Справа № 751/3850/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/660/19
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженої ОСОБА_8

представника Чернігівської ВК-44 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Конотоп, Городнянського району, Чернігівської області, проживала до засудження у АДРЕСА_1 , незаміжньої, раніше судимої, засудженої 24.07.2015 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд вказав на відсутність підстав для застосування щодо засудженої ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від покарання, так як остання своєю поведінкою не довела свого виправлення.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його підзахисну від подальшого відбування покарання умовно-достроково. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевий суд належним чином не дослідив дані про особу засудженої. Також послався на необґрунтовану характеристику ОСОБА_8 , надану установою виконання покарань. Крім того, зазначив, що його підзахисна не уникає працевлаштування, однак через наявність у неї ряду хвороб, не може працювати на швейному виробництві, а іншої більш легкої праці їй не пропонували. На даний час ОСОБА_8 зробила для себе належні висновки і не має на меті в подальшому скоювати злочини. А стягнення, які були на неї накладені, погашені у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді; засуджену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора та представника виправної установи, котрі просили ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2015 року, ОСОБА_8 засуджена за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців (а.о.с.17-19, т.1).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.02.2019 року ОСОБА_8 , на підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 04 березня 2015 року по 29 вересня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.о.с.26-27, т.1).

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 04.03.2015 року.

Засуджена ОСОБА_8 з 27 листопада 2015 року відбуває покарання у Державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44».

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Із пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 убачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_8 під час відбування покарання у Державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44», відбула встановлену частину строку покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, оскільки за час відбування покарання характеризується негативно, поведінка не є сумлінною, неодноразово допускала порушення установленого порядку та умов відбування покарання, перебувала в установі на профілактичному обліку злісного порушника установленого порядку відбування покарання, заохочення не оголошувалися; не бажає проявляти соціально-корисну активність у житті установи та відділення, не входить до складу засуджених, що позитивно характеризуються в установі, не входить до складу ради колективу засуджених відділення чи установи, що свідчить про небажання показувати позитивний приклад засудженим установи; згідно вироку суду провину у скоєному злочині не визнала, за весь час відбування покарання в установі не виявляла бажання приймати участь у суспільно-корисній праці, тому в адміністрації установи не має впевненості в її подальшій правослухняній поведінці, і вона не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання згідно ст.81 КК України.

Посилання апелянта на поверхове дослідження даних про особу засудженої є непереконливими, так як при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання місцевий суд вислухав учасників судового провадження та дослідив особову справу засудженої, зокрема, щодо її ставлення до скоєного злочину, додержання нею вимог режиму, а також ставлення до суспільно-корисної праці.

Дані про погашення накладених раніше стягнень на засуджену, на що вказує захисник, заслуговують на увагу, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення. А дотримання ОСОБА_8 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробила, що свідчить про неготовність її до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами виправної установи, тому відсутні підстави для звільнення її від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання засудженої ОСОБА_8 про її умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4