Справа №758/1773/14-к Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2699/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого та захисника на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»,-
В С Т А Н О В И Л А:

Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0006604 щодо ОСОБА_11 , за ч. 3 ст. 27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 27.10.2019 включно.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Вказує, що рішення суду було прийнято незаконним складом суду, з порушенням вимог ч. 2 ст. 31 КПК України.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, а саме домашній арешт за місцем постійного проживання.
Вказує, що суд першої інстанції однією ухвалою прийняв рішення щодо продовження запобіжного заходу трьом обвинуваченим, не розмежуючи, не аргументуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України відносно кожного з обвинувачених окремо.
Прокурором не було підготовлено письмового клопотання про продовження запобіжного заходу. Грубим порушенням, на думку захисту, було те, що суд першої інстанції не прийняв додатки до клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 .
Зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, без чіткого обґрунтування неможливості запобігання іншим ризикам не може слугувати обставиною для продовження застосування виняткового запобіжного заходу.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 фактично вже відбув більше 12 років покарання, що є нижнім граничним терміном відбування покарання за злочин, у вчиненні якого він обвинувачується.
Стверджує, що ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі, виражає щире каяття. Всі свідки по справі допитані, докази зберігаються в матеріалах справи немає жодних підстав для подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою. Крім того, він раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, з урахуванням відбутого строку покарання майже 12 років, не має жодних мотивів для переховування.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, даних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.
Перевіряючи доводи прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені ризики є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненому злочині, а також наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
При вирішенні питання про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превілює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.
Доводи ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі спростовується положенням ст. 331 КПК України, згідно якого під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, щодо продовження запобіжного заходу, вирішує головуючий.
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого, колегія суддів вважає, що не може бути застосований запобіжний захід до ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ст. 196 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно матеріалів справи ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 27.10.2019 включно.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на строк продовження запобіжного заходу. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою на 79 днів, що не відповідає вимогам положенню ст. 196 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника та обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу суду змінити та Вважати продовженим строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 06 жовтня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року, якою продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 27 жовтня 2019 року змінити.
Вважати продовженим строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 06 жовтня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: