, оскільки обвинуваченим відомі їх анкетні дані, місце проживання, а також щодо можливості переховування обвинуваченими від суду.

Захисники заперечили щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , просили відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Обвинувачені підтримали думку захисників.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.

Встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року щодо обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18 квітня 2019 року включно. В подальшому судом вирішувалось питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд враховує, що злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_14 та ОСОБА_10 є тяжкими, на даний час триває судовий розгляд та продовжують існувати ризики щодо можливого незаконного впливу на потерпілого, свідків, які ще не допитувалися під час судового розгляду, а також щодо можливості переховування обвинуваченими від суду, знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_14 та ОСОБА_10 відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п.1 ст.5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В той же час прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, які ще не допитувались під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Обставини, що слугували підставою застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу, судом не встановлено. При цьому, доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинувачених інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не спростовують вищенаведених висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196-199, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора задовольнити.

Застосування запобіжного заходу обраного щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року у вигляді тримання під вартою - продовжити до 08 листопада 2019 року включно.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань № 12.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя: ОСОБА_1