печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
10.09.2019 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на грошові кошти у безготівковому вигляді, які містяться на банківському рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» у АТ АКБ «Конкорд».
Слідчий або прокурор в судове засідання не з`явились, прокурор направив заяву про розгляд клопотання без його участі та задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що Слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003385 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
08.08.2019 до СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява керуючого санацією Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» ОСОБА_4 , з якої вбачається, що з 02.08.2018 ухвалою Господарського суду Львівської області введено процедуру санації ПАТ «Львівська вугільна компанія», керуючим санацією призначено ОСОБА_4 .

У той же час, з вказаної заяви вбачається, що невстановлені особи, на підставі наказу керуючого санацією № 184 від 31.04.2019, який має знаки підробки, ніби то поклали обов`язки голови правління генерального директора ПАТ «Львівська вугільна компанія» на час хвороби ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , а у подальшому з рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» відкритому у Акціонерному товаристві «А-АБАНК» (), розташованому за адресою: м. Київ, вул. М.Бойчука , буд. 34а, безпідставно перераховано на рахунки юридичних та фізичних осіб грошові кошти у сумі 15 000 000 грн., які належать ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Зокрема, перерахування коштів ПАТ «Львівська вугільна компанія» відбувається на рахунки в банківських установах, які відкриті ОСОБА_5 , хоча жодних повноважень на вказані дії останній не має.

У ході досудового розслідування, 08.08.2019 допитано в якості представника потерпілого ОСОБА_4 , який надав покази аналогічні заяві останнього про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, 21.08.2019 допитано в якості свідка ОСОБА_6 , який показав, що на даний час обіймає посаду заступника генерального директора ПАТ «Львівська вугільна компанія» та показали, що на даний час останні не мають доступу до службових приміщень та виробничих потужностей ПАТ «Львівська вугільна компанія», оскільки 01.08.2019 невідомі особи, які представились членами організації Української самооборони спільно з ОСОБА_7 на підставі наказу керуючого санацією № 184 від 31.04.2019, яким ніби то покладено обов`язки голови правління генерального директора ПАТ «Львівська вугільна компанія» на час хвороби ОСОБА_4 на ОСОБА_5 фізично захопили підприємство. При тому, ОСОБА_7 оригіналу вищевказаного наказу не показував, а лише фотокопії.

Допитаний в якості свідка 21.08.2019 заступник генерального директора ПАТ «Львівська вугільна компанія» ОСОБА_8 надав покази аналогічні ОСОБА_6 .

Таким чином, в діях невстановлених осіб, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, ОСОБА_5 , якого відповідно до наказу № 184 від 31.07.2019 ніби то призначено тимчасово виконувачем обов`язки голови правління генерального директора ПАТ «Львівська вугільна компанія», який ознаки підробки, 29.08.2019 відкрито в АТ АКБ "КОНКОРД" ( ) банківський рахунок ПАТ «Львівська вугільна компанія» № НОМЕР_1 .

Так, постановою прокурора - процесуального керівника від 06.09.2019 грошові кошти у безготівковому вигляді, які містяться на банківському рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» у АТ АКБ "КОНКОРД" ( ) № НОМЕР_1 визнано речовим доказом.
Як визначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Так, прокурор у клопотанні зазначає, що постановою від 06.09.2019 року грошові кошти, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0003385.

Разом з тим, в матеріалах клопотання наявна постанова про визнання грошових коштів речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003385 без підпису прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_9 ..

Відтак, відсутність в постанові про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, підпису прокурора, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатніми для висновку, що майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, за необхідне у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 171, 172, 173 КПК України
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1