Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2005/17

Номер провадження: 1-кп/511/14/19

19 серпня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000639, внесене до ЄРДР 23.05.2017р., за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Херсон, громадянки України, не працюючої, одруженої, з вищою освітою, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України,
сторони та учасники кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачена ОСОБА_4 ,
захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представник потерпілих ОСОБА_12 ,
В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом в 2015 році ОСОБА_4 як директору приватного підприємства «Євдокія», розташованого за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, смт.Лиманське, БОС 110, кв.9, код ЄДРПОУ 3121695, одним із видів діяльності якого є надання послуг в сфері торгівлі нерухомістю, стало відомо, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває в іпотечному кредиті в ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеному між ОСОБА_13 та ПАТ КБ «Приват банк» від 20.09.2007 року, ВЕХ №603377, і перебуває під арештом (забороною відчуження зазначеної квартири), накладеним 15.06.2012 року ВДВС Котовського МРУЮ у зв`язку із заборгованістю по іпотечному кредиту, власник зазначеної квартири ОСОБА_13 помер у 2012 році та в зазначеній квартирі ніхто не мешкає.
В подальшому ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що не має жодних прав (власності, користування, розпорядження та інших) стосовно квартири, вирішила заволодіти грошовими коштами шахрайським шляхом під час здійснення незаконних операцій з вказаною квартирою.
З цією метою ОСОБА_4 розпочала пошук осіб, які б надали згоду на придбання вказаної квартири, під час чого в червні 2015 року ОСОБА_4 познайомилась з подружжям ОСОБА_14 , які мали намір придбати житло в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області.
З метою заволодіння грошовими коштами, які належать подружжю ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , шахрайським шляхом, ОСОБА_4 26.06.2015 запросила їх до приміщення приватного підприємства «Євдокія», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де, розуміючи відсутність права укладати будь-які правочини стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з метою штучного створення видимості такого права, уклала з останніми 26.06.2015 договір без номеру про намір придбання зазначеної квартири за 6500 доларів США та надати допомогу в проведенні ремонтних робіт в зазначеній квартирі, після чого отримала від ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, що еквівалентно 21 200 грн. станом на 26.05.2015 згідно курсу НБУ в якості авансу, що передбачено п.1 договору, про що склала прибутковий касовий ордер №30 без дати.
З метою виконання зазначеного договору, подружжя ОСОБА_14 , не розуміючи нікчемність укладеної угоди, з метою придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на законних підставах, перебуваючи у приміщенні своєї квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , 15.07.2015 передали ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 6500 доларів США на придбання квартири та 2000 доларів США на проведення ремонтних робіт в квартирі, про що ОСОБА_4 написала розписку про отримання зазначеної суми грошових коштів. Таким чином, ОСОБА_4 незаконно заволоділа грошовими коштами, які належать подружжю ОСОБА_14 в загальній сумі 8500 доларів США, що еквівалентно 187 000 гривень (станом на 15.07.2015 згідно курсу НБУ).
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , з метою заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом, достовірно знаючи, що у зв`язку з арештом, накладеним на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , вона не може укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири, з метою штучного створення видимості своєї діяльності, за грошові кошти, які отримала від подружжя ОСОБА_14 , розпочала ремонтні роботи в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якій на той час ніхто не мешкав.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом, 21.08.2015 та 26.08.2015 під приводом завершення ремонтних робіт, ОСОБА_4 , з метою заволодіння грошовими коштами подружжя ОСОБА_14 , прибула до приміщення їхньої квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , де запросила та отримала в два прийоми по 500 доларів США грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно станом на 21.08.2015 згідно курсу НБУ 11 015 гривень та станом на 26.08.2015 згідно курсу НБУ 11 310 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 після завершення ремонтних робіт 31.08.2015, не маючи на те будь-яких прав, надала подружжю ОСОБА_14 ключі від зазначеної квартири та повідомила, що вони можуть в ній мешкати.
Своїми навмисними діями ОСОБА_4 , завідомо знаючи, що не має можливості виконати будь-які дії, направлені на купівлю квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та переоформлення вказаної квартири на ім`я потерпілого ОСОБА_10 , не маючи відповідного права на продаж вищевказаної квартири, яка на момент заволодіння грошовими коштами знаходилась під забороною відчуження у зв`язку з арештом, накладеним 15.06.2012 року ВДВС Котовського МРУЮ через заборгованість по іпотечному кредиту, шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на загальну суму 230 525 гривень, яка більш ніж в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, якими розпорядилась на власний розсуд.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене у великих розмірах, за ч.3 ст. 190 КК України.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, суду пояснила, що у 2001 році вона засновала агентство нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване в смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області та надавало посередницькі послуги. Її агентство обслуговувалось в Лиманському відділенні «ПриватБанку». Співробітник Лиманського відділення ПриватБанку ОСОБА_16 попросила її для відділення ПриватБанку в м.Одеса по вул.Успенська знайти покупців на три іпотечні об`єкти в смт.Лиманське дві квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 . Одна з квартир, розташована за адресою: АДРЕСА_2 була покинутою і потребувала ремонту. В будинках БОС в смт.Лиманське є такі занедбані квартири, і вона оказує послуги також по їх ремонту. Ніякого договору на надання послуг по продажу даної квартири вона з Банком не укладала, так як представляє інтереси покупця, а не продавця. Вона приїхала в офіс ПриватБанку по АДРЕСА_7 і працівник ПриватБанку ОСОБА_17 передала їй копії документів на вказану квартиру, щоб вона показувала її покупцям, та пояснила, що квартира перебуває під забороною відчуження, так як знаходиться в іпотеці Банка і для її переоформлення на покупця потрібно погасити іпотеку. Право продажу квартири належить ПриватБанку на підставі рішення суду 22.09.2009. Ключи від квартири зберігались в Лиманському відділенні ПриватБанку і вона їх брала у ОСОБА_16 , коли необхідно було показувати квартиру потенційним покупцям, а потім повертала назад. Пізніше ключі від квартири їй надали без необхідності повернення їх кожного дня до відділення Банку. Подружжя ОСОБА_14 вона не шукала. Вони знайшли її самі на початку літа 2015 року. Радовські зателефонували їй та попросили допомогти продати їх будинок в м.Роздільна і придбати житло в смт.Лиманське. Вона допомогла продати їм їх будинок в м.Роздільна та запропонувала оглянути декілька об`єктів в смт.Лиманське, які продавались, в тому числі і квартиру АДРЕСА_8 , при цьому не маючи ніякого злого умислу. Радовським сподобалась саме ця квартира, яка розташована на першому поверсі. Вона повідомила потерпілих, що квартира належить ПриватБанку і перебуває в іпотеці, але вони погодились її придбати, виразили бажання відремонтувати квартиру, зробити окремий вихід на вулицю та змонтувати сушарку для білизни. 26.06.2015 на її прохання подружжя ОСОБА_14 приїхали в смт.Лиманське в агентство нерухомості «Євдокія» і уклали з нею договір про наміри на суму 6500 доларів США, тобто посередницькій договір, в якому фіксується сума, за яку продається об`єкт нерухомості і вартість посередницьких послуг. Вартість квартири вона вирахувала самостійно. Вона складалась із суми іпотеки, яку необхідно було сплатити Банку 3600 доларів США, цю суму назвав працівник ПриватБанку, великої заборгованості за комунальні послуги, про яку вона дізналась в сільській раді, витрати на укладення угоди, 500 доларів США за свої послуги як посередника. Радовські внесли аванс в сумі 1000 доларів США, а вона видала їм квитанцію. Потім 15.07.2015 ОСОБА_14 сплатили їй ще 5500 доларів США, про що вона надала їм розписку. Пізніше ОСОБА_14 сплатили їй ще 2000 доларів США, 500 доларів США та 500 доларів США за проведення ремонтних робіт в квартирі, облаштування окремого виходу. А всього подружжя ОСОБА_14 сплатило їй за квартиру 9500 доларів США, а не 10 500 доларів, як вказано в обвинувальному акті. Із отриманої від ОСОБА_14 суми грошей 3579 доларів США вона внесла в ПриватБанк на погашення іпотеки, 4600 доларів США витратила на проведення ремонту в квартирі, в неї залишилось 1263 долара США, з яких 500 доларів США вартість її послуг, 1000 грн. вона сплатила Банку за участь ОСОБА_14 в аукціоне по придбанню даної квартири, а залишок це кошти, які необхідно сплатити нотаріусу за оформлення договору купівлі-продажу квартири. 26.08.2015 подружжя ОСОБА_14 вселились до квартири. В грудні 2015 року ПриватБанк зняв заборону на відчуження вказаної квартири. Дружина померлого власника квартири ОСОБА_18 надала заву ОСОБА_19 , що не заперечує проти продажу квартири. Працівника ОСОБА_20 , яка займалась питаннями продажу даної квартири і працювала у відділенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Одесі по вул.Успенська, 22, перевели в інше відділення і вона всі свої справи передала іншому працівнику ПриватБанку ОСОБА_21 , який в подальшому займався цією квартирою і питанням переоформлення її на ОСОБА_14 . ОСОБА_22 їй сказала, що вартість іпотеки в сумі 78 732 грн. потрібно сплатити в касу ПриватБанка в м.Одесі від імені особи, яка має одеську реєстрацію. Радовські були зареєстровані в м.Роздільна, а перереєструватись в м.Одесу відмовились. Вона сама мала реєстрацію в м.Одесі, але ОСОБА_21 відмовив її вносити кошти на погашення іпотеки від її імені, так як вона мала судові тяжби з ПриватБанком і кошти, внесені в касу від її імені, Банк одразу ж би забрав. Тоді вона звернулась до свого знайомого ОСОБА_23 , який був зареєстрований в м.Одесі і попросила його сплатити гроші в ПриватБанк. Він сплатив від свого імені 78 732 грн., які належали ОСОБА_14 , в касу ПриватБанку з цільовим призначенням погашення кредитної заборгованості Ковтуна. Квитанції про погашення іпотеки вона особисто занесла на другий поверх і віддала ОСОБА_21 . Нотаріус ОСОБА_24 за заявою ПриватБанка зняв заборону на відчуження квартири. Але ІНФОРМАЦІЯ_3 одразу не зміг переоформити квартиру на ОСОБА_14 , так як ІНФОРМАЦІЯ_4 помер власник квартири ОСОБА_25 , і ПриватБанк почав тягнути час, щоб обійти незручне для них рішення суду про дозвіл на продаж квартири від імені ОСОБА_26 провів аукціон по продажу вказаної квартири і його переможцем стали ОСОБА_14 . Питанням проведення аукціону займався працівник ПриватБанку Тижневий. ОСОБА_21 надав їй оригінали документів на квартиру і сказав звернутись до нотаріуса в м.Одеса Лічман для оформлення угоди купівлі-продажу квартири. Нотаріус ОСОБА_27 відмовилась посвідчувати угоду по причині того, що продавцем є ПриватБанк, а його головний офіс розташований в м.Дніпропетровськ, тому договір повинні укладати по місцю знаходження головного офісу. Але потерпілі ОСОБА_14 відмовились їхати в м.Дніпропетровськ для укладення угоди з ОСОБА_19 , а також відмовились надати їй довіреність на придбання квартири від їх імені, а почали вимагати переоформлення квартири на будь-яку особу за 13 000 доларів США, при цьому самі розклеювали оголошення про продаж. Вони домовились з ОСОБА_28 про оформлення квартири на неї за 10 500 доларів та підписали з нею договір, віддали їй ключі та виїхали з квартири. Таким чином вони намагались повернути свої гроші. Але ОСОБА_28 гроші не сплатила. Вона повідомила ОСОБА_28 що переоформлення на неї квартири не можливе, оскільки ОСОБА_14 не оформили квартиру на себе. Також ОСОБА_14 хотіли продати цю квартиру ОСОБА_29 за 10 500 доларів США і вона на їх прохання запропонувала ОСОБА_29 цю квартиру. Але вона не продавала квартиру ОСОБА_29 , а тільки пропонувала їй варіанти для покупки. Квартиру продавав ОСОБА_30 їй порадили угоду купівлі-продажу квартири укласти між ОСОБА_19 та ОСОБА_31 , а той, в свою чергу, подарує квартиру ОСОБА_14 , але вона відмовилась від такої пропозиції. До лютого місяця 2017 року ОСОБА_14 мешкали в квартирі, сплачували комунальні послуги. 28.08.2017 року працівник ОСОБА_32 надав листа по вказаній квартирі, що вона рахується в Банку в статусі «реалізована», але договір купівлі-продажу ні з ким не укладений, так як власник квартири ОСОБА_18 помер. ПриватБанк фактично продав квартиру, так як отримав погашення заборгованості за іпотечним договором і зняв заборону на відчуження квартири, але юридично договір купівлі-продажу квартири не оформив, тому, на її думку, він повинен відповідати за привласнення грошей потерпілих. Повідомила, що в її обов`язки як посередника не входить перевірка документів для укладення угоди купівлі-продажу об`єктів нерухомості. Перевірку документів здійснює нотаріус, до якого вона приносить документи. По цій квартирі вона вважала, що квартира належить ПриватБанку на підставі рішення суду. Про те, що її колишній власник ОСОБА_18 помер, вона не знала на той момент, коли отримала від ОСОБА_14 гроші за квартиру. Про його смерть вона дізналась, коли звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_24 з документами на квартиру з приводу її продажу. ОСОБА_24 написав листа ПриватБанку з письмовою консультацією, що необхідно зробити щоб угода купівлі-продажу могла бути укладена. Однією із умов було звернення до спадкоємців померлого та погашення іпотеки. ПриватБанк написав листа до спадкоємців померлого з питанням, чи мають вони намір приймати спадщину після смерті ОСОБА_18 . Вона поїхала в м.Подільск до матері та дружини померлого ОСОБА_18 та привезла від дружини листа, в якому та написала, що відмовляється від прийняття спадщини. Оскільки вона бажала, щоб квартира була переоформлена на ОСОБА_14 , вона від себе вчиняла всі можливі для цього дії, навіть за ПриватБанк. ПриватБанк зі свого боку спілкувався з нотаріусами - ОСОБА_24 , нотаріусом в м.Дніпропетровськ. Вважає, що, не будучи продавцем, не повинна була вивчати документи на продаж квартири, а гроші у ОСОБА_14 вона взяла на оплату іпотеки, щоб зняти заборону на відчуження квартири, яку вони мали намір придбати. Що стосується проведення ремонтних робіт за кошти ОСОБА_14 в квартирі, яка їм ще не належала, то це було бажання самих ОСОБА_14 робити все разом і переоформлення квартири, і її ремонт, оскільки у них не було іншого житла. Вона вселила в квартиру ОСОБА_14 зі згоди ПриватБанку, працівники якого надали їй ключі від квартири. Працівники ПриватБанку, що займались питаннями продажу іпотечних об`єктів, впевнили її, що вказану квартиру продати можна. Вказане підтвердила і нотаріус Лічман, тільки з умовою укладення угоди в м.Дніпропетровську по місцю знаходження головного офісу ПриватБанка. Але ОСОБА_14 відмовились від укладення договору з ПриватБанком в м.Дніпропетровську, тобто продавець Банк і покупці ОСОБА_14 між собою не уклали угоду, але її вини в цьому немає. Вона як посередник зробила зі свого боку все можливе, щоб угода купівлі-продажу відбулась. Потерпілі ОСОБА_14 знали про проблеми з переоформленням квартири, що однією із умов переоформлення квартири на них було погашення іпотеки в ПриватБанку, потому і надали їй на це гроші, а також на ремонт квартири, щоб, поки триває переоформлення, вони могли в цій квартирі проживати. Вартість такої квартири після ремонту складає 12-13 тис. доларів США, а ОСОБА_14 вона обходилась в 9000 доларів, вони це розуміли, а тому погодились, так як були у виграші в 3-4 тис. доларів. Вона гроші на погашення іпотеки в ПриватБанк внесла, заборону на відчуження квартири за заявою Банку нотаріус зняв, заявку на участь ОСОБА_14 в аукціоне по продажу даної квартири вона оплатила, гроші, надані на ремонт квартири, витратила за призначенням, ремонт зробила. Як посередник отримала винагороду в сумі 500 доларів США, ніяких грошей потерпілих не привласнила. Письмового договору з ПриватБанком на надання послуг по продажу вказаної квартири вона не укладала, але отримала від працівників ПриватБанка документи на квартиру та ключі, що свідчить про те, що домовленість на продаж квартири з ними була. Пізніше начальник охорони ПриватБанку у відділенні в м.Одеса на вул.Успенська Івушкін відібрав в неї силоміць оригінали документів на квартиру, зачинивши її в підвалі, про що вона написала заяву до Роздільнянської місцевої прокуратури. Але відповіді на заяву не отримала, відомості до ЄРДР по даному факту внесені не були. Таким чином, вважає, що всі дії по розпорядженню грошима потерпілих, наданих їй на переоформлення квартири на ОСОБА_14 , вчиняла за їх бажанням, з їх відома та згоди, виконуючи функції посередника між продавцем ОСОБА_19 та покупцями, за що отримала винагороду за договором про наміри, укладеним між нею та потерплими, в обумовленій сумі 500 доларів США, ніяких грошей потерпілих собі не привласнила. Радовських вона не обманювала. Вони раніше приймали участь як сторона у 8 нотаріальних угодах з нерухомістю. В тому, що квартира не була переоформлена до 2017 року на потерпілих ОСОБА_19 її вини не має, оскільки вона є тільки посередником між ними, і повноважень на укладення угоди у неї немає. А з 2017 року переоформлення квартири стало неможливим, так як на неї накладено арешт слідчим суддею по даному кримінальному провадженню. Вважає, що потерпілих ОСОБА_14 звернутись до поліції з заявою на неї умовив начальник слідчого відділу Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_33 , з матір`ю якого вона з 2017 року перебувала в конфлікті з приводу неповернення боргу за товар, і яка привела ОСОБА_14 до свого сина в Роздільнянський відділ поліції. Цивільна справа за її позовом до матері начальника слідчого відділу ОСОБА_34 розглядалась в Роздільнянському районному суді у 2017 році, її позов рішенням суду 20.06.2017 на суму 23 600 грн. був задоволений, рішення суду до теперішнього часу не виконано. Начальник слідчого відділу ОСОБА_33 спочатку сам розпочав досудове розслідування по даному кримінальному провадженню, але потім доручив його проведення своєму заступнику ОСОБА_35 , а сам приймав безпосередню участь у ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, вчиняючи тиск на потерпілих та свідків. Саме він, з метою помсти, умовив потерпілих відмовитись від поїздки до м.Дніпропетровськ для переоформлення квартири на них, саме він не прийняв у них заяву про відмову від її кримінального переслідування. Накладення за клопотанням слідчого арешту на вказану квартиру зробило неможливим переоформлення квартири на потерпілих і стало поводом для звинувачення її в шахрайстві. Просить суд її виправдати.
В обґрунтування обвинувачення сторона обвинувачення надала суду наступні докази.
Так, потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що вони з дружиною познайомились з ОСОБА_36 , коли хотіли продати власний будинок і шукали квартиру в смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області. Вона приїхала до них на таксі, показала об`єкти на продаж три будинки та дві квартири. В жодному об`єкті, який показувала їм ОСОБА_4 , господарів вони не бачили. Одна квартира була на другому поверсі за 8000 доларів, друга квартира була ця трикімнатна №21 в БОС 152 під ремонт без балкону. У ОСОБА_4 були ключі від цієї квартири і вони зрозуміли, що вона продавець квартири. Вона назвала ціну квартири 6500 доларів і сказала, що гроші вони повинні віддати їй. Пообіцяла оформити договір купівлі-продажу квартири у нотаріуса 03.09.2015 року. Також ОСОБА_4 пообіцяла на протязі 1 місяця закінчити ремонт та зробити балкон за додаткові 2000 доларів. Вона їх умовила заавансувати саме цю квартиру, втерлася к ним в довіру. Вони внесли аванс в сумі 1000 доларів США в її офісі. Але вони не могли продати свій будинок через нотаріуса ОСОБА_37 , так як їм не надавали в реєстраційному центрі довідку. ОСОБА_4 за гроші отримала для них таку довідку. Вони віддали довідку нотаріусу ОСОБА_38 і прийшли до неї укладати угоду по продажу свого будинку, але туди приїхала і ОСОБА_4 , хоч вони її і не запрошували. Вони хотіли продати будинок за 25 000 доларів США, але нотаріус ОСОБА_39 відмовилась посвідчувати угоду. Тоді ОСОБА_4 привела їх до нотаріуса ОСОБА_24 і сказала, що договір буде оформлений на 20 000 доларів США, а 5 000 доларів США їм дадуть під розписку. Покупці дали їм на руки 20 000 доларів США, а ще на 5000 доларів США їм дали розписку. Це було в червні місяці 2015 року. Після укладення угоди по продажу свого будинку у нотаріуса ОСОБА_24 вони з дружиною на автомобілі поїхали додому, а ОСОБА_4 поїхала з ними і стала вмовляти їх розрахуватись за квартиру в сумі 6500 доларів США і за ремонт в сумі 2000 доларів США, який не зробила. І вони віддали їй в своєму будинку в м.Роздільна в день його продажу ще 8500 доларів. Пізніше ОСОБА_4 попросила додатково на ремонт ще 500 доларів США. Вони дали. Через тиждень попросила ще 500 доларів. Вони знов надали. Але розписку про отримання грошей не написала. Через місяць, коли вони стали погрожувати їй міліцією, склала розписку про отримання грошей. Вона запропонувала їм переїхати до квартири, надала вантажників. В квартирі після її ремонту текла сантехніка, заливало дощем вікна, були відсутні бойлер, вентиляційна решітка, раковина на кухні та газова плита, а також обіцяний балкон. Вони з дружиною пред`явили ОСОБА_4 претензії, а вона говорить, що це їх проблеми, хоч взяла у них на ремонт 4000 доларів США. Вони стали вимагати облаштування балкону. ОСОБА_4 без узгодження з сусідами стала вибивати двері на вулицю. Мешканці будинку зателефонували на гарячу лінію, приїхала інспекція, ОСОБА_4 всю провину переклала на них. Вона запевняла їх, що квартира чиста і безпроблемна. Але постійно ухилялась від оформлення договору, мотивуючи тим, що в неї не готові документи. Вони звернулись зі скаргою до селищної ради, що квартира не переоформлюється, і ремонт не зроблений. ОСОБА_4 стала вимагати ще 800 грн. на занавіски, 400 грн. на карнизи, дюбелі. В Лиманській селищній раді їм порадили звернутись до поліції, повідомивши, що ОСОБА_4 шахрайка. Він поїхав до поліцейського відділку та написав заяву, що їх обманним шляхом вселили до квартири, отримавши від них 8500 доларів США, з яких 6500 доларів вартість квартири і 2000 доларів на ремонт. Дільничний Мурмило перевіряв заяву, але ОСОБА_4 з ним домовилась і ОСОБА_40 запропонував їм примиритись. В листопаді 2015 року в квартирі стало холодно, опалення не було. Вони купили за власний рахунок конвектори та ще сплатили 1000 грн. електрику за електропроводку. Коли справу передали слідчому, ОСОБА_4 стала їх вмовляти, що суди їм не потрібні та запропонувала варіант, що вона оформлює квартиру на себе, а потім повертає їм гроші частками. Вони від такої пропозиції відмовились. Тоді вона сказала, що продасть вказану квартиру та поверне їм гроші. Вона стала приводити покупців на квартиру, спочатку двох жінок, а потім ОСОБА_29 , якій вона і продала квартиру, але також на неї її не оформила і їм грошей не повернула. Запропонувала їм переїхати в м.Одесу в 2-кімнатну квартиру, але вони відмовились. Тоді вона привела до них особу, яка представилась генералом-майором, героєм СРСР, якій відрекомендував ОСОБА_4 як свою найкращу працівницю. Він запропонував їм переїхати до його квартири в м.Одесі, а він, нібито, придбає дану квартиру. Але за це він попросився пожити у них декілька днів, харчувався за їх рахунок, взяв в борг у них 400 грн. Вони зателефонували дільничному ОСОБА_40 , так як дізнались, що у них проживає шахрай, але ОСОБА_40 не взяв до уваги їх заяву, повідомивши їм, що це особа на прізвище ОСОБА_41 , і що він його знає. Потім ОСОБА_4 привела до них покупця ОСОБА_42 , якій вони запропонували придбати квартиру за 10 500 доларів США. Вона погодилась. ОСОБА_4 одразу ж склала договір і змусила їх його підписати, вказавши в договорі, що з ними розрахуються в квітні місяці. А також наказала їм виселитись із квартири, а ОСОБА_42 дозволила вселитись. Вони виїхали, але в обумовлений строк грошей вони не отримали. Тоді він знов написав заяву до поліції. ОСОБА_4 сказала, що знайшла для них будиночок за поліклінікою і принесла заготовлену заяву, що вони нібито забирають свою заяву з поліції. Коли вони подивились на зруйнований будиночок, який вона їм запропонувала замість цієї квартири, то зрозуміли, що їх знов обдурюють, і свою заяву з поліції не забрали. Але ОСОБА_4 відсторонила слідчого ОСОБА_43 від ведення справи, погрожувала їм з дружиною своїми родичами, підливала їм під поріг різного роду рідину, почала збирати на себе довідки та характеристики від робочих, яким платила гроші. Написала їм листа, щоб вони поїхали до м.Дніпропетровськ, але слідчий ОСОБА_33 заборонив їм їхати та забрав у них цього листа. І відбувалась постійна метушня з ОСОБА_19 . Але квартиру у власність вони так і не отримали, за 5000 доларів придбали однокімнатну квартиру в смт.Лиманське та виїхали з цієї квартири. Всього ОСОБА_4 вони з дружиною сплатили 1000 доларів авансу в агентстві нерухомості, 8500 доларів в своєму будинку, та два рази по 500 доларів в якості доплати за ремонт. З цих грошей вартість квартири складала 6500 доларів, все інше вартість ремонту. Переїзд відбувався також за їх рахунок. Вони поспілкувались з робочими, які робили ремонт в квартирі, і жінка розповіла їм, що оплата праці робочим здійснювалась не одразу, а з виручки з аптеки ОСОБА_4 . Вони дізнались, що вказана квартира перебуває під арештом в подальшому десь через 3 місяця після вселення до квартири від сусідів, які повідомили, що в квартирі повішався міліціонер. В квартирі вони прожили з 31.08.2015 по жовтень 2016. Про те, що квартира перебуває в іпотеці в ПриватБанку вони, коли давали ОСОБА_4 гроші за квартиру, також не знали, як і про те, що в грудні 2015 року іпотека була погашена. Про все це вони з дружиною дізнались вже в поліції під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню.
Потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що її чоловік розказав правду. Від себе добавила, що дійсно вони користувались послугами ОСОБА_4 , коли продавали свій будинок в м.Роздільна і в подальшому постраждали від цього. ОСОБА_4 і нотаріус ОСОБА_24 написали в договорі купівлі-продажу ціну, за яку нібито проданий будинок 7000 доларів, а насправді вони продали його за 20 000 доларів США. Зараз із-за ОСОБА_4 вони є свідками по іншій цивільній справі в суді. Стверджує, що ОСОБА_4 підробила від їх імені розписки про отримання ними грошей і передала їх в суд. ОСОБА_4 показувала їм ще об`єкти в смт.Лиманське , які продавались. В приватних будинках були власники, але будинок вони не хотіли. В квартирі на другому поверсі, яка продавалась за 8000 доларів США і їм сподобалась, також була власниця жінка. Та квартира була і з ремонтом, і з балконом. Але ОСОБА_4 відмовила їх від придбання квартири на другому поверсі. Порадила цю, що була на першому поверсі. Вони приїхали до ОСОБА_4 в офіс в смт.Лиманське з паспортами і грошима і сплатили їй 1000 доларів США авансу за придбання квартири в смт.Лиманське. ОСОБА_4 сказала їм, що вона їх янгол-охоронець, що вони повинні віддати їй усі гроші за квартиру, дала їм розписку про отримання грошей і запевнила, що без квартири вони не залишаться. Вони сплатили їй 8500 доларів і ще 300 доларів, щоб вона доглядала за ремонтом. Потім ОСОБА_4 отримала від них ще два рази по 500 доларів і кожного разу говорила, що це останній раз. Обіцяла оформити купівлю-продаж квартири 03.09.2015 року. При цьому не повідомила їх, що власник квартири ПриватБанк. Вони з чоловіком думали, що ОСОБА_4 власниця квартири. Їм відомо, що ОСОБА_4 власник аптеки і що будівельники брали в аптеці виручку і робили за ці гроші ремонт в квартирі, а ОСОБА_4 за їх гроші погашала свої кредити. Всього вони надали їй 1000 доларів авансу, потім ще 8500 доларів і два рази по 500 доларів на завершення ремонту. Квартиру на них ОСОБА_4 так і не переоформила, гроші не повернула. Коли вони з чоловіком пригрозили ОСОБА_4 судом, вона їй зізналась, що квартира належить померлому ОСОБА_18 , що вона повинна взяти у його родичів дозвіл на продаж квартири, що вона до них їздила, витратила великі кошти. Але на момент передачі ОСОБА_4 грошей вони не знали, що квартира проблемна. Коли вони виїхали з цієї квартири та в`їхали до своєї однокімнатної, яку придбали пізніше, в травні 2016 року, ОСОБА_4 стала наполягати, щоб вони поїхали в м.Дніпропетровськ. Їм поштою з м.Одеси надійшов конверт, в якому був лист про це, написаний почерком ОСОБА_4 , скріплений печаткою ПриватБанку, але слідчий ОСОБА_33 відмовив їх від цієї поїздки і заборонив брати у ОСОБА_4 кошти, якщо та буде їх давати. Але вони з чоловіком і так би не поїхали, оскільки це далеко. Потім вони дізнались від ОСОБА_29 , що ОСОБА_4 продала їй цю квартиру за 12 800 доларів США.
Свідок ОСОБА_44 суду показала, що 14.09.2016 вона продала свою квартиру в м.Одесі за 14000 доларів і за виручену суму хотіла придбати квартиру більшої площі. Раніше її познайомили з ОСОБА_45 та її подругою ОСОБА_46 . Вони показували їй варіанти квартир по Одеській області. Одна з квартир, яку їй запропонували придбати за 10 500 доларів США, це була квартира АДРЕСА_8 . Вказана квартира їй сподобалась. В ній проживали ОСОБА_14 , і ОСОБА_47 з ОСОБА_46 представили їх як власників квартири, але з ними вона не спілкувалась. В день продажу своєї квартири через агентство нерухомості «Атланта» 14.09.2016 вона обумовлену з ОСОБА_4 суму за квартиру одразу віддала ОСОБА_46 і 30.09.2016 переїхала в смт.Лиманське в БОС 158 в квартиру ОСОБА_48 , тимчасово, поки з кв. АДРЕСА_8 не виселиться літня пара ОСОБА_14 . В кінці листопада 2016 року, коли вони проживали разом з ОСОБА_4 в її квартирі, та привела до неї ОСОБА_49 і поселила в кв. АДРЕСА_9 його доньку, яка прожила там 8 місяців та погрожувала їй. ОСОБА_4 відмовилась їй продати квартиру ОСОБА_14 та запропонувала іншу, в якій вона зараз проживає і де власниця насправді померла. Але ОСОБА_47 привела свого друга ОСОБА_50 і представила його власником квартири. Також ОСОБА_4 показувала їй документ свідоцтво про право власності на квартиру, в якому було зазначено, що ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_8 . Тимчасово вона проживала і в АДРЕСА_10 , так як в квартиру АДРЕСА_8 , за яку вона сплатила ОСОБА_4 гроші, їй ніяк не вдавалося вселитися. Але згодом з`ясувалось, що ця квартира також перебувала під арештом. ОСОБА_4 намагалась всю провину в заволодінні її коштами покласти на ОСОБА_46 , яка на теперішній час перебуває в розшуку і диктувала їй заяву до поліції на свою подругу та її чоловіка. Але вона подала до поліції іншу заяву, ведеться досудове розслідування.
На підтвердження своїх показів свідок з боку обвинувачення ОСОБА_44 надала суду копії попереднього договору від 14.09.2016 про її намір в строк до 15.12.2016 придбати у представника продавця ОСОБА_51 квартиру АДРЕСА_11 за 10500 доларів США та передачу завдатку в розмірі 12100 доларів США, підписаний сторонами договору та директором агентства ОСОБА_4 (т.2 а.с. 29), попереднього договору від 03.12.2016 про її намір в строк до червня місяця 2016 придбати у продавця ОСОБА_52 квартиру АДРЕСА_12 за 7000 доларів США та передачу завдатку в розмірі 500 доларів США, підписаний сторонами договору та директором агентства ОСОБА_4 (Т.2 а.с.30), попереднього договору від 26.11.2016 , укладений між ОСОБА_53 і ОСОБА_54 стосовно купівлі-продажу в строк до травня 2018 року за 10 000 доларів США будинку АДРЕСА_13 , підписаний сторонами договору та директором агентства ОСОБА_4 (Т.2 а.с.31), ксерокопію списку, складеного нібито Вербовською про злочини ОСОБА_55 (т.2 а.с.32), копію заяви ОСОБА_56 до правоохоронних органів про вчинений злочин (Т.2 а.с.33,34) та проект заяви (Т.2 а.с. 36,37), копію розписки, складеної ОСОБА_46 06.07.2017 про отримання нею от Вербовської 2000 доларів США для передачі ОСОБА_57 .
Вказані документи суд вважає неналежними доказами по даному кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_44 по факту заволодіння її грошовими коштами шахрайським шляхом визнана потерпілою в іншому кримінальному провадженні, яке на даний час не розглянуто судом, в частині заволодіння шахрайським шляхом коштами ОСОБА_58 . ОСОБА_4 обвинувачення в даному кримінальному провадженню не пред`явлено і Роздільнянським районним судом не розглядається.
Від допиту інших свідків, які були допитані під час проведення досудового розслідування, сторона обвинувачення відмовилась, оскільки вважала сукупність інших поданих нею до суду доказів на підтвердження версії обвинувачення достатніми.
Також стороною обвинувачення були надані письмові докази, які були досліджені та проаналізовані судом:
Так, 22.05.2017 до Роздільнянського ВП ГУНП звернувся ОСОБА_10 з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 по факту заволодіння шахрайським шляхом в червні 2015 року грошовими коштами в сумі 7500 доларів США. Вказані відомості були внесені до ЄРДР 23.05.2017 за ст. 190 ч.3 КК України та розпочато досудове розслідування (Т.2 а.с.81,82).
23.05.2017 в.о. начальника СВ Роздільнянського ВП ГУНП ОСОБА_33 написав заяву начальнику Роздільнянського ВП ГУНП ОСОБА_59 з проханням доручити організацію проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню т.в.о. заступника начальника СВ ОСОБА_60 у зв`язку з наявним конфліктом інтересів (Т.2 а.с.83).
Постановою про створення групи слідчих від 24.05.2017 за підписом в.о. заступника начальника СВ ОСОБА_61 створено групу слідчих у даному кримінальному провадженні у складі ОСОБА_61 та ОСОБА_62 (Т.2 а.с.84).
Ухвалою слідчого судді від 04.07.2017 повторна заява ОСОБА_4 про відвід слідчого ОСОБА_43 залишена без розгляду. (Т.2 а.с.86).
Згідно протоколу про тимчасовий доступ від 07.07.2017 в приміщенні ПриватБанку в м.Одесі по вул.Успенській, 22 слідчий ОСОБА_63 вилучила інформацію щодо права власності на квартиру АДРЕСА_8 на підставі ухвали слідчого судді від 06.07.2017 (Т.2 а.с.87-91).
Згідно кредитного договору № ODR0G101420470 від 07.09.2007 року ОСОБА_13 отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 20 000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_8 . (Т.2 а.с.92-97).
Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2007 ОСОБА_13 зі згоди своєї дружини за спільні грошові кошти придбав у власність квартиру АДРЕСА_8 (Т.2 а.с.127-128).
12.09.2007 між ОСОБА_13 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено догорів іпотеки відповідно до якого ОСОБА_13 передав в іпотеку ПриватБанку квартиру АДРЕСА_8 для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором. На підставі договору іпотеки 12.09.2007 приватним нотаріусом ОСОБА_24 накладено заборону відчуження іпотечного майна до припинення договору іпотеки (Т.2 а.с.104-106).
Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.09.2009 по справі № 2-729/2009 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_13 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» звернено стягнення на предмет іпотеки належну на праві власності ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_8 з правом Банка на укладення від імені ОСОБА_13 договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 126 250 грн. (Т.2 а.с.107-108).
Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2012 ВДВС Котовського МРУЮ накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_13 (стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк»), який було знято постановою державного виконавця 16.07.2015 (Т.2 а.с.134-135).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 помер в с.Куяльник Котовського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22.01.2013, актовий запис № 57 (Т.2 а.с.133).
За інформацією ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 07 липня 2017 року ОСОБА_4 мала прострочену заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 40 263 долара США (Т.2 а.с.136).
За інформацією, що зберігалась в електронному виді в ПАТ КБ «ПриватБанк», оціночна вартість квартири була визначена в сумі 78732 грн., номер об`єкта 1622 (т.2 а.с.137). По даній квартирі зроблена проплата 20.08.2015 від імені ОСОБА_13 за утримання залогового майна 20.08.2015 в сумі 3965.69 грн. (Т.2 а.с.138). 21.08.2015 внесено в касу ПриватБанку від імені ОСОБА_10 1000 грн. (Т.2 а.с.139). 28.08.2015 внесено в касу ПриватБанку від імені ОСОБА_64 57 000 грн. комісії за розрахунково-касове обслуговування (Т.2 а.с.140), 14.09.2015 11500 грн. (Т.2 а.с.141), 17.09.2015 9232 грн. (Т.2 а.с.142).
Згідно листа від 19.06.2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» за підписом спеціаліста по роботі з нерухомістю О.С.Стадійчука ОСОБА_10 та ОСОБА_65 запрошуються ПриватБанком на проведення нотаріальної угоди квартири, без зазначення, де та коли повинно відбутись укладення вказаної угоди (Т.2 а.с.143).
26.06.2015 ОСОБА_4 та ОСОБА_10 укладають в простій письмовій формі попередній договір про те, що ОСОБА_4 як продавець зобов`язується продати, а ОСОБА_10 як покупець придбати квартиру АДРЕСА_8 за 6500 доларів США і в рахунок даної суми продавець отримав від покупця завдаток в розмірі 1000 доларів США (22000 грн.). Залишок коштів в сумі 5500 доларів США. Посвідчення договору купівлі-продажу повинно відбутись не пізніше 01.08.2015. Послуги Агентства в розмірі 5% від вартості квартири сплачує покупець. Крім того, згідно вказаного договору фірма «Євдокія» в особі директора ОСОБА_4 зобов`язується надати допомогу по проведенню ремонтних робіт в квартирі. Договір підписано покупцем ОСОБА_10 та ОСОБА_4 як директором Агентства. Підпис продавця відсутня. (Т.2 а.с.144).
Отримані від ОСОБА_10 22 000 грн. в якості авансу ОСОБА_4 оформила прибутковим касовим ордером ПП «Євдокія» №30 без дати (Т.2 а.с.145).
Згідно розписки без дати директор ПП «Євдокія» ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_10 гроші в сумі 6500 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_8 на ім`я ОСОБА_10 та 2000 доларів США на ремонт вказаної квартири (т.2 а.с.146)
29.09.2015 ОСОБА_4 склала розписку про отримання в липні та серпні місяці від сім`ї ОСОБА_14 на ремонт квартири 1000 доларів США в два прийоми по 500 доларів на підлогу, проведення конвекторів та на двері (т.2 а.с.147).
22.06.2017 ОСОБА_4 надіслала подружжю ОСОБА_14 повідомлення про запрошення їх для оформлення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_14 (Т.2 а.с.148).
Ухвалою слідчого судді від 13.07.2017 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_8 з метою збереження речових доказів по справі (Т.2 а.с..153).
Ухвалою слідчого судді від 13.07.2017 з метою забезпечення цивільного позову накладено арешт на майно ОСОБА_4 квартиру, що розташована за адреосю: АДРЕСА_15 , на аптеку та оздоровчий комплекс, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (Т.2 а.с.163-164).
На запит слідчого ОСОБА_61 ПАТ КБ «ПриватБанк» за підписом спеціаліста з правового захисту ОСОБА_66 надав відповідь від 28.08.2017, що вказана квартира дійсно є об`єктом реалізації за № 1622, заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.09.2009 передана на реалізацію ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені ОСОБА_13 . На час написання листа квартира знаходиться в статусі «реалізовано», однак фактично дану квартиру не реалізовано, договір купівлі-продажу не укладено, оскільки особа, від імені якої необхідно було вчинити правочин, померла. Згідно бази даних ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти на вказану квартиру були внесені ОСОБА_67 , який на теперішній час має першочергове право на переоформлення об`єкту нерухомості на себе. Вказаним листом також повідомлено слідчого, що ПриватБанк жодного разу не укладав договори з приватними ріелторами на реалізацію конфіскованих та інших квартир ні усно , ні письмово, в тому числі і з ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що в Банку існує відділ по роботі з нерухомістю (Т.2 а.с.165).

Згідно довідок від 18.12.2015 №1180 та 22.01.2016 №51, виданих Лиманським селищним головою ОСОБА_68 в квартирі АДРЕСА_8 ніхто не зареєстрований (Т.2 а.с.166,167).

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію ПП «Євдокія», Статуту ПП «Євдокія» та доповнень до Статуту від 27.02.2008 діяльність підприємства доповнена новими видами, такими як купівля та продаж власного нерухомого майна, діяльність агентства нерухомості, посередницькі послуги під час купівлі, продажу, здачі в оренду та оцінювання нерухомості (Т.2 а.с.168-170).

Ухвалою слідчого судді від 05.09.2017 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (Т.2 а.с.171-172).

Постановою першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, тобто до 11.10.2017. (т.2 а.с.177-188).

На підставі довідок ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлений курс долара США на кожний день отримання ОСОБА_4 грошових коштів від потерпілих (Т.2 а.с.181-184).

Відповідно до копії спадкової справи №38/2016, заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 , до Котовської районної державної нотаріальної контори 15.03.2016 року звернувся ПриватБанк в порядку ст. 1281 ЦК України з претензією кредитора на суму 58004, 39 долара США (Т.3 а.с.184-192). Спадкоємці померлого до нотаріальної контори з завами про прийняття спадщини не звертались.

На підтвердження версії обвинуваченої про відсутність в її діях складу злочину були допитані свідки за клопотанням сторони захисту.
Свідок ОСОБА_69 суду пояснила, що з 2006 по 2014 роки вона працювала в ПриватБанку в Лиманському відділенні. Приблизно у 2012-2013 роках за рішенням Одеської дирекції ПриватБанку було прийнято рішення про залучення агентства з нерухомості для продажу квартири АДРЕСА_8 , належної ОСОБА_70 . Вона попросила свою знайому ОСОБА_4 , яка мала власну аптеку і обслуговувалась у ІНФОРМАЦІЯ_3 , зайнятися цим питанням і дала їй телефон ОСОБА_71 співробітника ПриватБанку, яка знаходилась в Одеському офісі і займалась реалізацією проблемних квартир. Вони поспілкувались і вирішили, що ОСОБА_4 буде займатись реалізацією цієї квартири. Начальник Роздільнянського відділення ПриватБанку ОСОБА_72 привіз їй в Лиманське відділення ПриватБанку ключи від квартири і сказав, що зателефонує і скаже, кому їх віддати. Потім в телефонному режимі повідомив, що ключі необхідно віддати ОСОБА_4 . ОСОБА_4 з ранку забирала ключі у Лиманському відділенні ПриватБанку, показувала квартиру клієнтам, а вечором здавала ключі. І так відбувалось декілька місяців. Ключі у Лиманському відділенні зберігались в сейфі, до якого мала доступ начальник відділення ОСОБА_73 та вона як касир. Потім їй зателефонувала ОСОБА_22 і сказала віддати ключі Вербовській назовсім. У кого знаходились документи на вказану квартиру, їй не відомо. Но квартира довго не продавалась, приблизно 1,5-2 роки. В подальшому вона звільнилась з ПриватБанку.
Свідок ОСОБА_74 суду пояснив, що в липні 2017 року був запрошений ОСОБА_4 до кв. АДРЕСА_8 чекати газовиків для встановлення газового лічильника. Знаходився в квартирі цілий день. Ключі від квартири взяв в аптеці за вказівкою ОСОБА_4 , туди ж їх і повернув. Квартира була шикарно відремонтована, але в ній ніхто не проживав. В той день в квартиру прийшов молодий чоловік, який представився слідчим на ім`я ОСОБА_75 , показав службове посвідчення, та дівчина, яку він прийняв за його секретарку. Слідчий його допитував, дівчина склала протокол.
Свідок ОСОБА_76 суду пояснив, що влітку 2015 року на прохання ОСОБА_4 робив ремонт в кв. АДРЕСА_8 , а саме: ставив сантехніку, міняв поли, кріпив карнизи та інше. За роботи ОСОБА_4 з ним розрахувалась повністю, сплатила 4500 грн. Потерпілі ОСОБА_14 приходили до квартири, дивились, як іде ремонт, жалілись, що взяли цю квартиру. Він запитав у ОСОБА_4 , чим вони невдоволені, а вона сказала, що квартира перебуває під Банком. Потім ОСОБА_14 переїхали до квартири, яка була відремонтована і повністю придатна для проживання.
Свідок ОСОБА_77 суду пояснила, що у 2015 році на прохання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_78 робили ремонт в квартирі АДРЕСА_8 відбивали штукатурку, убирали плісняву. В квартирі, крім них, працювала ціла бригада будівельників. Радовським не сподобались шпалери, ОСОБА_4 купила нові, а вони їх переклеювали. Квартира була обладнана новою сантехнікою, бойлером, кондиціонером, на вікнах були нові занавіски. Все, що не подобалось їм, ОСОБА_4 переробляла. Також вони прорубували вихід на вулицю із вікна для влаштування окремого виходу. ОСОБА_4 за роботу з нею та ОСОБА_78 розрахувалась повністю в сумі 20-24 тис. гривень на двох. Радовські їй ніяких коштів не платили. Також вона чула про те, що квартира належить Банку.
Свідок ОСОБА_79 суду пояснив, що обвинувачену ОСОБА_4 він знає, так як знав її батька, і вони є членами однієї дитячої організації, яка допомагає дітям, а потерпілих ОСОБА_14 він не знає, але вони в поліції сказали, що це він до них приходив під видом генерал-майора і заволодів їх грошима в сумі 400 грн. Вважає, що слідчий ОСОБА_80 і його матір займаються в смт.Лиманське рейдерством, а вони з ОСОБА_4 цьому перешкоджають, тому ОСОБА_33 таким чином намагається тиснути на ОСОБА_4 та на нього.
Свідок ОСОБА_81 суду пояснив, що ОСОБА_4 знає і перебуває з нею в дружніх стосунках, на її прохання він вносив в касу ПриватБанку гроші, які вона йому надавала. Вони зустрічались з ОСОБА_4 три рази у 2015 році в Центральному відділенні ПриватБанку в м.Одесі на вул.Успенській. Першій раз до них в хол вийшов працівник ПриватБанку, вони пішли з ним до каси і він сплатив в касу гроші, які йому дала ОСОБА_4 , від свого імені, пред`явивши свій паспорт. Квитанцію не читав, а віддав ОСОБА_4 . Другий та третій рази вони також з ОСОБА_4 приходили в теж саме відділення ПриватБанку і він від свого імені вносив гроші в касу, квитанції віддавав ОСОБА_4 , але щоб до них виходив працівник Банку, він не пам`ятає. Всього кошти платив трьома траншами в сумі приблизно 50 000 грн., 10 000 грн. та 12 000 грн. ОСОБА_4 пояснила йому, що це гроші ОСОБА_14 і їх потрібно сплатити за квартиру, яка знаходиться в іпотеці ПриватБанка, так як квартиру необхідно викупити, і гроші повинна внести особа, яка має одеську прописку.
Допитаний в якості свідка приватний нотаріус Роздільнянського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_24 пояснив, що в липні 2015 році до нього звернулась ОСОБА_4 , яку він знав як ріелтора, з приводу зняття заборони на відчуження та підготовки документів на подальший продаж квартири АДРЕСА_8 . Надала йому копії документів на квартиру та повноваження працівника ПриватБанку наказ та довіреність. Він подивився документи і встановив, що власник квартири ОСОБА_18 помер. Квартира була придбана ОСОБА_18 в шлюбі, тобто перебуває у спільній сумісній власності, тому без оформлення дружиною померлого свого права власності на частку квартири ніяких дій з квартирою вчиняти не можна. Дружина померлого ОСОБА_18 повинна була звернутись до нотаріуса, де заведена спадкова справа, і оформити своє право власності на частину квартири як співвласник померлого, а також вирішити питання щодо прийняття спадщини або прийняти, або відмовитись. Він це усно роз`яснив ОСОБА_4 , а також письмово вказав це в листі відповіді ПриватБанку, оскільки ОСОБА_4 діяла не від свого імені, а надала довіреність від ПриватБанка своєму працівнику на вчинення дій по зняттю заборони на відчуження нерухомого мана. Тобто він як нотаріус може сказати, що вказану квартиру на підставі рішення суду продати можна, але для цього необхідно провести цілий ряд відповідних дій, як то зняття заборони на відчуження квартири нотаріусом, оформлення дружиною померлого свого права на частку в спільному сумісному майні, встановлення кола спадкоємців і прийняття спадщини спадкоємцями ОСОБА_18 , або відмова від її прийняття, або визнання спадщини відумерлою, якщо її ніхто не прийняв. І тільки після виконання цих дій можна було готувати документи на оформлення договору купівлі-продажу квартири, де ПриватБанк діяв би як продавець на підставі рішення суду від імені спадкоємців Ковтуна, дружина як співвласник частини квартири продавала би свою частка від свого імені. Але це дуже затратна і тривала в часі процедура. ПриватБанк бажав зняти заборону на відчуження цієї квартири і з ПриватБанком він узгодив текст такого звернення до нотаріуса. Проект тексту ПриватБанк передав йому через ОСОБА_4 . Він його відредагував і передав через ОСОБА_4 до ПриватБанку. Потім ОСОБА_4 привезла новий текст звернення. Потрібно було для зняття заборони відсутність заборгованості за кредитом, так як сторона іпотечного договору ОСОБА_18 помер, і за згодою сторін зняття заборони неможливе. Оплату нотаріальних послуг за зняття заборони ПриватБанк не здійснює, таки послуги оплачує або власник квартири, або майбутній покупець за домовленістю. В даному випадку його послуги як нотаріуса оплатила ОСОБА_4 . Пояснив, що знає ОСОБА_4 як ріелтора і може сказати, що вона завжди займалась сама своїми угодами з нерухомістю. Що стосується цієї квартири, то вона діяла як посередник, приносила йому листи від ПриватБанку. В грудні 2015 року він зняв заборону на відчуження вказаної квартири. ОСОБА_4 продовжувала займатись підготовкою документів по продажу квартири, розповідала йому, що сама їздила в м.Дніпропетровськ. Після зняття заборони на відчуження наступним етапом було оформлення прав дружини померлого на частку квартири і прийняття спадщини спадкоємцями, але до нього як до нотаріуса вказані особи не звертались. Також, на його думку, укладення угоди купівлі-продажу квартири в м.Дніпропетровську було не можливе, так як договір посвідчується за місцем реєстрації нерухомого майна або однієї із сторін, а ПриватБанк - не сторона договору, він тільки діє від імені власника або його правонаступників на підставі рішення суду. Що стосується юридичної сили протоколу про перемогу у тендері на придбання квартири, який проводив ПриватБанк, ОСОБА_10 , він пояснити нічого не може. Якщо би такий тендер проводила виконавча служба, то він би як нотаріус на підставі протоколу видав би переможцю свідоцтво про право власності на майно.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що працює фахівцем в ПАТ КБ «ПриватБанк» в м.Одесі з березня 2015 року і знає обвинувачену ОСОБА_4 , яку консультував з приводу придбання квартири АДРЕСА_8 , що була як і інше іпотечне (залогове) майно викладена на сайті ПриватБанку у відкритому доступі. В його обов`язки входило надання консультацій та роз`яснень клієнтам, які бажають придбати іпотечне майно у ПриватБанку, як їм діяти, так як Банк заінтересований в продажі таких об`єктів. Вказівки по об`єктах вони отримували з Головного офісу Банка, розташованого в м.Дніпро. Задача їх офісу була зняти заборону на відчуження об`єкта нерухомості, щоб його можна було реалізувати. Коли на рахунок Банку надходять гроші на погашення іпотеки, головний офіс повідомляє їх про це і дає дозвіл на зняття заборони на відчуження об`єкту. Головне, щоб сума, що надійшла на рахунок, відповідала вартості квартири, яку визначив ПриватБанк. Також ІНФОРМАЦІЯ_3 проводить аукціони по телефону з м.Дніпро, так звані телефонні аукціони. Хто більше суму сплатив за об`єкт, на того оформлюється право власності. Він не пам`ятає, чи давав він ОСОБА_4 документи на квартиру. Його задачею буд надіслати нотаріусу звернення про зняття заборони на відчуження квартири. Далі нотаріус посвідчує договір купівлі-продажу і збирає необхідні для цього документи або ПриватБанк надає нотаріусу документи. Особисто він не показує потенційним покупцям іпотечні об`єкти, клієнти, які до нього звертаються, їх уже бачили. Ключі від об`єктів зберігаються у працівників Банка, в основному, у колекторів. ПриватБанк не укладає договорів з приватними ріелторами, оскільки не бажає оплачувати їх послуги. До нього звертаються з приводу придбання іпотечних об`єктів клієнти, а ріелтори вони або покупці, він не перевіряє. Головне, щоб клієнт сплатив вартість об`єкта нерухомості і тоді він його купляє. До нього на вказаній посаді працювала ОСОБА_22 і коли її переводили на іншу посаду, вона повідомила йому, що ОСОБА_4 хоче придбати квартиру. У нього є довіреність від ПриватБанку з повноваженнями по реалізації іпотечних об`єктів, а тому він веде листування з цього приводу за своїм підписом, а також звертається до нотаріусів за консультаціями. По вказаній квартирі він пам`ятає, що її не можна було продати і потрібно було їхати у м.Дніпро. Пізніше в Головному офісі м.Дніпро йому повідомили, що квартиру можна було продати, але повідомив він про це ОСОБА_4 чи ні, він не пам`ятає. Він отримав вказівку з Головного офісу зняти заборону на відчуження, а кредитна заборгованість може залишатись не погашеною, Банк хоча б частину грошей поверне. Як оформлюються договори по реалізації іпотечних об`єктів, він не знає. Нотаріус може вимагати присутності представника ПриватБанку, тоді такий представник їде до нотаріуса. Нотаріус в м.Дніпро також посвідчує такі договори, оскільки Банк виступає продавцем, і Головний офіс ПриватБанку знаходиться там. Він як співробітник ПриватБанку також направляє клієнтам листи запрошення на укладення угоди, запрошення на бесіди з ціллю перевірки заінтересованості клієнтів в придбанні залогового майна, це входить в його обов`язки. Також він може порадити клієнту, як спілкуватись з касиром при внесенні вартості іпотеки в касу ПриватБанку. Випадків, щоб договір не був укладений з вини ПриватБанку, він не знає. По даному випадку він пам`ятає, що сторона покупців не прибула по запрошенню на укладення угоди. Він направляв листа ОСОБА_14 з запрошенням на укладення угоди, але не пам`ятає, по чиїй вказівці Головного офісу чи на прохання ОСОБА_4 . Повідомив, що ПриватБанку немає різниці, хто вносить гроші в касу, переможець тендеру або інша особа, вказані особи можуть між собою договоритись, на кого оформлювати нерухомість. Банк не може декілька разів продавати іпотечне майно , якщо за нього внесені гроші, навіть, якщо договір купівлі-продажу і не був укладений.
Свідок ОСОБА_33 , допитаний за клопотанням сторони захисту, версію ОСОБА_4 про його особисту заінтересованість у справі, не підтвердив, суду пояснив, що на момент внесення відомостей до ЄРДР про вчинення даного злочину за заявою ОСОБА_14 він займав посаду в.о.начальника слідчого відділу Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області. Радовські з заявою про вчинення злочинну були у нього на прийомі. Він від своєї матері знав, що вона з ОСОБА_45 перебуває в поганих стосунках, і коли дізнався, що внесені відомості до ЄРДР стосуються ОСОБА_4 , він написав заяву про самовідвід. Ведення досудового розслідування організовувала його заступник ОСОБА_82 . Пояснив, що з потерпілими ОСОБА_14 він особисто не знайомий, ніяких слідчих дій по даному кримінальному провадженню він не проводив, ОСОБА_14 не від чого не відмовляв.
Стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження також заявлялись клопотання про допит свідків ОСОБА_28 та працівника ПриватБанку ОСОБА_83 , але в подальшому обвинувачена та захисники відмовились від допиту вказаних свідків у зв`язку з неможливістю забезпечити їх явку в судове засідання. Таким чином, отримати показання від свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_83 в належний процесуальний спосіб виявилося неможливим. Сторона обвинувачення вважала покази вказаних свідків для доведення обвинувачення ОСОБА_4 в суді не потрібними.
Стороною захисту на підтвердження версії обвинуваченої та спростування висунутого проти неї обвинувачення також надані наступні письмові докази, досліджені судом в судовому засіданні.
На підтвердження витрати коштів ОСОБА_14 на проведення ремонту в квартирі суду надані звіти про незалежну оцінку квартири. Так, згідно звіту про незалежну оцінку майна (виконавець СПД ОСОБА_84 ), складеного 12.08.2015 за замовленням ПАТ КБ «ПриватБанк», ринкова вартість квартири АДРЕСА_8 складала 78 770 грн. або 3686 доларів США, технічний стан квартири визначено «під ремонт» (Т.1 а.с.82-99), а згідно Звіту про незалежну оцінку майна, складеного ПП «Брокбізнесконсалт» на замовлення ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 07.07.2017 ринкова вартість вказаної квартири склала вже 231 989 грн. або 8902 долара США, технічний стан квартири прийнято як «задовільний», квартира облаштована вхідними броньованими дверима, міжкімнатними дерев`яними дверима, на вікнах - металеві склопакети, стіни оклеєно шпалерами, підлога ламінат, стелі пофарбовані. (Т.1 а.с.59-81).
На спростування негативної характеристики своєї особи з боку потерпілих обвинуваченою надано характеристику №938 від 21.09.2017 за підписом Лиманського селищного голови ОСОБА_85 , згідно якої заяв та скарг на ОСОБА_4 не надходило, до адміністративної відповідальності вона не притягалась, протягом багатьох років очолювала ПП «Євдокія», основними видами діяльності якого були реалізація лікарських засобів та предметі гігієни, ОСОБА_4 надавала матеріальну допомогу малозабезпеченим, песніонерам, дітям-сиротам, дитячим садкам, ветеранам у вигляді безкоштовних ліків, а також надано копії податкових звітів ПП «Євдокія» за 2017 рік (Т.1 а.с. 126, 127-128).
26.07.2017 ОСОБА_4 зверталась з заявою до керівника Роздільнянської місцевої прокуратури на незаконні дії працівників ПриватБанку відносно неї, які 25.07.2017 незаконно тримали її в підвалі, забрали в неї оригінали документів на квартиру та вимагали і отримали від неї 1000 доларів США у виді переводу на банківську картку (Т.1 а.с.226-227).
У 2015 році за № OD-567 без дати фахівець по роботі з нерухомістю Южного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_21 склав повідомлення про зняття заборони, відповідно до якого ОСОБА_21 , діючий від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю, повідомляє приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_24 про виконання ОСОБА_13 в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором № ODR0G101420470 від 12.09.2007 року та просить зняти заборону та іпотеку і вилучити відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_8 , накладену на підставі договору іпотеки за р№3728 від 12.09.2007. (Т.1 а.с.213).
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 07.12.2015 та про реєстрацію іпотеки від 07.12.2015 приватний нотаріус ОСОБА_24 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив заборону на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_8 , та припинив іпотеку (Т.1 а.с.214, 215).
Згідно нотаріальної заяви свідка ОСОБА_64 від 23.04.2018 він зобов`язується в разі оформлення права власності на квартиру ПАТ КБ «ПриватБанк» на нього провести відчуження даної квартири на користь ОСОБА_10 (Т.1 а.с.217).
19.07.2017 Роздільнянський ВП ГУНП в Одеській області в газеті «Вперед» розмістив статтю стосовно викриття у шахрайських діях 56-річну квартирну аферистку - директорку ПП «Євдокія», яке розташоване у смт.Лиманське з призивом усіх громадян, постраждалих від незаконних дій вказаної директорки звернутись до Роздільнянського ВП. (Т.1 а.с.212). Розміщенням вказаної статті в газеті до ухвалення судом обвинувального вироку відносно неї, на думку ОСОБА_4 , органом досудового розслідування порушено принцип презумпції невинуватості, гарантований Конституцією України та Європейською конвенцією з прав людини, а отже істотно порушено її право.
14.07.2017 ОСОБА_4 звернулась до керівника Роздільнянської місцевої прокуратури з клопотанням про передачу кримінального провадження до іншого слідчого органу у зв`язку з наявністю в діях в.о. начальника слідчого відділу ОСОБА_43 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, який розпочав досудове розслідування по даному кримінальному провадженні за своїм власним дорученням та керував його ходом, будучи небезстороннім та заінтересованим у зв`язку з наявністю конфлікту між його матір`ю та ОСОБА_4 (Т.2 а.с.6-8). Постановою прокурора ОСОБА_5 від 17.07.2017 в задоволенні клопотання про передачу кримінального провадження до іншого слідчого органу відмовлено у зв`язку з задоволенням заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого ОСОБА_43 і зміну групи слідчих у даному кримінальному провадженню 21.06.2017 з виключенням із даної групи слідчого ОСОБА_43 (Т.2 а.с.15-16).
Суду надано ксерокопію заяви від подружжя ОСОБА_10 ОСОБА_86 від 30.04.2017 на ім`я начальника Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області без відмітку про її подачу, в якій заявники просять не розглядати раніше подану заяву по факту шахрайських дій ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вказане питання купівлі квартири урегульовано з ПриватБанком та ОСОБА_4 і претензій до ОСОБА_4 вони не мають і яку, за твердженням ОСОБА_4 , начальник слідчого відділу слідчий ОСОБА_33 відмовився прийняти у потерпілих. (Т.2 а.с.9).
Ухвалою слідчого судді ОСОБА_87 від 21.06.2017 заяву ОСОБА_4 про відвід слідчого ОСОБА_43 від 20.06.2017 задоволено частково, зобов`язано т.в.о. начальника слідчого відділу ОСОБА_88 розглянути заяву ОСОБА_4 про відвід слідчого ОСОБА_43 по даному кримінальному провадженню (т.2 а.с.10).
Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_8 від 05.07.2017 депутатом Лиманської селищної ради ОСОБА_89 вбачається, що в період з жовтня 2015 по 30.11.2016 на особовий рахунок квартири АДРЕСА_16 , володільцем якої є ПриватБанк згідно рішення суду від 22.09.2009 сплачено 3588 грн. 84 коп. комунальних послуг. В цей період в квартирі мешкали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (Т.2 а.с.11).
На підтвердження існування судової справи між нею та матір`ю начальника СВ ОСОБА_43 ОСОБА_90 сторона захисту надала суду копію рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.06.2017 по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_34 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якого позов ОСОБА_4 , який був поданий до суду у травні 2017 року, задоволено, стягнуто з ОСОБА_34 на користь позивачки борг за договором позики в розмірі 23600 грн. 47 коп. та судові витрати по справі (Т.2 а.с.12-13).
Відповідно до письмового Договору про наміри або попереднього договору відповідно до ст. 635 ЦК України, укладеного 24.11.2016 в смт.Лиманське, ОСОБА_11 продавець зобов`язалась продати , а ОСОБА_91 - покупець придбати квартиру АДРЕСА_8 за 10500 доларів США з визначенням строку укладення угоди квітень 2017 року. Договір про наміри підписаний також ОСОБА_4 та скріплений печаткою ПП «Євдокія». (Т.2 а.с.14).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно аптека і оздоровчий комплекс в АДРЕСА_3 , на яке накладено арешт слідчим суддею як на майно ОСОБА_4 з метою забезпечення цивільного позову Радовських з 2003 року належить ОСОБА_92 , а не ОСОБА_4 (а.с.226-227).
Згідно ксерокопій витягу з ЄРДР від 23.05.2017 та повідомлення про початок досудового розслідування без дати від 23.05.2017 відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_93 по даному кримінальному провадженню вніс слідчий ОСОБА_33 , і він же згідно свого доручення самому собі розпочав досудове розслідування по даному кримінальному провадженню, про що повідомив керівника місцевої прокуратури (Т.2 а.с.228-229) Але оригінали вказаних документів в матеріалах кримінального провадження відсутні і суду не представлені.
Згідно ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ.
Таким чином, суд не може визнати дані ксерокопії достовірними та допустимими доказами у справі, оскільки походження даних ксерокопій суду не відомо.
Згідно дублікатів чеків від 28.08.2015, 14.09.2015 та 17.09.2015 ОСОБА_81 сплатив до каси ПриватБанку в м.Одесі по вул. Успенська, 22а комісію за покупку конфіскату нерухомості гроші в сумі 57 000 грн., 11500 грн. та 9232 грн. відповідно (Т.3 а.с.4,5).
Суд вважає недопустимим доказом наданий стороною захисту протокол допиту свідка ОСОБА_21 під час проведення досудового розслідування від 11.07.2017 року , оскільки в силу положень ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Таким чином, неможливо покласти в основу судового рішення зміст отриманих під час досудового розслідування показань свідка. (т.3 а.с.6-9). Крім того, свідок ОСОБА_21 за клопотанням сторони захисту був безпосередньо допитаний судом в судовому засіданні про відомі йому обставини справи, що виключало тиск на нього з боку представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 , який був присутній під час допита вказаного свідка слідчим ОСОБА_94 .
На підтвердження свої пояснень щодо здійснення поїздки до спадкоємців померлого ОСОБА_95 відповідно до консультації нотаріуса ОСОБА_24 обвинувачена надала суду копію заяви за підписом дружини померлого ОСОБА_96 на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» від 16.12.2015 про надання згоди ПриватБанку на відчуження квартири АДРЕСА_8 та білет на потяг з м.Котовськ до м.Одеса від 16.12.2015 на ім`я ОСОБА_4 (Т.3 а.с.14).
Також на підтвердження існування заборгованості та здійснення витрат на оплату заборгованості за комунальні послуги, підключення енергопостачання до квартири суду надані квитанції та рахунки (Т.3 а.с.15-19).
Відповідно до висновку за результатами розгляду звернення громадян від 16.12.2015, складеного інспектором Роздільянського ВП ОСОБА_97 та погодженого заступником начальника СВ Роздільнянського ВП ОСОБА_98 перевірка здійснювалась за заявою ОСОБА_10 від 09.12.2015 щодо неналежного виконання ОСОБА_4 ремонтних робіт в квартирі. За результатами перевірки було встановлено наявність цивільно-правових відносин та зі сторонами конфлікту було проведено бесіду (Т.3 а.с.25).
Листом від 24.07.2017 ОСОБА_4 пропонувала ОСОБА_10 та ОСОБА_65 оформити договір купівлі-продажу квартири у нотаріуса в м.Дніпропетровськ або офіційно відмовитись від придбання квартири (т.3 а.с.26).
Відповідно до акту обстеження квартири від 06.10.2015 комісія КП «Лиманкомунсервіс» прийшла до висновку про відсутність з її боку заперечень щодо облаштування окремого входу до квартири (Т.3 а.с.27) та отримано згоду сусідів (Т.3 а.с.28).
Відповідно до Протоколу проведення аукціону по реалізації нерухомості, яка є предметом іпотеки проблемного кредиту ОСОБА_13 , складеного в м.Дніпропетровськ 18.12.2015 ОСОБА_99 , учасником та переможцем аукціону, який був проведений 21.08.2015 став ОСОБА_10 . Кінцева ціна квартири визначена в сум 78732 грн., аванс 1000 грн. (Т.3 а.с.30). Аванс в сумі 1000 грн. внесений в касу Приватбанку від імені ОСОБА_10 (Т.3 а.с.65).
Також ОСОБА_4 надала суду докази на підтвердження проведення нею в квартирі ремонтних робіт акт виконаних робіт по штукатурці на суму 4320 грн. та товарні чеки на придбання будівельних матеріалів (Т.3 а.с.31-74)
Відповідно до письмової консультації, наданої 17.07.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_24 ПАТ КБ «ПриватБанк» про посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_8 встановлено, що власник квартири ОСОБА_18 помер, але його дружина є живою, квартира належала подружжю на праві спільної сумісної власності, і Банку належить пред`явити свої вимоги до спадкоємців померлого ОСОБА_13 (Т.3 а.с.77, 171).
Згідно досліджених судом заклопотанням сторони захисту документів, що зберігаються у приватного нотаріуса ОСОБА_24 . 03.12.2015 до нотаріуса ОСОБА_24 надійшло повідомлення за підписом начальника відділення ПриватБанку в м.Роздільна ОСОБА_100 про зняття заборони та іпотеки з квартири АДРЕСА_8 у зв`язку з виконанням ОСОБА_13 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.07.12.2015 нотаріусом на підставі вказаної заяви було знято заборону та припинено іпотеку, про що внесені відомості у відповідні реєстри (Т.3 а.с.209-230).

З дослідженої судом за клопотанням сторони захисту кредитної справи ОСОБА_13 , яка зберігається в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що Актом державного виконавця відділу ДВС Роздільнянського РУЮ Одеської області по примусовому виконання виконавчого листа №2-729, виданого 16.11.2009 Роздільнянським районним судом Одеської області, про виселення ОСОБА_13 з квартири АДРЕСА_8 було встановлено, що боржник виселився самостійно, а квартира передана на зберігання представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_101 . А згідно акту приймання-передачі ключів від вхідних дверей квартири без дати та номеру, ключі в кількості 2 екз. передані ОСОБА_102 особі на прізвище ОСОБА_103 (Т.3 а.с.35-36).

Заслухавши показання обвинуваченої, потерпілих, свідків, дослідивши письмові докази в заявленому сторонами обсязі, суд дійшов висновку про не доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, при викладених в обвинуваченні обставинах.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст. 190 КК України шахрайством є заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Згідно з ППВСУ № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Слід мати на увазі, що коли потерпіла особа через вік, фізичні чи психічні вади або інші обставини не могла правильно оцінювати і розуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передачу нею майна чи права на нього не можна вважати добровільною. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може розглядатись як шахрайство. Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Таким чином, обман має передувати передачі майна потерпілим, який в силу повідомлених неправдивих даних добровільно передає у власність винної особи своє майно.

Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, треба виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено те, що особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати.

При обвинуваченні особи у вчиненні шахрайства під час укладення договорів цивільно-правового характеру слід в обов`язковому порядку встановлювати умисел особи на заволодіння майном в момент його отримання; в іншому випадку мова йтиме про відсутність складу злочину «шахрайство» та наявність цивільно-правових відносин між особами. Не виключені випадки, коли особа укладає той чи інший цивільно-правовий договір (кредитний, купівлі-продажу, оренди, комісії тощо) лише для того, щоб приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. Як наслідок, має місце обман у намірах, обман щодо тих цілей, на які планується використати майно, отримане на підставі цивільно-правового договору. Інакше кажучи, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого статтею 190 КК.

Згідно судової практики особливістю шахрайства вважається те, що особа, яку зазвичай позначають як потерпілого (це власник або особа, якій ввірене чи під охороною якої перебуває майно) і воля якої сфальсифікована обманом чи зловживанням довірою, бере безпосередню участь у передачі майна чи права на нього. Для кваліфікації скоєного як шахрайства не має значення рівень витонченості обману, ступінь обачності або, навпаки, легковажності потерпілого. Важливо лише, щоб у конкретній ситуації потерпілий не усвідомлював факту застосування щодо нього обману (зловживання довірою), щоб обманні дії винного були ефективними в аспекті успішного заволодіння чужим майном (правом на нього). Обов`язковою ознакою шахрайства визнається вже згадувана добровільність передачі майна чи права на нього; щоправда, така добровільність має умовний (уявний) характер, адже насправді дії зазначених осіб щодо передачі майна чи права на нього зумовлені тим, що вони введені в оману. Між діянням винного і помилкою потерпілої особи, яка передає майно, повинен бути причинний зв`язок.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України в Постанові від 24.11.2016 по справі №5-250кс16 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона з метою заволодіння грошовими коштами подружжя ОСОБА_14 шахрайським шляхом , не маючи права укладати будь-які правочини з квартирою, в червні місяці 2015 уклала з останніми договір про намір придбання ними квартири за 6500 доларів США та отримала від них аванс в розмірі 1000 доларів США. В подальшому в липні 2015 на виконання свого зобов`язання за договором до визначеної договором дати укладення угоди купівлі-продажу (01.08.2015) ОСОБА_10 передав ОСОБА_4 ще 6500 доларів США на придбання квартири та 2000 доларів на проведення в ній ремонту, про що ОСОБА_4 склала розписку, достовірно знаючи, що квартиру продати та переоформити на ОСОБА_14 неможна у зв`язку з перебуванням квартири в іпотеці у Банка, під арештом та у зв`язку зі смертю її власника. В подальшому з метою штучного створення видимості виконання нею свого зобов`язання ОСОБА_4 розпочала та закінчила ремонтні роботи в квартирі, отримавши від ОСОБА_14 на ремонт ще 1000 доларів США, а всього шляхом обману та зловживання довірою потерпілих незаконно заволоділа грошовими коштами потерпілих на суму 10500 доларів США, що еквівалентно 230 525 грн.

Але з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення не вбачається, в чому саме полягає обман потерпілих або зловживання їх довірою, а тільки констатується факт, що ОСОБА_4 не мала права на розпорядження цією квартирою та достовірно знала про неможливість переоформлення даної квартири на будь-яку іншу особу.

З показань обвинуваченої та потерпілих вбачається наявність двох версій події, що відбувалась за їх участю в червні-серпні 2015 року з приводу придбання квартири АДРЕСА_8 .
Так, ОСОБА_4 стверджує, що вона ніколи не створювала у потерпілих враження, що вона є власником вказаної квартири, а одразу повідомила потерпілих, що власником квартири на підставі рішення суду, як вона на той час вважала, є ПриватБанк і квартира перебуває в іпотеці, яку потрібно буде погасити. Вона зі свого боку тільки оказувала агентські послуги, здійснюючи допомогу в підборі об`єкту нерухомості та підготовки необхідних документів для укладення угоди купівлі-продажу між продавцем та покупцем. Потерпілі, за її версію, будучи обізнаними в питаннях купівлі-продажу нерухомого майна, так як самі приймали участь як сторона у 8 таких угодах, погодились на придбання іпотечної квартири, оскільки їх привабила ціна об`єкту, що була нижче ринкової вартості таких квартир, але з умовою, що вона допоможе їм зробити в квартирі ремонт за їх кошти, а також наполягали на здійсненні ремонтних робіт паралельно з підготовкою документів на переоформлення квартири, а не після цього, так як бажали вселитись в квартиру. Вартість квартири вона визначила самостійно з урахуванням іпотечної вартості та витрат на переоформлення і отримала від потерпілих всю суму до переоформлення на них права власності на квартиру, так як за рахунок цих коштів і повинно було відбуватись переоформлення права власності і потерпілих вона про це повідомила. Що стосується твердження сторони обвинувачення про її обізнаність, що власник квартири ОСОБА_18 помер і продати від його імені квартиру будь-якій особі ПриватБанк вже не має права, та відсутність з самого початку наміру виконувати свої зобов`язання за договором, то проти цього обвинувачена також категорично заперечувала. Пояснила, що дізналась про труднощі в переоформленні квартири та смерті її власника Ковтуна тільки від приватного нотаріуса ОСОБА_24 в липні місяці 2015 року, коли принесла до нього повідомлення від ПриватБанку про зняття заборони та іпотеки з квартири у зв`язку зі сплатою Радовськими вартості іпотеки ПриватБанку. Але на той момент вона вже отримала від ОСОБА_14 всю обумовлену між ними суму грошей на придбання та ремонт квартири в сумі 9500 доларів США та майже витратила їх за домовленістю з потерпілими за цільовим призначенням. Вважає, що це ПриватБанк усіх увів в оману, виставив на продаж іпотечний об`єкт, який не мав права продати від імені власника, так як останній помер, а ПриватБанк цей факт приховав і обманним шляхом частково отримав погашення кредитної заборгованості ОСОБА_18 за рахунок грошей ОСОБА_14 , не маючи можливості продати іпотечний об`єкт. Вона згідно договору про наміри не брала на себе зобов`язання продати потерпілим квартиру і оформити угоду купівлі-продажу, оскільки це не входить до кола прав та обов`язків агента, а тільки зафіксувала вартість квартири, своїх послуг як агента та суму отриманого авансу. Продавати квартиру і готувати документи повинен продавець, а угоду посвідчувати - нотаріус, а не вона. Вона до останнього намагалась зі свого боку вчинити усі залежні від неї дії по переоформленню права власності на квартиру на ОСОБА_10 , але потерпілий вже сам відмовився від укладення угоди, наполягаючи на поверненні грошей, а вона стала жертвою обману з боку ПриватБанку.
Вказану версію подій обвинувачена послідовно висувала як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи. Але вказана версія щодо причетності до вчинення злочину і працівників ПриватБанку залишилась без належної перевірки з боку органу досудового розслідування, хоч обвинувачена і заявляла клопотання про допит в якості свідків працівників ПрвиатБанку, а саме: ОСОБА_104 , ОСОБА_16 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , та проведення з ними одночасних допитів.
Так, допитані судом за клопотанням обвинуваченої та її захисників свідки, зокрема , ОСОБА_16 , ОСОБА_108 працівники ПриватБанку підтвердили версію ОСОБА_4 про те, що квартира дійсно була виставлена на продаж ПриватБанком як залогове майно за 78 770 грн. або 3 686 доларів США і перебувала у відкритому доступі на сайті ПриватБанку. Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що саме вона на прохання Одеського відділення попросила ОСОБА_109 зайнятися продажом вказаної квартири і познайомила її з працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займався реалізацією іпотечних об`єктів, ОСОБА_110 . Про це було відомо також і керівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , і керівнику Роздільнянського відділення ПриватБанку, які передавали через ОСОБА_16 ключі для ОСОБА_48 від квартири та копії документів на квартиру в цілях пошуку потенційних покупців. Але вважаючи покази свідка ОСОБА_16 недостовірними, оскільки вона була сама засуджена за вчинення шахрайських дій, зазначених нею осіб для підтвердження або спростування її показів для допиту в якості свідків сторона обвинувачення не заявила, версію обвинуваченої в цій частині не перевірила. Свідок ОСОБА_21 , який є уповноваженим представником ПриватБанку згідно довіреності, що наявна в матеріалах кримінального провадження (Т.3 а.с.175-176) повідомив, що ПриватБанк консультував ОСОБА_4 з приводу вчинення дій, необхідних для придбання вказаної квартири у Банка, і в результаті отримав погашення вартості іпотеки в розмірі 78 770 грн., таким чином частково покривши збитки від кредитної заборгованості ОСОБА_18 , а хто сплатив вказані гроші, Банку не має до цього ніякої справи. Також ОСОБА_21 стверджував, що вказану квартиру можна було реалізувати в м.Дніпропетровськ, но договір не був укладений з вини потерпілих, які не з`явились на підписання договору, але де і коли повинен був бути укладений такий договір, з наданих суду документів не було встановлено. Лист за підписом ОСОБА_21 від імені ПриватБанку про виклик ОСОБА_14 на укладення договору купівлі-продажу не містить ні дати, ні часу, ні місця, де повинна була укладатись угода. І таку обставину заперечував допитаний в суді нотаріус ОСОБА_24 , який вважає, що для реалізації даного іпотечного об`єкту необхідно було вчинити цілий ряд затратних та тривалих дій, починаючи з прийняття спадщини після смерті ОСОБА_18 і визначення кола спадкоємців, виділення долі дружини з майна померлого та інше, про що він усно повідомив ОСОБА_109 та письмово ПриватБанк в липні 2015 року. Але ПриватБанк, отримавши вартість предмета іпотеки, фактично ніяких дій для подальшого переоформлення права власності на переможця аукціону ОСОБА_14 , або особи, що внесла грошові кошти в касу Банку ОСОБА_111 не вчинив, обмежившись визначенням вказаної квартири в статусі «реалізовано».
Потерпілі ж ОСОБА_14 , на поясненнях яких фактично ґрунтується обвинувачення, навпаки, стверджують, що вважали ОСОБА_109 власником квартири, оскільки у неї були ключі від квартири, а в іншій квартирі, яку їм показувала ОСОБА_47 , була господарка. Але ні потерпілий ОСОБА_10 , ні потерпіла ОСОБА_11 жодного разу не сказали в своїх поясненнях, що ОСОБА_4 представлялась їм власницею вказаної квартири. Також не пояснили вони, яким чином ОСОБА_47 , будучи, на їх думку, власницею квартири, умовила їх сплатити їй всю вартість квартири до підготовки нею документів на продаж квартири і укладення угоди у нотаріуса, хоч з порядком укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна і їх нотаріального посвідчення, та передачі грошей від покупця продавцю вони були обізнані, оскільки самі тільки що продали свій будинок. Їх пояснення є суперечливим і в частини розміру сплачених Вербовській грошей. Документально підтверджена матеріалами кримінального провадження отримання ОСОБА_45 від них 9500 доларів США, а не 10500 доларів США, як стверджують потерпілі. Цивільний позов ними заявлений взагалі на суму 187 000 грн., що еквівалентно 8500 доларів США. Потерпілий ОСОБА_10 стверджує, що про те, що право продажу квартири належить ПриватБанку, дізнався вже в поліції, але тут же повідомляє суд, що у ОСОБА_48 відбувалась постійна метушня з ПриватБанком.
В силу існування визнаного обома сторонами факту отримання ОСОБА_4 грошових коштів потерпілих ОСОБА_14 , не повернення їм вказаних грошових коштів і не отриманням останніми права власності на квартиру, слід визнати, що існує сумнів у неупередженості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 при наданні показань в суді, а відтак, їх правдивість повинна бути підтверджена сукупністю інших об`єктивних доказів.
На підтвердження показів потерпілих за клопотанням сторони обвинувачення судом допитаний свідок ОСОБА_44 , яка повідомила суду, що нібито ОСОБА_4 показувала їй документ свідоцтво про право власності на квартиру, в якому було зазначено, що ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_8 . Але такі покази свідка викликають у суду об`єктивний сумнів, оскільки такий документ суду не представлено. Крім того, свідок ОСОБА_29 є зацікавленою особою. Покази ОСОБА_56 стосуються подій, які відбувались вже після отримання ОСОБА_45 грошових коштів від ОСОБА_14 і оцінку даним подіям, що відбувались за участю ОСОБА_29 та ОСОБА_48 буде надавати суд під час розгляду кримінального провадження, де ОСОБА_29 визнана потерпілою, а відносно ОСОБА_48 складено обвинувальний акт.
Аналізуючи наданий в якості доказу на підтвердження версії потерпілих стороною обвинувачення договір про наміри, укладений між ОСОБА_45 та ОСОБА_14 26.06.2015 і який нібито в момент укладення уже не збиралась виконувати ОСОБА_47 , а ОСОБА_14 , навпаки, на виконання договору передав обвинуваченій грошові кошти в розмірі визначеної нею вартості квартири, суд зазначає наступне. Вказаний так званий попередній договір про наміри придбати об`єкт нерухомості не оформлений нотаріально, а отже не несе в собі обов`язкових для виконання умов та наслідків, передбачених законодавством за невиконання умов попередніх договорів. За своєю правовою природою цей договір фактично підтверджує передачу ОСОБА_10 авансу в сумі 1000 доларів в рахунок придбання в майбутньому квартири за 6500 доларів, а в разі відмови передбачає в якості наслідків або неповернення авансу, або повернення його у подвійному розмірі з визначенням строку укладення угоди купівлі-продажу до 01.08.2015. При чому з даного договору не зрозуміло, хто є продавцем квартири, оскільки ОСОБА_4 підписала його як директор Агентства. В будь-якому випадку даний договір про наміри не передбачав обов`язку покупця ОСОБА_10 передати ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі вартості квартири та оплатити вартість ремонтних робіт до переоформлення на нього права власності на вказану квартиру. Таким чином, версія сторони обвинувачення, що потерпілий вчинив такі дії внаслідок зловживання довірою та обману з боку ОСОБА_48 , вважаючи її власницею квартири, об`єктивно не доведена належними та допустимим доказами під час розгляду кримінального провадження в суді.
Також версія потерпілих про введення їх в оману щодо власника квартири і з`ясування наявності прав третьої сторони - Приватбанку тільки у 2017 році викликає сумнів також в зв`язку з тим, що з наданих суду документів, складених Лиманською селищною радою або її депутатами, куди, з їх слів, звертались потерпілі з заявами, вбачається наявність у даних посадових осіб інформації про право ОСОБА_19 на вказану квартиру. Про перебування квартири в іпотеці були обізнані і робітники, які робили в квартирі ремонт і з якими спілкувались потерпіли , а також жалілись, що даремно зв`язались з цією квартирою.
Органом досудового розслідування залишилась неперевіреною версія потерпілих про те, що обвинувачена розраховувалась їх грошима по своїх кредитах, хоч в матеріалах кримінального провадження і є відомості, отримані в ПриватБанку, про наявність у ОСОБА_4 кредитної заборгованості в сумі біля 40 000 доларів США станом на 2017 рік, що могло би свідчити про наявність у неї умислу на заволодіння грошовими коштами .
Стороною обвинувачення в обвинувальному акті не встановлені такі обставини як час, коли обвинувачена дізналась про смерть власника квартири ОСОБА_13 , чи знала ОСОБА_4 про арешт, накладений на квартиру органами виконавчої служби, не встановлено яку суму грошей обвинувачена привласнила собі, а яку витратила на виконання умов домовленості з потерпілими, чи знала ОСОБА_4 на момент отримання грошей від потерпілих про неможливість укладення будь-яких угод щодо переоформлення права власності на квартиру, також органом досудового розслідування не надано оцінку подальшим діям та поведінці ОСОБА_4 , після отримання нею грошей від ОСОБА_14 , по отриманню консультацій з приводу можливості переоформлення квартири на ОСОБА_14 у нотаріусів, в ПриватБанку, відвідування дружини померлого та відібрання в неї заяви, внесення вартості предмету іпотеки на рахунок ПриватБанка, проведення ремонтних робіт в квартирі тощо.
Достовірне встановлення усіх вищезазначених обставин під час проведення досудового розслідування дозволило б перевірити правдивість показань допитаних в суді осіб та отримати об`єктивні дані, що мали б доказове значення в даному провадженні, проте це стороною обвинувачення здійснено не було, а отже недоведеним є наявність в діях обвинуваченої обов`язкової ознаки шахрайства способу обману чи зловживання довірою, що також є способом обману з використанням довірливих відносин.
Сам по собі факт передачі подружжям ОСОБА_14 грошових коштів обвинуваченій за придбання у власність квартири і настання негативних для потерпілих наслідків у вигляді не отримання квартири у власність і не повернення переданих грошових коштів не свідчить в обов`язковому порядку про наявність прямого умислу обвинуваченої особи на заволодіння майном в момент його отримання та корисливого мотиву, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони шахрайства, а наявність такого умислу підлягає обов`язковому встановленню та доведенню в суді належними та допустимим доказами, що стороною обвинувачення також не здійснено.

Версію сторони захисту щодо втручання слідчого ОСОБА_43 у хід досудового розслідування та штучного порушення кримінального провадження з метою помсти у зв`язку з наявністю неприязних відносин між обвинуваченою та матір`ю слідчого, наявністю умисла слідчих у притягненні невинної особи без відповідних доказів до кримінальної відповідальності суд не може прийняти до уваги і покласти в основу виправдувального вироку, оскільки такі дії з боку посадових осіб органів досудового розслідування є кримінально караними і повинні бути підтверджені обвинувальним вироком суду. Обвинувачена з відповідною заявою в порядку ст. 214 КПК України до правоохоронних органів не зверталась, перевірка вказаних обставин компетентними органами не проводилась. Наданих стороною захисту документів та доказів не достатньо для підтвердження вказаного факту. Відомості до ЄРДР внесені на підставі заяви потерпілого ОСОБА_14 до правоохоронного органу, слідчий ОСОБА_112 склав заяву про самовідвід від організації та проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню на ім`я начальника відділу поліції, визначена група слідчих, в якій слідчий ОСОБА_112 відсутній, суду не надано доказів проведення слідчим ОСОБА_113 будь-яких слідчих дій. Свідок ОСОБА_74 не може достовірно стверджувати, що його допит здійснював саме слідчий ОСОБА_33 , оскільки прізвище слідчого на ім`я ОСОБА_75 , який його допитував, він не знає, протокол його допиту складений слідчим ОСОБА_94 . Факт накладення за клопотанням слідчого слідчим суддею арешту на майно сина обвинуваченої не свідчить про умисел слідчого судді або слідчого нанести шкоду Вербовській, як вважає сторона захисту, обвинувачена або власник майна не скористались своїм правом на оскарження ухвали, з якою вони були не згодні. Отже, визнати всі докази сторони обвинувачення недопустимими за таких обставин у суду немає підстав.

Але суд погоджується з доводами сторони захисту щодо порушення органом досудового розслідування принципу презумпції невинуватості шляхом розміщення 19.07.2017 в газеті «Вперед» статті стосовно припинення злочинних дій квартирної шахрайки директорки ПП «Євдокія» (Т.1 а.с.212), виходячи з наступного.
Принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатись невинуватою доти, поки її вину не буде встановлено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому дотримуються хоча б мінімальні встановлені вимоги справедливості судочинства, і закріплений в ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, п.2 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ч.2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладених у рішеннях Барбера, Мессеге і Хабард проти Іспанії, Телфнер проти Австрії, презумпція невинуватості «покладає обов`язок доведення на сторону обвинувачення, гарантує, що жодна вина не може бути презюмована до тих пір, поки винність не була доведена поза всяких розумних сумнівів і забезпечує, щоб сумніви тлумачились на користь обвинуваченого».

ЄСПЛ зазначає, що право особи на презумпцію невинуватості та на вимогу несення стороною обвинуваченням відповідальності за доказ тверджень проти такої особи є частиною загального поняття справедливого судового розгляду відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (Філліпс проти Сполученого Королівства, пункти 39-40; Грейсон і Бариххам проти Сполученого Королівства, пункти 37 і 39).

У рішеннях Дактарас проти Литви, пункт 42; Петьо Петков проти Болгарії, пункт 91, ЄСПЛ дійшов висновку, що презумпція невинуватості може бути порушена і не тільки суддею або судом, але також і іншими державними органами влади. У справі «Хужин та інші проти Росії» ЄПСЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб захистити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Суд чітко дотримується тієї позиції, що «презумпція невинуватості буде порушена у випадку, коли твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону».

Вище перелічені вимоги національного законодавства та Європейської Конвенції з прав людини орган досудового розслідування порушив під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на прокурора.
Відповідно до положень ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо належного розуміння сутності поняття «поза розумним сумнівом» відображена, зокрема, в п.43 його рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Суд зазначив, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. У цій правовій позиції виокремлюються такі конститутивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) достатньо вагомі ознаки чи презумпції; в) чіткі й узгоджені між собою ознаки чи презумпції. Таким чином, за відсутності неспростовних, вагомих, чітких, узгоджених між собою ознак не можна констатувати того, що вину доведено поза розумним сумнівом.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» закріплює пряму вимогу щодо визнання особи невинуватою за наявності «розумного сумніву» та дещо конкретизує положення ч.4 ст.17 КПК України про те, що лише розумні сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тобто сумніви, що можуть виникнути лише на підставі аналізу наданих доказів чи на відсутності таких, що обов`язково повинні бути надані сторонами. Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» встановлює необхідний рівень достатності доказів при їх оцінці судом при прийнятті рішень, він являє собою один із проявів змагального характеру кримінального процесу, коли сторона обвинувачення повинна довести свою позицію, щоб в суду не виникло жодного розумного сумніву у винуватості обвинуваченого, а сторона захисту намагається спростувати цю позицію, або наводить такі докази, що мають викликати зазначені сумніви, або дискредитують докази сторони обвинувачення.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань обвинуваченої, потерпілих, свідків, змісту досліджених документів, відсутності доказів про документальне оформлення взятих обвинуваченою та невиконаних зобов`язань, відсутності належної перевірки іншими об`єктивними прямими чи непрямими доказами правдивості показань потерпілих та свідка обвинувачення щодо обставин вміненого обвинуваченій діяння та наявності прямого умислу і корисного мотиву на заволодіння майном потерпілих шахрайським шляхом, а також неможливості сукупністю безпосередньо досліджених в суді доказів «поза розумним сумнівом» спростувати виправдувальні показання обвинуваченої про її непричетність до шахрайського заволодіння грошима потерпілих, суд, у відповідності із ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, тлумачить це, а також всі сумніви і протиріччя, що виникли в результаті дослідження в судовому засіданні обвинувальних доказів, на користь обвинуваченої і приходить до загального висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_4 вміненого їй злочину, що спричинює її виправдання.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Разом із обвинувальним актом до суду надійшов цивільний позов у даному кримінальному провадженні в порядку ст. 128 КПК України, в якому ОСОБА_10 просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму майнової шкоди 187 000 грн., та моральні збитки в розмірі 100 000 грн. (Т.1 а.с.18-23).
Відповідно до положень ч.3 ст.129 КПК України в разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає цивільний позов без розгляду.
Згідно ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373, 374,376 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
ОСОБА_4 у пред `явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, визнати невинуватою і за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення - виправдати.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_4 187 000 грн. майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди - залишити без розгляду.
Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді від 13.07.2017 на квартиру АДРЕСА_8 ,з метою збереження речових доказів (Т.2 а.с.153).
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді від 13.07.2017 з метою забезпечення цивільного позову на нерухоме майно, а саме: на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_15 , номер РПВН:20362736, загальною площею 83,9 м2, в тому числі житловою площею 53,4 м2, загальною вартістю 151130 гривень, та на аптеку і оздоровчий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , номер РПВН: 1250582 (Т.2 а.с.163-164).
На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В порядку ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1