Справа № 645/1287/16-к
Провадження № 1-кп/643/339/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2019 року колегія суддів Московського районного суду м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,потерпілої ОСОБА_9 , перекладача ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч. 3, 5 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 359 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 5 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, -

Встановила:

На розгляді Московського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_12 з тримання під вартою на домашній арешт , обґрунтовуючи клопотання тим, що ОСОБА_12 тривалий час утримується під вартою, відсутні ризики, на які посилається прокурор під час обрання запобіжного заходу, відсутність наміру переховуватись від суду, ОСОБА_12 є учасником АТО, має постійне місце мешкання , позитивно характеризується за місцем попереднього навчання, раніше не судимий.

Прокурор та потерпіла у судовому засіданні заперечували проти клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 , зазначивши про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу.

Судова колегія, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшла наступного.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт , судова колегія враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_12 стосовно виключно позитивних обставин, які характеризують його особу , однак не вважає беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_12 опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_12 і щодо якого останнім органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_12 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватими у інкримінованих злочинах, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), знищити або сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення .
При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останноьму колегією суддів не встановлено
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершена до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 р. у справі «Харченко проти України»).
На думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставинами, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, є те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які у відповідності до положень ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами та санкція ч. 3, 5 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, дані про їх осіб, зокрема їх віку та стану здоров`я, а головне - посягання на суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи, які відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.
Колегія суддів також вважає, що обраний відносноОСОБА_12 , ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їм інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
ОСОБА_12 , ОСОБА_11 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, що відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 років.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , суд враховує тяжкість покарання, що погрожує обвинуваченим, їх репутацію, суспільну небезпечність інкримінованого їм кримінального правопорушення та імовірну можливість переховування від суду, продовження ними протиправної поведінки в подальшому, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом.
З погляду на викладене, судова колегія, вважає доцільним продовження терміну тримання під вартою ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , так як не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Керуючись ст.ст.331 КПК України, судова колегія,
УХВАЛИЛА :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор» , який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 23.09.2019 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор» , який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 23.09.2019 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3