У Х В А Л А
Іменем України
24 липня 2019 року
Шевченківський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 000356 від 26.11.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року по справі № 761/4245/19, було накладено арешт, серед іншого, на земельну ділянку, площею 1,6735 га, з кадастровим номером: :04:008:0011, за адресою: Київська область, Васильківський район, Глевахівська селищна рада та на земельну ділянку, площею 1,6733 га, з кадастровим номером: :04:008:0012, за адресою: Київська область, Васильківський район, Глевахівська селищна рада, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт України серії НОМЕР_2 , виданий 02.03.2000 Московським РУ ГУМВС України в м. Києві, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 5366, виданого 16.12.2014 та на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 5370, виданого 16.12.2014 відповідно.

Заявник зазначає, що арешт на вищевказане майно накладено необґрунтовано, а тому просить слідчого суддю його скасувати.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання попереджався належним чином, що не перешкоджає розгляду.

Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, клопотання подано до належного суду.

З клопотання та долучених до нього документів вбачається, що арешт на земельні ділянки було накладено з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.

Як визначено у ст.ст. 7, 16 КПК Украі?ни, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здіи?снюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно практики Європеи?ського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння маи?ном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греціі?» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенціі? вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франціі?», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгаріі?», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння маи?ном повинно забезпечити «справедливии? баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретноі? особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальнии? та надмірнии? тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеціі?», пп. 69 і 73, Series A N 52). Має існувати обґрунтоване пропорціи?не співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеи?мс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Обставини кримінального провадження, зокрема факт набуття ОСОБА_4 у власність зазначених земельних ділянок від іншого власника на підставі правомірного правочину, дає усі підстави вважати що ОСОБА_4 розраховував на певнии? стан речеи?, тобто правомірно очікував, що попередніи? власник мав право розпоряджатися відчужуваним нерухомим маи?ном, мирно володіти цим маи?ном, позаяк особа, яка отримує земельну ділянку (чи будь-яке інше маи?но) від держави, не зобов`язана проявляти розумну обачність та здіи?снювати перевірку повноважень органів держави, зокрема, місцевого самоврядування, щодо розпорядження землею.

Таким чином, намагання виправити допущену в минулому органом місцевого самоврядування «помилку» не повинно непропорціи?ним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такоі? «помилки», оскільки задоволення позову сausa formalis (із формальних підстав) покладатиме надмірнии? індивідуальнии? тягар на вказаних третіх осіб, а отже, порушить справедливии? балансу інтересів сторін.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституціи?нии? принцип законності набуття та реалізаціі? права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Украі?ні, відповідно до яких органи державноі? влади та органи місцевого самоврядування, і?х посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами Украі?ни

Вказана правова позиція, у тому числі підтверджена Верховним судом, зокрема постановами Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 372/4581/14-ц, від 27.03.2019 у справі № 369/4858/16-ц, від 16.01.2019 у справі № 372/1593/16-ц та іншими.

Слідчии? суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здіи?снюється з листопада 2015 року, питання про арешт нерухомого маи?на вирішено ухвалою слідчого судді від 04.02.2019, в тои? час як на момент звернення власника маи?на до суду в порядку ст. 174 КПК Украі?ни та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту маи?на жодніи? особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності особи на таке маи?но.
В порушення вищевказаних приписів КПК України, слідчим не доведено, що майно, на яке накладено арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як це визначено ст. 98 КПК України. Не підтверджено також, що земельні ділянки набуті протиправним шляхом.
Вирішуючи питання про скасування арешту майна слідчий суддя враховує загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.
Проте, зі змісту наявних у справі матеріалів не вбачається даних, які б свідчили, що вказані заходи забезпечення кримінального провадження є співмірними та пропорційними.

Також в судовому засіданні було встановлено, що 26.11.2018 першим заступником керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області заявлено позов до Васильківського міськрайонного суду Київської області про визнання недійсним розпоряджень, наказів, договорів оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, у тому числі земельних ділянок з кадастровими номерами :04:008:0011 та :04:008:0012.

Проте, на даний час судові рішення за такими позовними вимогами не ухвалювалися.

При вирішенні даного клопотання слідчий суддя враховує, що відповідно до усталеноі? практики Європеи?ського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпціі?, що з перебігом ефективного розслідування справи та і?і? судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та і?х аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Також, слідчии? суддя звертає увагу на те, що на частину нерухомого маи?на вже накладався арешт, а саме ухвалою слідчого судді 28.02.2017, якии? в подальшому був скасовании? ухвалою слідчого судді 19.12.2017, а тому наявність жодних ризиків, необхідних для застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні, з 19.12.2017 як до 04.02.2019 так і на момент розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту маи?на, не знаи?шли свого підтвердження.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на майно накладено необґрунтовано, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 000356 від 26.11.2015 року задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року по справі № 761/4245/19, в межах кримінального провадження № 000356 від 26.11.2015 року, на: земельну ділянку, площею 1,6735 га, з кадастровим номером: :04:008:0011, за адресою: Київська область, Васильківський район, Глевахівська селищна рада та на земельну ділянку, площею 1,6733 га, з кадастровим номером: :04:008:0012, за адресою: Київська область, Васильківський район, Глевахівська селищна рада, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт України серії НОМЕР_2 , виданий 02.03.2000 Московським РУ ГУМВС України в м. Києві, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 5366, виданого 16.12.2014 та на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 5370, виданого 16.12.2014 відповідно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1