Дата документу 24.10.2019 Справа № 320/3036/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/3036/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1700/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який не працює, не має зареєстрованого місця проживання, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

30 жовтня 1996 року Торезьким міським судом Донецької області за ч.3 ст.142 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років

з конфіскацією майна;

20 січня 2011 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.309, ч.1 ст.315, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст.75,76

КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік. Перегляд вироку 19 березня 2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

13 жовтня 2015 року Мелітопольським міськрайонним

судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,

15 грудня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

17 травня 1997 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.206 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

22 вересня 1997 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.206, ч.2 ст.17,ч.1 ст.215-3, ст.42 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна. Звільнений 24 лютого 1999 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 23 дні;

05 листопада 2011 року Якимівським районним судом

Запорізької області за ч.1 ст.185 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн,

23 липня 2002 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України приєднано покарання за вироком від 05 листопада 2001 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

01 липня 2003 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 20 жовтня 2006 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 3місяці 1 день;

27 серпня 2008 року Мелітопольським міським судом за ч.1 ст.309 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням 1 рік;

11 жовтня 2010 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням 2 роки;

11 вересня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням 1 рік,

21 червня 2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2019 року, якою клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволене; термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжений на 2 місяці до 01 листопада 2019 року включно; клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишене без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, раніше є неодноразово судимі за вчинення умисних злочинів, офіційно не працевлаштовані, а отже, не мають постійних джерел доходу. Обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінують вчинення злочину в період іспитового строку за попереднім вироком. Ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати. Суду не надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_7 у зв`язку з хворобою не може утримуватись в умовах СІЗО.

Ухвалу суду першої інстанції від 03 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики щодо ОСОБА_7 відсутні і нічим не підтверджені.

Так, враховуючи наявність постійного місця проживання (тобто міцність соціальних зв`язків), а також відсутність за час досудового слідства та раніше будь-яких порушень обов`язків підозрюваного, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від правосуддя. Раніше ОСОБА_7 жодного разу не був оголошений у розшук як на території України так і за її межами.

Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків немає. Окрім того, свідки по справі жодного разу у судове засідання не з`являлись і на сьогодні процесуальний прокурор не може забезпечити їх явку до суду, оскільки місце проживання останніх невідомо.

Згідно з довідкою від 21 червня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань, раніше він перебував під патронатом держави та безкоштовно отримував замісткову терапію.

Обвинувачений має постійне місце проживання: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою ОСОБА_7 зареєстрований, позитивно характеризується. Квартира належить рідній сестрі ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , яка неодноразово надавала свою письмову згоду на зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Обвинувачений не вчинив насильницький злочин проти недоторканості або статевої свободи іншої особи, в даному кримінальному провадженню відсутні потерпілі та не заявлений цивільний позов.

Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , та ступінь причетності його до вчинення вказаного злочину, а також обставин його вчинення, є недоведеними та більш м`який запобіжний захід буде достатнім для запобігання ризикам, що виключає застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Отже, немає жодних конкретних підстав стверджувати про наявність ризику щодо вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що для ОСОБА_7 більш ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Застосування такого запобіжного заходу забезпечить необхідний контроль за поведінкою та місцезнаходженням ОСОБА_7 та надасть можливість обвинуваченому лікуватися та повноцінно реалізовувати право на захист у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та незавершеність судового провадження.
Захисник ОСОБА_9 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є необґрунтованим, він страждає тяжкою хворобою. А тому, просить застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 із застосуванням електронного засобу контролю - браслету або без такого.
Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання захисника підтримав у повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_10 з клопотанням захисника про зміну запобіжного заходу не погодився, посилаючись, зокрема, на те, що ОСОБА_7 скоїв злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про наявність ризику скоєння ним нового злочину.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_13 з клопотанням прокурора щодо ОСОБА_6 погодилися та підтримали клопотання захисника ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, додатково зазначивши, що ухвалою суду строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 знову продовжений; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_14 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухано обвинуваченого, доводи його захисника, думку прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке є тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
З огляду на фактичні обставини та тяжкість правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних, в т.ч. тяжких злочинів, міцних соціальних зв`язків в нього немає, такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом впливу на свідків, які ще не допитані судом.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_9 , правильність висновків слідчого судді не спростовують.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, щодо стану здоров`я підозрюваного правильності висновків слідчого судді також не спростовують, з огляду і на відсутність відомостей про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_7 за станом здоров`я в умовах СІЗО.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2019 року, якою клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволене; термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжений на 2 місяці до 01 листопада 2019 року включно; клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишене без задоволення, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4