Справа № 737/547/19
Провадження № 1-м/737/1/19
УХВАЛА
12.06.19 смт Куликівка

Суддя Куликівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Куликівка Чернігівської області клопотання Міністерства юстиції України щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч, Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, холостого, маючого неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений: 14.09.2018 вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 8 років позбавлення волі;
про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,-
ВСТАНОВИВ:
23 травня 2019 року до Куликівського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність з законодавством України щодо громадянина України ОСОБА_4 , засудженого 14 вересня 2018 року Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу-Югри за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 8 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Відповідно ст. 614 КПК України визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також, прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

02 травня 2019 року наказом Міністерства юстиції України №1355/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 21.03.2019 за № 06-35537/19.

ОСОБА_4 засуджений 14 вересня 2018 року вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 8 років позбавлення волі. Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 залишено без змін у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Вирок набрав законної сили 20 жовтня 2018 року.

За вироком суду дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою в особливо великому розмірі, тобто, умисні дії особи, безпосередньо направлені на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цієї особи обставин.

Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, є кримінальними правопорушеннями (злочинами) згідно із законодавством України.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №2 УФСВП Росії по Тюменській області; кінець відбуття строку покарання 05.03.2026.

Відповідно до довідки виправної колонії відбута частина покарання засудженим станом на 23.01.2019 складала 10 місяців 18 днів, невідбута частина покарання відповідно складала 07 років 01 місяць 12 днів. Початок строку відбуття покарання - 06 березня 2018 року, кінець строку відбуття покарання - 05 березня 2026 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 звернувся із заявою про можливість його передачі для подальшого відбування покарання до України, мотивуючи проживанням на території України та його належністю до громадянства України. ОСОБА_4 також письмово підтвердив, що йому роз`яснені юридичні наслідки його передачі до України для подальшого відбування покарання.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку:
а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10;
b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
З урахуванням наведеного та положень ст. 602 КПК України суд України має керуватися положеннями ст. 11 Конвенції.

Так, статтею 11 Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Замінюючи вирок, компетентний орган:

а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і неповинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
З огляду на наведене суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання, керуватися положеннями п. d) ст. 11 Конвенції.

Так, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені уст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

Відповідно до частини 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, При цьому суд, як це зазначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статтіКримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
За наданими суду копією вироку та тексту статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок суд встановив наступне:
- злочин, передбачений ч. 3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає за своєю кваліфікацією злочину, що передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, а саме закінчений замах на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у особливо великому розмірі, тобто особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

ОСОБА_4 засуджений 14 вересня 2018 року вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Відповідальність за ч. 5 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачена в тому числі у виді позбавлення волі строком від 15 до 20 років. За аналогічний злочин відповідно до ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Також, враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не призначає ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, як обов`язкове додаткове покарання, оскільки, за вироком суду Російської Федерації таке покарання ОСОБА_4 не призначалось та за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За вказаних обставин, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України не може бути визначено основне покарання більше 9 років позбавлення волі. За вказаним кримінальним законом, суд визначає ОСОБА_4 основне покарання у виді 8 років позбавлення волі, що відповідає положенням ч. 4 ст. 610 КПК України.

Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.

Окрім цього, виходячи із положень п. с) ст. 11 Конвенції, суд повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Ч.п.1 ст. 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у звязку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
Таким чином, враховуючи, що вчинені засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який, також, передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згодний на його передачу до України для подальшого відбування покарання, суд приходить до висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.
Керуючись ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.610 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

Вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 14 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 8 років позбавлення волі, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що ч. 3 ст. 30 , ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджено вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 14 вересня 2018 року, відповідають ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України.

Засудженому ОСОБА_4 на підставі вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 14 вересня 2018 року визначити покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України, з урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, у виді 8 /восьми/ років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 06 березня 2018 року, тобто з зарахуванням строку попереднього ув`язнення.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 - залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Ухвала протягом 7 днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області.

Суддя ОСОБА_1