ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2539/19 Справа № 204/1747/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуДніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року, про продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0003163 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області,який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1, 2 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановленні судом обставини.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 вересня 2019 року включно, а також відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.
Обгрунтовуючи прийняте рішення суд І інстанції зазначив, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , у даному кримінальному провадженні, оскільки дані особи відомі обвинуваченому, один з яких є його близьким родичем, на даний час свідки не допитані і не виконаний привід свідків, а також зазначив про наявність ризику переховування обвинуваченим від суду. Крім того суд І інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 178 КПК України врахував тяжкість вчинених злочинів, які належать до категорії середньої та особливо тяжкого злочинів проти власності, життя та здоров`я осіб. Тому суд І інстанції дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, мотивуючи це тим, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурором не було доведено та підтверджено документально наявність ризиків впливу на свідків у даному кримінальному провадженні або переховування від суду. Крім того апелянт вказує, що суд І інстанції продовжуючи запобіжний захід не взяв до уваги термін утримання під вартою, який починається з 02 грудня 2016 року. У зв`язку з чим апелянт вважає, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його належну поведінку під час судового розгляду.

Позиція учасників апеляційного розгляду.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Потерпілі в апеляційному суді також заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду І інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд бере до уваги, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому вказана ухвала підлягає апеляційному оскарженню, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід розглянути по суті.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо незаконності рішення суду І інстанції про продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, апеляційним судом встановлено, що 29 липня 2019 року в судовому засіданні Ленінського районного суду, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора(а.с.17-21) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , де суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки він може впливати на свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де останній свідок є близьким родичем обвинуваченого, та які ще не допитувалися під час судового розгляду, і привід стосовно яких ще не виконано. Також судом І інстанції було встановлено, що обвинувачений побоюючись тяжкості покарання за вчиненні злочини в разі визнання його винуватим може вчинити переховуватися від суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінивши обставини, та зазначивши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів проти власності, життя та здоров`я осіб. При цьому суд І інстанції врахував строк перебування ОСОБА_6 під вартою і вказав, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не дають підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 до 26 вересня 2019 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4