ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3065/19 Справа № 215/5972/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2019 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000493, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2019 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 грудня 2019 року включно.
Суд першої інстанції враховував, що визначенні ризики не зменшилися, є ризик переховування обвинуваченого від суду, судове провадження продовжується. ОСОБА_7 обвинувачується в особливо тяжкому злочині проти життя особи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Є особою, яка раніше судима за злочин проти життя і здоров`я людини. Інкримінований ОСОБА_7 злочин вчинений у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, міцних соціальних зв`язків не має.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Також захисник зазначив про відсутність ризику, заявленого прокурором. Захисник також звернув увагу, що обвинувачений сам викликав потерпілому швидку, залишався на місці злочину до прибуття працівників поліції, наміру вбивати потерпілого в нього не було, а ОСОБА_7 лише захищався. Крім того, обвинувачений має власне житло та отримує пенсію, а також страждає на бронхіальну астму та має хронічні захворювання.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 також просив задовольнити апеляційну скаргу захисника, та вважав за можливе змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, додавши, що з 2015 року перебуває під вартою.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлена наявність ризиків, які були визначенні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , і вони не зменшились, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, і більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти ризику, передбаченому ст. 177 КПК України.

При цьому апеляційний суд зважає на те, що ОСОБА_7 обвинувачується в особливо тяжкому злочині проти життя особи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Міцних соціальних зв`язків, не має. Є раніше судимою особою за злочин проти життя і здоров`я людини, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю. Тому суд першої інстанції враховуючи наведені обставини, соціальний інтерес, обґрунтовано дійшов висновку про виправданість продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи захисника про відсутність наміру у ОСОБА_7 вбивати потерпілого і інші щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину є передчасними, оскільки, на момент звернення апеляційної скарги, питання про доведеність або недоведеність обвинувачення має вирішуватися судом першої інстанції при ухваленні остаточного рішення по справі.
Посилання захисника в апеляції на врахування стану здоров`я, колегія суддів, вважає необґрунтованими. Даних, які б підтверджували, що обвинувачений за станом здоров`я не може триматися під вартою, апеляційним судом не виявлено і захисником та обвинуваченим в апеляційній інстанції таких доказів не надано.
Щодо зауваження захисника в апеляції про тривалість розгляду справи і знаходження обвинуваченого під вартою, то хоча, колегія суддів і констатує тривалість судового розгляду, проте враховує критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 28 КПК України, зокрема, складність даного кримінального провадження, яке є особливо тяжким, об`єм матеріалів, які досліджувалися. При цьому, сам факт тривалості судового розгляду у даному випадку не свідчить, що ця обставина перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , не встановлено. Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194, 199 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 з наведених в ній мотивів слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2019 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4