Ухвала Іменем України
29 травня 2019 року

м. Київ
справа № 751/6851/18

провадження № 51-2561ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року,
встановив:
За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 6 грудня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він за обставин, наведених у вироку, з травня по серпень 2018 року, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , повторно вчинив 7 епізодів крадіжок майна у потерпілої ОСОБА_5 .
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року вирок щодо ОСОБА_4 змінено, виключено з мотивувальної частини обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочину.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 висуває вимогу про зміну ухвали апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його особі через суворість. Просить пом`якшити призначене покарання, урахувавши всі обставини.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додану до неї копію ухвали апеляційного суду, Верховний Суд дійшов такого переконання.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК засудженим не оспорюються.
Доводи засудженого ОСОБА_4 про суворість призначеного покарання й необхідність його пом`якшення аналогічні доводам його апеляційної скарги. Вони були перевірені судом апеляційної інстанції, який визнав такі доводи необґрунтованими, мотивувавши свій висновок належним чином.
Погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині призначення покарання, апеляційний суд взяв до уваги, що при обранні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, перебуває на обліку в Чернігівському наркологічному диспансері з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності та його щире каяття у скоєному.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону.
Призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, обставини, що вказують на несправедливість призначеного ОСОБА_4 покарання через його суворість, відсутні.
Підстав для зміни ухвали апеляційного суду з мотивів, викладених у касаційній скарзі засудженого, не виявлено.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3