Ухвала

Іменем України

22 липня 2019 року

м. Київ
справа № 161/1535/18

провадження № 51-3178ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000031 щодо ОСОБА_5 .
Обставини, встановлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст рішень судів
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійною технічною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, засудженого за ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
У строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 04 вересня 2018 року по день набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо залишення без змін запобіжного заходу у виді тримання під варою відносно ОСОБА_5 .
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у тому, що останній повторно, у жовтні 2017 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та місці, незаконно придбав без мети збуту психотропну речовину амфетамін загальна маса якого (у перерахунку на амфетамін-основу) становить 32,4810 г, що є особливо великим розміром та в подальшому розфасував його у прозорі полімерні пакетики у кількості сто тридцять шість штук та зберігав їх за місцем свого проживання без мети збуту, за адресою: АДРЕСА_1 , які 27 жовтня 2017 року під час проведення обшуку за місцем його проживання, у належній йому сумці чорного кольору, виявлено працівниками поліції та вилучено.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 22 березня 2019 рокувирок суду залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Своє прохання мотивує тим, що апеляційний суд безпідставно погодився з висновком місцевого суду, щодо зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 307 КК на ч. 3 ст. 309 КК внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в подальшому зумовило призначення ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Також, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки цей суд належним чином не перевірив доводи його апеляційної скарги, щодо не відповідності призначеного ОСОБА_5 покарання, не дав їм належної оцінки та не навів у своїй ухвалі достатніх підстав, через які визнав ці доводи необґрунтованими. Крім того, апеляційний суд безпосередньо не дослідив докази, які підтверджують наяність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, що, на думку прокурора, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Мотиви суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 309 КК України, в той час як потрібно було кваліфікувати за ч. 3 ст. 307 КК, що, на думку прокурора, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та зумовило призначення ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. А саме, колегія суддів Волинського апеляційного суду в ухвалі від 22 березня 2019 року врахувала усі обставини справи, зокрема залишаючи без змін вирок суду першої інстанції апеляційний суд взяв до уваги, що фактів збуту засудженим психотропної речовини не встановлено, а саме показання ОСОБА_5 , що він виготовляв психотропну речовину амфетамін виключно для власного вживання без мети збуту. Врахував показання свідка ОСОБА_6 , який підтвердив факт вживання засудженим амфетаміну, а також консультативний висновок спеціаліста № 3011 від 27 жовтня 2017 року, де зафіксовано факт вживання ОСОБА_5 амфетаміну. Крім того апеляційний суд дав оцінку матеріалам негласних слідчих (розшукових) дій та належним чином обґрунтував свої висновки, що ні під час розгляду судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду достатніх доказів, що засуджений збував психотропну речовину амфетамін не здобуто. Доводи прокурора викладені у касаційній скарзі не спростовують висновки суду апеляційної інстанції.З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Посилання прокурора у касаційній скарзі на порушення апеляційним судом засад змагальності та безпосередності судового розгляду у зв`язку з непроведенням ним повторного дослідження окремих доказів не ґрунтуються на вимогах закону. Зокрема прокурор зазначаючи про необхідність повторного дослідження окремих доказів, фактично лише їх перераховує, не аргументуючи яким конкретно фактичним обставинам у вказаних ним доказах була надана неправильна оцінка судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно із частиною третьою статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 21 січня 2016 року у справі № 5-249кс15, повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт установлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.
Як видно з оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції, обмежившись аналізом у своїй ухвалі доказів, досліджених судом першої інстанції, і висновків цього суду, не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду, оскільки погодився з оцінкою доказів, наданою місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленим у статтях 22, 23 КПК засадам змагальності та безпосередності дослідження показань, речей і документів.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Згідно зі ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Місцевий суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_5 розміру покарання врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, а саме те, що він має психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків, стимуляторів та використання інших психоактивних речовин, страждає наркоманією та потребує протинаркоманійного лікування, котре йому не протипоказане, що слідує із акту наркологічної експертизи № 550 від 15 листопада 2017 року, крім того, за висновком судово - психіатричної експертизи № 11 від 28 грудня 2017 року, виявляє ознаки розладу адаптації із змішаним порушенням поведінки та емоціями, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, однак, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, при цьому, задовільно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, та обставину, що його обтяжує - вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання встановлених КК і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті за якою його засуджено.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Волинського апеляційного суду від 22 березня 2019 року.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000031 щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3