Справа № 347/2249/19
Провадження № 11-сс/4808/326/19
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що слідчий суддя не врахував його доводів та доводів підозрюваного. Зазначає, що жодного доказу того, що ОСОБА_8 не буде виконувати покладені на нього обов`язки не здобуто, а ризики, наведені прокурором у клопотанні, необґрунтовані, не підтверджені жодними доказами. Вказує, що прокурором не доведено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів чи знищувати речові докази та вчиняти правопорушення. Посилається на те, що слідчим суддею не взято до уваги та не надано оцінки тому, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, місці соціальні зв`язки, родину, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, працює неофіційно. Зауважує, що підозрюваний просив обрати більш м`який запобіжний захід, як тримання під вартою, запевнив, що буде своєчасно з`являтися на першу вимогу слідчого, прокурора та суду і немає намірів вчиняти дії, з метою запобігання яким застосовується запобіжний захід. Вважає, що порушено вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не враховано практику Європейського суду з прав людини.

Ухвалою слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2019 року клопотання задоволено, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 терміном на 60 днів до 13.00 год. 15 січня 2020 року з визначенням розміру застави у межах 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять).

Слідчий суддя таке рішення мотивував тим, що врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вчинення ним вказаного злочину в період відбування покарання призначеного з випробувальним терміном. Взяв до уваги вік та стан здоров`я підозрюваного, те, що на даний час він ніде не працює і джерело його доходів невідоме, він підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років. Дійшов висновку, що є достатні підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також зважав на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України. Зважаючи на відсутність обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вирішив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у відповідності до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, у вигляді домашнього арешту, задовольнивши апеляційну скаргу;

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважає, що інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчим суддею дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

19 листопада 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.п. 29-30), а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаному із проникненням у інше приміщення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку, копії яких долучено до клопотання, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000481 (а.п. 1-2); протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17 листопада 2019 року (а.п. 3); протоколом огляду місця події від 17 листопада 2019 року (а.п. 4-6); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18 листопада 2019 року (а.п. 7-8); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 листопада 2019 року (а.п. 11-12); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18 листопада 2019 року (а.п. 13-14); іншими доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг його вчинити.

В той час, сторона захисту, заперечуючи обґрунтованість підозри, не наводить переконливих тверджень, як і не надає жодних доказів, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

При цьому, докази на підставі яких зроблено висновок про обґрунтованість підозри є належними та допустимими, під час перегляду ухвали слідчого судді в апеляційному порядку не встановлено, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку чи не передбаченими способами, вони також підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню та мають значення при прийнятті рішення про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що слідчий суддя досліджує обставини злочину лише щодо пред`явленої підозри, після повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування ще триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

Як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовується сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає показання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного, про його місце проживання, соціальні зв`язки, працевлаштування.

Захисник посилається на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, працює неофіційно, проте матеріали клопотання таких даних не містять, а сторона захисту жодних доказів на підтвердження таких обставин не подає.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, у якому підозрюється ОСОБА_8 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Стороною захисту, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, або ж належного обґрунтування про можливість запобігання останнім, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Більше того, слідчий суддя, визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, а також таким, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2019 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5