Шаргородський районний суд
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 року

м. Шаргород

справа №152/814/19
провадження 1-кп/152/84/19

Шаргородський районний суд Вінницької області
у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0004178 від 16.10.2018 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Ушиця Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського
відділу Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 11 жовтня 2018 року приблизно о 18 годині, порушуючи п. 12.3 Правил дорожнього руху України за приписами якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, керуючи технічно-справним автомобілем марки "Шевроле Нива", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині на території ТОВ "Агро Інвест Україна" в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області неподалік електроопори № Л-1/01/ТП-559, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу в момент появи в полі зору пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину зліва направо по напрямку руху автомобіля, в результаті чого допустив наїзд на останнього.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №10 від 07.03.2019, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді забитої рани лівої тім`яної ділянки, забій екстракраніальних м`яких тканин, гематоми повік правого ока, перелому лобної кістки (зовнішньої та внутрішньої кісткових пластинок) з переходом на сагітальний шов, яка ускладнилась забоєм головного мозку в лобних відділах важкого ступеню, більше праворуч внутрішньо мозковою гематомою в правій лобно-скроневій ділянці, субдуральним нашаруванням в правій лобно-скроневій ділянці, субарохноїдальним крововиливом, гемосинуситом, та набряком головного мозку.

Отриманні ОСОБА_6 тілесні ушкодження в результаті ДПТ відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Між порушенням ОСОБА_3 ПДР України та наслідками дорожньо - транспортної пригоди є прямий причинний зв`язок.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України і викладене у обвинувальному акті від 27.06.2019, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення, просив його суворо не карати, при призначені покарання врахувати обставини, які пом`якшують покарання, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч.2 ст.286 КК України.

Суду показав, що 11 жовтня 2018 року приблизно о 18 годині керуючи автомобілем марки "Шевроле Нива", державний номерний знак НОМЕР_1 він рухався по проїзній частині на території ТОВ "Агро Інвест Україна" в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області неподалік електроопори № Л-1/01/ТП-559. Помітив пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину зліва направо по напрямку руху автомобіля, однак не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу в результаті чого допустив наїзд на останнього.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подали заяву (а.с.78).

Потерпілий ОСОБА_6 не заперечує щодо розгляду кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , та переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

При прийнятті такого рішення суд враховує положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

При цьому, суд також застосовує практику ЄСПЛ в означеному питанні, зокрема рішення в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, у п.113 якого зазначено, що "основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства").

У рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 (п.52) та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 (п.80), ЄСПЛ вказав, що "ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії").

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 11 жовтня 2018 року приблизно о 18 годині, порушуючи п. 12.3 Правил дорожнього руху України за приписами якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, керуючи технічно-справним автомобілем марки "Шевроле Нива", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині на території ТОВ "Агро Інвест Україна" в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області неподалік електроопори № Л-1/01/ТП-559, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу в момент появи в полі зору пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину зліва направо по напрямку руху автомобіля, в результаті чого допустив наїзд на останнього.

Відтак, суд визнав доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у порушенні правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнаєте те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, повідомив в поліцію про ДПТ з його участю, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, повністю відшкодував збитки потерпілому ОСОБА_6 , позитивно характеризується за місцем постійного проживання, після вчинення кримінального правопорушення одружився, має нагороди як переможець олімпіад, конкурсів, та за успіхи у навчанні та активну життєву позицію (а.п. 79, 92, 95 100, 102, 103 105).

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п.80).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом філії Державної установи "Центр пробації" у Хмельницькій області від 27.08.2019 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , одружений, має власне житло та здобув вищу освіту. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як низький. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі на певний строк. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, в тому числі не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.п. 72 - 73).

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_3 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повідомив в поліцію про ДПТ з його участю, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, повністю відшкодував збитки потерпілому ОСОБА_6 , позитивно характеризується за місцем постійного проживання, має міцні соціальні зв`язки і активну життєву позицію та досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним та відповідно до частини 4 статті 12 КК України тяжким злочином, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілого, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

На переконання суду, призначення саме такого покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 у судових дебатах просив суд застосувати до ОСОБА_3 статтю 69 КК України і при призначенні покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, дану позицію не переконливою, оскільки наявність значної кількості обставин, що пом`якшують покарання, у даному випадку, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але при призначенні покарання впливають на міру покарання, яку суд визначив у мінімальному розмірі, встановленому у санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373-376 КПК України суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1; п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головучий суддя: ОСОБА_1