ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000062 від 12 листопада 2018 року щодо:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

-ч.1 ст. 258-3 КК України та призначено йому покарання у вигляді 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховано з моменту його затримання та приведення вироку до виконання.

ЄУНСС №727/13085/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8 Категорія ч.1 ст. 258-3 КК України судді: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
КП №11-кп/822/209/19 Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 989 грн. 60 коп. за проведення судової криміналістичної експертизи (згідно довідки про витрати т.1 а.п.106).

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , у своїй апеляційній скарзі вважає винесений вирок незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження, у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та за відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Зазначає, що всупереч п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті від 19.11.2018 року не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, а замість цього обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру, що в свою чергу є неприпустимим.

Вказані грубі процесуальні порушення позбавили обвинуваченого ОСОБА_7 права на захист та права на оспорювання скоєння цих злочинів, а суд першої інстанції в судовому засіданні їх не усунув та за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Крім того, із досліджених в судовому слідстві доказів сторони обвинувачення, встановлено, що досудове слідство проведено з грубими порушеннями вимог ст. 9 КПК України, однобічно, неповно та не об`єктивно, а докази, на які посилається сторона обвинувачення, не підтверджують наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Самі докази суперечать один даному, що по суті призвело до істотного порушення вимог кримінально процесуального закону та грубого порушення права на захист обвинуваченого.

Вважає, що у даному кримінальному провадженні не встановлено, які конкретно негласні слідчі (розшукові) дії були санкціоновані слідчим суддею, щодо кого саме, на який строк та чи діяли правоохоронні органи у межах та у спосіб, передбачених відповідними судовими рішеннями. Тобто з достатньою повнотою не з`ясовано правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували конституційні права і свободи ОСОБА_7 , що становило основний критерій допустимості їх результатів як - джерела доказів.

З огляду на допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, відсутність правових підстав для проведення НСРД, наявність істотних невідповідностей, докази про участь ОСОБА_7 у терористичній організації - були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому не можуть вважатися допустимими.

Інші належні та допустимі докази з цього приводу, в судовому засіданні стороною обвинувачення суду не подавались, судом не досліджувались та не здобуті під час судового розгляду, а тому вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона складу злочину, так як по справі не доведено його участі у незаконній терористичній організації, а тому суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно визнав його підзахисного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

Просить вирок районного суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно з вироком суду першої інстанції, починаючи з травня 2014 року на території Донецької області почало діяти не передбачене законодавством України збройне формування (далі - н.з.ф.) «бригада Восток», що було сформовано з громадян України, Російської Федерації та іноземців з інших країн, з метою нападу на адміністративні будівлі української влади, військові частини та організацію блокпостів на шляхах сполучення м. Донецька та області. В подальшому н.з.ф. «бригада Восток» брала участь у бойових зіткненнях в районі Донецького аеропорту, н.п. Горлівка, Пантелеймонівка, Спартак, Ясинувата, Піски, Авдіївка, АДРЕСА_2 , що призвело до загибелі мирного населення, військовослужбовців збройних сил України, добровольчих формувань та правоохоронних органів України.

Впродовж 2014 2016 років н.з.ф. «бригада Восток» змінювала свою назву на ОМСБр «Восток», 11 ОМБР, в/ч НОМЕР_1 , а на даний час носить назву «11 Дунайсько-Єнакіївський полк 1 армійського корпусу народного ополчення Донецької народної республіки» (в/ч НОМЕР_1 ) (далі «11 полк 1 АК ДНР») та контролює ділянку на лінії розмежування із ЗС України в районі н.п. Пантелеймонівка, Красний Партизан, Ясинувата, Авдіївка, Донецьк (Петровський район, шахти Трудовська та Абакумова) та Донецький аеропорт, окрім того постійно здійснюється підбір та навчання рекрутів до н.з.ф., з метою участі у бойових діях проти військовослужбовців ЗС та правоохоронних органів України.

Встановлено, що командиром взводу 7 роти 3 МСБ 11ОМСП 1 АК т.зв. терористичної організації «ДНР» є ОСОБА_7 (позивний Ворон), який з 2014 року по даний час приймає участь в бойових діях проти ЗС України на території Донецької області.

При цьому, перебуваючи в безпосередньому контакті з керівництвом НЗФ ОСОБА_7 , причетний до підбору, перевірки та зарахування до штату 7 роти 3 МСБ 11ОМСП 1 АК т.зв. терористичної організації «ДНР» військовослужбовців, здійснює контроль за їх пересуванням, організовує та координує дії підрозділів вказаного НЗФ у бойових діях проти ЗС України на ділянці лінії зіткнення. Крім цього, бере участь в організації і підготовці диверсійно-розвідувальних груп, які проводять розвідувальну та підривну діяльність в зоні проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_7 відомо, що зазначений підрозділ терористичної організації «Донецька народна республіка» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

ОСОБА_7 , діючи умисно на території Донецької області, за власною ініціативою вступив та приймає участь у терористичній організації, поняття якої визначено ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», під назвою «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), яку утворено 07.04.2014 у м. Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України - тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів.

Влітку 2014 року ОСОБА_7 , взяв участь у боях між українською армією та проросійськими терористичними угрупуванням, в складі бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під АДРЕСА_3 , в ході яких загинули військові ЗС України.

В складі 11 ОМСП (бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») ОСОБА_7 , з 2014 року по даний час також брав та бере активну участь в бойових діях проти військовослужбовців ЗС України та працівників правоохоронних органів по захисту позицій терористичної організації «ДНР» поблизу Донецького аеропорту, н.п. Ясинувата, Дмитрівка, Красний Партизан, Піски та м. Авдіївка Донецької області, в результаті яких загинули та були поранені військовослужбовці ЗСУ, вчиняючи дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей та заподіюють значну майнову шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи обізнаним, що відносно нього розпочато кримінальне провадження, оголошення його в розшук та винесено повідомлення про підозру, із спрямуванням обвинувального акту до суду, в судові засідання не з`являвся. На судові повістки (оголошення в засобах масової інформації), зокрема поданих до газети «Урядовий кур`єр» з викликом на 13.02.2019 року та на 11.03.2019 року не прибув без поважної причини, у зв`язку з чим судом у відповідності до вимог ст. 323 КПК України згідно ухвали від 13.02.2019 року кримінальне провадження було розглянуто в порядку спеціального судового провадження.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.
Заслухавши суддю доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , з`ясувавши міркування сторони захисту, який підтримав свої апеляційні вимоги, просив скасувати вирок районного суду та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Мотивуючи свої висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що прокурором, всупереч вимогам закону, не вірно сформульовано обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальний акт містить ряд недоліків, а судом, не зважаючи на ці порушення, ухвалено обвинувальний вирок.

Наведені доводи захисника не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Так, аналіз змісту обвинувального акту (т.2 а.п.1-4) свідчить про те, що даний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

З обвинувального акту вбачається, що він містить детальний виклад обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, з деталізацією часу, місця та способу вчинення, мети та мотиву дій останнього. Крім того, даний обвинувальний акт містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення, дані про витрати, пов`язані із проведенням експертиз, відсутність обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання.

Крім того, матеріали провадження не містять відомостей про будь-які заперечення захисником ОСОБА_6 щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону під час підготовчого судового засідання.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що в ході судового розгляду не доведено вину ОСОБА_7 у тому, що останній починаючи з травня 2014 року на території Донецької області був командиром зводу 7 роти 3 МСБ 11 ОМСП 1 АК так званої терористичної організації «ДНР», тобто непередбаченого законодавством України збройного формування (далі н.з.ф.) «бригада Восток», яку було сформовано з метою нападу на адміністративні будівлі української влади, військової частини та організацію блокпостів на шлях сполучення м. Донецьк та області, то ці доводи є безпідставними і спростовуються сукупністю доказів, що містяться в матеріалах провадження, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 в зазначених вище діях, а так само в іншому сприянні діяльності терористичних організацій в матеріалах провадження містяться докази, яким суд першої інстанції надав вірну оцінку, зокрема:

- протоколами огляду сторінок мережі Інтернет, які розміщені в пошуковій системі «Google», відеохостингу «Youtube», а саме відеозапис під назвою «Освобождение н.п. «Красный партизан». Как это было». На вказаному відеозаписі, починаючи з 7-ї с. по 36 с. відео, з`являється дві особи у військовій формі з позивними «Ворон» та «Погранец», які розповідають про те, як вони брали участь у боях за звільнення н.п. «Красный партизан», Донецької обл., проти військ ЗСУ на стороні так зв. «ДНР». Особа, яка знаходиться з лівої сторони, у військовій формі білого кольору із зеленими вставками на рукавах, та одягнута у розгрузку зеленого кольору, без головного убору, з позивним «Ворон» схожа на ОСОБА_7 , що зображений на фото Форми 1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.п.121). Починаючи з 4,03 с. на вищезазначеному відео з`являються ще декілька бойовиків у військовій формі з атрибутикою та шевронами бригади «Восток», які розповідають про те, що вони брали участь у бойових діях проти військ ЗСУ на стороні так зв. «ДНР», не тільки по звільненню н.п. «Красный партизан», але й інших міст Донеецької обл., таких як: н.п. «Дмитрівка», «Саур-Могила», м. «Ясиновата», н.п. «Піски», «Авдіївський міст» та інші (т.1 а.п.57-64). Крім цього, з відеоролику, розміщеного каналом «Патриотические силы Донбасса» 23.04.2015 року видно двох військовослужбовців, один з яких є ОСОБА_7 , які розповідають про звільнення населеного пункту «Красный партизан» від окупантів, якими на їх думку, є Українська армія (т.1 а.п.62-64);

- в ході проведеної НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних розмов відносно ОСОБА_7 встановлено, що обвинувачений перебуває на непідконтрольній території України (ДНР) та обговорює діяльність терористичної організації, підбір військовослужбовців даної організації, місце розташування бойових позицій та ін. (т.1 а.п.81-94);

- висновком фотопортретної експертизи №1116-К від 22.06.2017 року, згідно якого зображення особи чоловічої статі у відеозаписі «Утренний обстрел н.п. Красный партизан», а саме зображення особи з лівої сторони, з 6-ї секунди до 1-ї хвилини 17-ти секунд, чоловічої статі у військовій формі білого кольору із зеленими вставками на рукавах, одягнутої у розгрузку зеленого кольору, без головного убору, для ідентифікації особи придатне. Особа у наданому відео «Освобождение н.п. Красный партизан. Как это было» на диску та у зразках зовнішності - є однією особою. На дослідження експерту надано оптичний диск з відеофайлом «Освобождение н.п. Красный партизан. Как это было» та зразки зовнішності у вигляді фото у технічній копії документу «Заява про видачу паспорта Форма №1» на 1 аркуші (т.1 а.п.98-106).

Отже, проаналізувавши наведені докази та дослідивши інші матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції визнавши їх достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, обґрунтовано прийшов до висновку про те, що перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької областей, обвинувачений ОСОБА_7 є командиром взводу 7 роти 3 МСБ 11ОМСП 1 АК т.зв. терористичної організації «ДНР», який з 2014 року по даний час приймає участь в бойових діях проти ЗС України на території Донецької області з метою нападу на адміністративні будівлі української влади, військової частини та організацію блокпостів на шлях сполучення м. Донецьк та області та мав стабільні зв`язки з іншими членами незаконних збройних формувань.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , а також, того, що докази, надані стороною обвинувачення, не містять достатніх даних, які б підтверджували винуватість обвинуваченого, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, слід зазначити, що з журналу судового засідання вбачається, що під час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції, захисник ОСОБА_6 під час дослідження матеріалів кримінального провадження та наявних в ньому доказів вини ОСОБА_7 не заперечував їх законності, не клопотав про визнання тих чи інших доказів недопустимими та недостовірними, а також про здобуття їх незаконним шляхом.

Зокрема, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вони містять у собі всі необхідні дані, які свідчать про дотримання як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції порядку вручення процесуальних документів та повідомлення ОСОБА_7 про здійснення кримінального провадження щодо нього, а відтак і про дотримання вимог ч.1 ст.297-5 та ч.3 ст.323 КПК України відповідно. А тому будь-яких порушень в цій частині, в тому числі і порушення права на захист обвинуваченого, як про це йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що суд поверхнево дослідив зміст протоколів про результати проведення негласних слідчих дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж та огляду сторінок мережі Інтернет - не знайшли свого підтвердження. Адже зміст вироку свідчить про те, що суд повно, об`єктивно та всебічно дослідив усі надані сторонами докази, в тому числі і зміст відеофайлів, долучених до протоколів про результати негласних слідчих дій, співставив їх зі змістом цих протоколів та встановив їх відповідність.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що письмові докази, надані стороною обвинувачення в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 , є неналежними та недопустимими, то колегія суддів вважає їх також необґрунтованими, оскільки захисник не зазначив, які конкретно вимоги кримінального процесуального закону були порушені під час отримання цих доказів та чому ці докази, на думку захисту, не відповідають вимогам ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, та є неналежними і недопустимими.

Більш того, колегією суддів під час перевірки матеріалів кримінального провадження будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при отриманні стороною обвинувачення доказів не встановлено.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_7 , базується на припущеннях, оскільки ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в своїй сукупності досліджені докази є достатніми для ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 ..

З урахуванням наведених доказів у вироку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , його дії правильно кваліфікованими за ч.1 ст. 258-3 КК України, як незаконна участь у діяльності терористичної організації.

Висновки районного суду про правильність кваліфікації дій обвинуваченого також підтверджуються:

Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000 року, якою зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до п.«а» ст.2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Поняття терористичної організації визначено відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Постановою п.4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23.12.2005 року із якого вбачається, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації, то відповідно до п.13 вказаної постанови Пленуму вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

При цьому, колегія також враховує Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VІІІ; Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схвалену постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 року №145-VІІІ; Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схвалену постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 року №337-VІІІ, в яких «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями, референдум, проведений у травні 2014 року, - фіктивним, проведеним у неконституційний спосіб.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначеній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 403, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 258-3 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3