Справа № 137/265/19
Провадження №1-кп/149/98/19
Номер рядка звіту 223
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

10.06.2019 м. Хільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Хмільницького відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
представник потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмільник обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000283 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, гр. України, українця, тимчасово непрацюючого, одруженого, освіта повна загальна середня, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
за ч. 2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 у встановленому чинним законодавством порядку здав у реєстраційно-екземенаційному підрозділі Державтоінспекції України теоретичний іспит на знання ПДР України та практичний іспит на перевірку навичок керування транспортним засобом та отримав посвідчення водія НОМЕР_1 від 15.10.2008 року та вчинив правопорушення за наступних обставин.
30.10.2018 року о 19:00 год. ОСОБА_4 керуючи, згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 755 від 26.12.2018 року технічно справним автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , рухаючись по автошляху «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» в с. Лукашівка Літинського району Вінницької області, в напрямку м. Вінниці, умисно порушуючи ПДР України, не передбачаючи наслідки, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість безпечно керувати транспортним засобом та згідно висновку експерта № 2 від 11.01.2019 року допустив порушення ПДР України, а саме:
п. 12.3 відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж дозупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди»;
п. 12.4 відповідно до якого «У населених пунктах руху транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».
Внаслідок допущених порушень ПДР України, ОСОБА_4 не впорався з керуванням, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав дорогу у невстановленому місці з права на ліво відносно руху автомобіля.
ІНФОРМАЦІЯ_3 потерпілий ОСОБА_7 помер у Вінницькій МКЛ ШМД.
Згідно висновку експерта № 982 від 13.11.2018 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлено сполучну травму тіла у вигляді закритої тупої травми грудної клітки саден та крововиливів в м`які тканини грудної клітки, багато-чисельних переломів ребер зліва по декільком анатомічним лініям з ушкодженням плеври та тканин легень, гемо пневмотораксу; закритої хребетно-спиномозкової травми-повного розриву хребтового стовбура на рівні між 8 та 9 грудними хребцями з розривом зв"язкового апарату, судино-нервових сплетень, мозкових оболонок та власне речовини спинного мозку; закритої тупої травми живота багаточисельних розривів печінки (стан після її ушкодження), розриви селезінки 9 стан після її видалення), ознак струсу тіла багато чисельних вогнищевих та зливних крововиливів в зв`язкові апарати внутрішніх органів, гемоперитонеуму 2500 мл (який був ліквідований під час оперативного втручання); саден та осаджень шкіри голови, тулубу та кінцівок. Смерть ОСОБА_7 настала від вказаної сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_7 є прямий причинний зв`язок. Сполучна травма тіла у ОСОБА_7 утворилась в результаті дії твердого тупого предмету (предметів) можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди та належить до тяжких тілесних ушкоджень, як така що має ознаки небезпеки для життя в момент заподіяння.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинення вказаного кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнав та суду пояснив, що 30.10.2018 року о 19.30 год. їхав разом із своїм знайомим. Недоїжджаючи до с. Лукашівка Літинського району Вінницької області зупинялися по власним потребам. В подальшому вони сіли в автомобіль та розпочали подальший рух автомобілем. Даний відрізок дороги не освітлювався та було досить темно. Проїхавши біля 600 метрів та рухаючись зі швидкістю 50-52 км/год він побачив чоловіка в темній одежі, який йшов через дорогу в їхню сторону, після чого він з метою уникнення удару повернув ліворуч, перетнувши тим самим дві сполошні смуги руху, однак потерпілий навмисно пригнув на його автомобіль. Він зупинив свій автомобіль, вийшов з нього та помітив потерпілого, який лежав на дорозі. Назустріч йому їхав вантажний автомобіль, який зупинився. Він підбіг до потерпілого та намагався надати медичну допомогу. В подальшому було викликано працівників поліції та працівників швидкої допомогою. Свою вину не визнає та вважає, що наїзд на потерпілого здійснено не з його вини, а з вини самого потерпілого. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.
Потерпіла ОСОБА_8 вказала, що вона не була очевидцем даної дорожньо-транспортної пригоди. Щодо міри покарання відносно ОСОБА_4 покладається на розсуд суду. Суду надала цивільний позов в якому просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь заподіяну моральну шкоду. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди підтримує та просить суд їх задовольнити.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказав, що 30.10.2018 року у темну пору доби разом із ОСОБА_4 рухались на автомобілі останнього в с. Лукашівка Літинського району Вінницької області де зупинилися на кілька хвилин перед в`їздом в дане село. Розпочавши рух та проїхавши приблизно 500 метрів, він помітив на відрізку дороги потерпілого, який вийшов на проїжджу частину та розпочав рух у їхню сторону. ОСОБА_4 рухаючись зі швидкістюскорістю 50 км/год, намагаючись уникнути зіткнення з ним повернув ліворуч, однак потерпілий підбіг до автомобіля та навмисно пригнув на нього. Він почув удар. Після чого ОСОБА_4 зупинив автомобіль, вони вийшли та побачили потерпілого, який лежав на проїжджій частині. ОСОБА_4 одразу підбіг до нього та намагався надати медичну допомогу. Назустріч їм їхав вантажний автомобіль, який зупинився та водій якого повідомив, що він також бачив як потерпілий навмисно вискочив на їх автомобіль.
Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши обвинуваченого та його захисника, потерпілу та її представника, думку прокурора, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 30.10.2018 року, фото таблицею до протоколу та планом схемою від 30.10.2018 року, згідно яких місцем огляду є відрізок дороги сполученням Стрий - Тернопіль-Кропивницький Знам`янка по вул.. Хмельницьке Шоссе в с. Лукашівка Літинського району Вінницької області. Огляд проводився в напрямку м. Вінниця. За орентир обрано дальний кут будинку, який знаходиться по вул. Хмельницьке Шоссе № 65 в с. Лукашівка Літинського району Вінницької області. На лівій смузі руху у бік м. Хмельницький знаходиться автомобіль «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_2 . Відстань від лівого краю проїжджої частини до переднього лівого колеса 0,9 м., до заднього лівого колеса 0,3 м.;
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 31.10.2018 року, відповідно до якого предметом огляду є труп ОСОБА_7 , 1965 року народження, який знаходиться у морзі у одній із кімнат. Труп у положенні лежачі на спині та головою обличчям до верху, руки зігнуті у суглобі, ноги виправлені вздовж тулуба, прямі. З ротової порожнини трубка до пляшки пластикової. На животі по всій площі більше у ліву сторону накладена бинтова пов`язка закріплена пластирем. З лівого плеча трубки два пластикові катетери, також трубка резинова з статевого члена. Рана на лівому лігті, синець на правому передпліччі, синці на ногах, стара рана на лівому коліні, грудна клітина неприродно випливає вперед. Інших видів тілесних ушкоджень не виявлено;
-висновком експерта № 755 від 26.12.2018 року, відповідно до якого на момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування автомобіля Renault-Kangoo, державний номер НОМЕР_2 знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на неможливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено;
-висновком експерта № 982 від 13.11.2018 року, згідно якого смерть ОСОБА_7 настала від сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_7 є прямий причинний зв`язок. Сполцчена травма тіла ОСОБА_7 виникла в результаті дії твердого тупого предмета, можливо за умови дорожньо-транспортної пригоди та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як така що має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення.
-висновком експерта № 2 від 11.01.2019 року, згідно до якого у дорожній обстановці, що склалася, дії водія автомобіля Renault-Kangoo, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 з технічної точки зору реглемантувались вимогами п. п. 12.3, 12.4 ПДР України. В умовах даної пригоди, що склалася, в діях водія з технічної точки зору вбачається не відповідність вимогам п. п. 12.3, 12.4 ПДР України, причому невідповідність п. 12. 4 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної ПДР України;
-протоколом слідчого експерименту від 29.12.2018 року, відповідно до якого встановлено, що автомобіль з моменту початку руху пішохода до моменту наїзду на пішохода подолав відстань 18,9 м. Пішохід з моменту початку руху до моменту наїзду подолав відстань 5,4 м з експериментальною швидкістю на яку вказав ОСОБА_4 ; В момент наїзду відстань від пішохода і до переднього правого колеса склала 1,5 м і до подвійної суцільної лінії 1,25 м. Слідчий експеримент проводився у темну пору доби без міського освітлення;
-висновком експерта № 45 від 30.01.2019 року, згідно якого у дорожній обстановці, що склалася, в момент сприйняття ситуації, як небезпечної, при русі з допустимою для даних дорожніх умов швидкості руху автомобілів, водій автомобіля Renault-Kangoo, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 не застосовуючи відвороту вліво буде мати технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом термінового гальмування.
Покази ОСОБА_4 про те, що він побачив ОСОБА_7 на відстані 15-20 метрів і рухався зі швидкістю 50 км/год, не мав змоги попередити зіткнення та здійснити зупинку транспортного засобу, спростовується план протоколу огляду місця ДТП від 30.10.2018 року та схемою до нього, де чітко відображено сліди гальмування автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 ; висновком експерта від 11.01.2019 року, відповідно до якого він мав змогу при допустимій швидкості попередити зіткнення шляхом термінового гальмування при русі з допустимою швидкістю руху та висновком експерта № 45 від 30. 01.2019 року відповідно до якого ОСОБА_4 не застосовуючи відвороту вліво буде мати технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом термінового гальмування.
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у скоєнні злочину, а саме те, що наїзд на ОСОБА_7 виник не з його вини та те, що наїзду неможливо було відвернути, суд розцінює, як його намагання уникнути відповідальності за скоєне ним кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Також покази свідка ОСОБА_9 в частині швидкості руху та цілеспрямованості руху ОСОБА_7 на самогубство, суд не приймає до уваги, оскільки такі покази є нелогічними та не узгоджуються з висновками експертиз та іншими доказами добутими під час досудового розслідування та судового розгляду.

Суд вважає, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Суд наголошує на тому, що між діяннями ОСОБА_4 та наслідками у вигляді смерті потерпілого, існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинений злочин є закінченим.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжкого злочину згідно ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який за місцем постійної реєстрації і проживання характеризується виключно позитивно, згідно довідок медичного закладу на обліку у лікаря психіатра не перебуває та у лікаря нарколога на обліку також не перебуває, раніше ніколи до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України таобставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно положень ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також призначаючи покарання суд враховує досудову доповідь Первомайського міськрайонного відділу з питань пробації, відповідно до якої, встановлено інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, за умови здійснення нагляду та контролю, із застосуванням соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання, суд враховує принцип необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, принцип «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», 1950 року.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в умовах без ізоляції від суспільства з застосуванням умовного звільнення від відбування покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

За роз`ясненнями, що містяться в п. п. 20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд виходить з того, що від дій обвинуваченого настала смерть потерпілого ОСОБА_7 . Також суд приймає до уваги, що обвинувачений раніше ніколи до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, в тому числі і за порушення правил безпеки дорожнього руху, а тому вважає можливим і достатнім застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, що буде достатнім для усвідомлення обвинуваченим усіх допущених негативних протиправних дій, та можливості у подальшому не допускати таких діянь.

Саме таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

10.05.2019 року потерпіла ОСОБА_8 суду надала цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 якої передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_8 , яка є дружиною покійного ОСОБА_7 , суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, яких потерпіла зазнала, неможливості відновлення втраченого, те, що вона втратила чоловіка. Суд також враховує поведінку обвинуваченого в момент скоєння злочину, його поведінку після вчинення злочину, те що обвинувачений не визнає неправомірність своїх дій, будь якої матеріальної допомоги сім`ї покійного не надавав та не вживав будь яких заходів для надання такої допомоги, суд вказує на те, що сума моральної шкоди визначається судом з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, а тому розмір моральної шкоди, яка буде стягнута з ОСОБА_4 за вироком суду на користь потерпілого ОСОБА_8 становитиме 237 284 грн. Відповідно позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню.

Процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та немає підстав для його обрання.

На підставі викладеного, ст. 23 ЦК України та керуючись ст. ст. 2, 7-11, 118-126, 127-129, 369-371, 373, 374-376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки шість місяців.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України накласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначене ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 заподіяну моральну шкоду в сумі 237 284 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи № 45 від 30.01.2019 року, яка складає 1001,00 грн., експертизи № 2 від 11.01.2019 року, яка складає 1001,00 грн. та експертизи № 755 від 26.12.2018 року, яка складає 1001,00 грн., в загальній сумі 3003, 00 грн.

Скасувати арешт який накладений ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 01.11.2018 року на автомобіль марки «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_2 .

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

-автомобіль марки «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_2 ., який знаходиться на території Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області повернути ОСОБА_4 ;

-CD-R диск «ARITA», об`ємом 700 МВ з відеозаписом події з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 30.10.2018 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1