Номер провадження: 11-кп/813/1181/19
Номер справи місцевого суду: 505/787/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.06.2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001571 від 16.12.2018 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.06.2019 року ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 11.08.2019 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як прокурор не довів наявність ризиків зазначених у клопотанні.

Суд безпідставно встановив наявність ризиків, які не були зазначені в клопотанні прокурора.

Посилання суду на те, що обвинувачений не дає показань в судовому засіданні, не може буди підставою для продовження строку тримання під вартою, оскільки згідно вимог ст.18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість або давати показання.

Суд безпідставно зазначив, що ризик переховування обвинуваченого підтверджується тим, що обвинувачений мешкає у м. Подільськ, яке межує з територією невизнаної Придністровської Республіки, оскільки це є припущенням суду, навпаки ОСОБА_9 був затриманий за місцем мешкання, тобто після вчинення злочину нікуди не втікав. Наявність цього ризику в клопотання прокурора взагалі не зазначено.

При розгляді клопотання прокурора суд першої інстанції не дав належної оцінки даним, які характеризують обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_9 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується позитивно та раніше не судимий.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що обвинувальний акт, який розглядається в суді, ОСОБА_9 не був вручений, оскільки згідно розписки обвинуваченого, він отримав обвинувальний акт на 4-х арк. та реєстр матеріалів досудового розслідування на 4-арк., а в матеріалах провадження міститься обвинувальний акт на 5 арк. та реєстр на 8-мі арк.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Так, в суді першої інстанції триває судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а тому встановлення на даному етапі його вини у чинні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України на даній стадії вже не перевіряється.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки суд прийшов до висновку про те, що прокурором під час розгляду клопотання доведені обставини, передбачені п.1 ч.3 ст.199 КПК України, зокрема, що ризики, передбачені п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України встановлені в ухвалі слідчого судді при застосуванні запобіжного заходуне зменшилися, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.

Апеляційним суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років із конфіскацією майно, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
З урахування того, що у кримінальному провадженні не всі докази дослідженні, а також того, що обвинувачений не визнає вину, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 2, 4 ч.1 ст.177 КПК України.
З метою уникнення від кримінальної відповідальності, обвинувачений може впливати на потерпілого та свідків, для зміни показань, а тому наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується тим, що злочин вчинений ОСОБА_9 під час іспитового строку.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_9 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується позитивно та раніше не судимий, апеляційний суд вважає їх такими, що відповідають дійсності, однак наголошує на тому, що зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків.
Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції при розгляді клопотання не дав належної оцінки тому, що обвинувальний акт ОСОБА_9 не був вручений, апеляційний суд не може прийняті до уваги, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про надання оцінки процесуальним діям та зібраним доказам на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що до теперішнього часу не відпали ризики, передбачені п.п.1-5 ч. 1 ст.177 КПК України.
Крім того, керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність не визначати розмір застави, оскільки злочин, що інкримінується обвинуваченому був вчинений із застосуванням насильства.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника не підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.06.2019 року, якою відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4