КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ "Алекс", на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Алекс» (), у розмірі 5 млн. 958 тис. 456,19 грн., що знаходиться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у АТ «АБ «Радабанк» (МФО 306500) за адресою: м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 46, із забороною видаткових операцій по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), та виплат заробітної плати працівникам ТОВ «Алекс» ().
Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст.ст. 98, 170 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ "Алекс", подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що твердження прокурора в обґрунтування клопотання про причетність ТОВ "Алекс" до вчинення кримінального правопорушення є завідомо безпідставними та необґрунтованими і такими, що сформовані на нічим не підтверджених припущеннях.
Зазначає, що відомості про можливе проведення фіктивної чи іншої протиправної господарської діяльності ТОВ "Алекс", а також іншими підприємствами, у тому числі у період листопада 2015 року та травня 2016 року, у повному обсязі перевірено під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. За результатами досудового розслідування винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яка ніким не оскаржена та не скасована.
При цьому, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000016 від 31.01.2017 року в якому накладено арешт на майно ТОВ "Алекс" проводиться більше двох років, в період яких службових осіб даного товариства не допитано, інших процесуальних заходів не вчинено та підозру нікому не вручено.
Акцентує увагу на тому, що ТОВ "Алекс" є добросовісним набувачем, оскільки грошові кошти, які знаходяться на рахунках товариства отримані від здійснення законної господарської діяльності.
Вважає, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України та відсутні підстави згідно ч. 2 ст. 170 КПК України для його арешту.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні під №0000016 від 31.01.2017 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно акту документальної позапланової виїзної перевірки №18/28-10-14-06/25394566 від 16.01.2017 проведеної Офісом великих платників податків ДФС встановлено, що службові особи ДП з ІІ «Сантрейд» () в період з лютого 2016 по липень 2016, шляхом безпідставного документального оформлення нереальних господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Прометей-Голд» (), ТОВ «Глобал-Трейд» (), ТОВ «Паритет-Агро» (), ТОВ «НБ-Україна» (), ТОВ «СП «Південна Аграрно-Експортна Компанія» (), ТОВ «Еллана» (), ТОВ «Алекс» (), ТОВ «Никсервис-Плюс» (), ТОВ «Мілл-Трйд» (), ТОВ «Агро-Інкам-Трейд» (), ТОВ «ІнвестАгроТрейд» (), ТОВ «Управляюча Компанія «Інтеко» (), ТОВ «Гавран» (), ТОВ «Таальф» (), ТОВ «Агро.С.С.» (), ТОВ «Агротрейдінг.С» (), ТОВ «Бахча.С» (), штучно сформували податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 136 млн. 864 тис. 221 грн.

При настанні відповідних звітних податкових періодів за лютий-липень 2016 року, службові особи ДП з ІІ «Сантрейд», заявили вказану суму до відшкодування з бюджету, шляхом відображення в рядку 20.2 податкових декларацій з ПДВ за вказаний період, як таку, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку. Однак, заволодіти та розпорядитись вказаними коштами, службові особи ДП з ІІ «Сантрейд» не змогли, з причин, які не залежали від їх волі.
Також встановлено, що в результаті проведення фінансово-господарських взаємовідносин ДП «Сантрейд» перерахувало на розрахункові рахунки ТОВ «Алекс» () грошові кошти на загальну суму 35 750 737,12 грн., в т.ч. ПДВ 5 958 456,19 грн.

Постановою старшого слідчого з ОВС другого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України ОСОБА_8 від 17.12.2018 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000016 від 31.01.2017, грошові кошти, які перебувають на рахунках ТОВ «Алекс» (), зокрема, на рахунках №№: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкритих у АТ «АБ «Радабанк» (МФО 306500).
19.12.2018 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Алекс» (), у розмірі 5 млн. 958 тис. 456,19 грн., що знаходиться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у АТ «АБ «Радабанк» (МФО 306500) за адресою: м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 46, із забороною видаткових операцій по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), та виплат заробітної плати працівникам ТОВ «Алекс» ().
20.12.2018 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на вказане майно.
Задовольняючи клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження №0000016 від 31.01.2017 року, щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а відтак з метою забезпечення його збереження наявні достатні підстави та мета для арешту цього майна.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, вказуючи у клопотанні, що грошові коштиє речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
Між тим, прокурор не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що це майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, прокурор у поданому клопотанні зазначив, що грошові кошти є предметом та доказом розслідуваного злочину, а саме за ч. 3 ст. 212 КК України, разом з тим згідно витягу з ЄРДР ТОВ "Алекс" не фігурує в переліку юридичних осіб щодо яких існує підозра вчинення даного злочину. Органом досудового розслідування взагалі не вказано обставин незаконного отримання ТОВ "Алекс" грошових коштів, а лише констатовано їх наявність у товариства, що свідчить про голослівність доводів прокурора.
При цьому, посилання слідчого судді на ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно, з огляду на те, що майно є доказом злочину, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Окрім цього, слідчий суддя накладаючи арешт на майно не встановив обставин за якими мета викладена у клопотанні прокурора, а саме накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів підтверджуються та співвідноситься з матеріалами справи, отже на час розгляду клопотання прокурора та накладення арешту на майно у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.
Долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовим доказом від 17.12.2018 року є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, отже є формальною.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на майно винесена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно є матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Так, хоча в клопотанні прокурор вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речовий доказ у кримінальному провадженні з метою його збереження, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного, разом з цим іншої мети арешту майна прокурором не вказано. Тому колегія суддів вважає, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною як в клопотанні прокурора з доданими до нього матеріалами, так і в ухвалі слідчого судді.
Беручи до уваги те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно має до розслідуваних кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ "Алекс", задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Алекс» (), у розмірі 5 млн. 958 тис. 456,19 грн., що знаходиться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у АТ «АБ «Радабанк» (МФО 306500) за адресою: м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 46, із забороною видаткових операцій по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), та виплат заробітної плати працівникам ТОВ «Алекс» (), скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Алекс» (), у розмірі 5 млн. 958 тис. 456,19 грн., що знаходиться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у АТ «АБ «Радабанк» (МФО 306500) за адресою: м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 46,із забороною видаткових операцій по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), та виплат заробітної плати працівникам ТОВ «Алекс» (), відмовити.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3037/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1