№1кп/243/596/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2019р. Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за звинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка Донецької області, не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.110КК України,
24.08.1991р. Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990р. вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно вимог ст.ст.72,73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Наприкінці 2013 року Російською Федерацією (далі РФ) із залученням її Збройних Сил вирішено здійснити протиправні умисні дії, спрямовані на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема, шляхом окупації частини території України, а саме території АР Крим та м. Севастополь з метою подальшої її анексії та окупації території Донецької та Луганської областей. Мотивами зазначених дій послугували Євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці з НАТО з метою досягнення критеріїв,
необхідних для набуття членства у цій організації, та денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України.
Досягти зазначеної мети вказані особи вирішили шляхом ведення агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, у тому числі з використанням підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, окупації території України, створення і фінансування на окупованих територіях України терористичних організацій та вчинення інших злочинів.
Так, 07 квітня 2014 року у м. Донецьку Донецької області невстановленими особами за підтримки РФ на виконання завдання щодо зміни меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, з метою здійснення терористичної діяльності створено «Донецьку народну республіку» (далі «ДНР»), яка у відповідності до абз.19 ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
Також, 07 квітня 2014 року у м. Донецьк Донецької області прибічниками ідеї відокремлення Донецької області від України видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014р., на порушення порядку встановленого Конституцією України, так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.
Після цього 11.05.2014р. в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України ватажками терористичної організації «ДНР» за підтримки РФ проведено так названий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014р. проголошено про суверенітет «Донецької народної республіки» (далі «ДНР») на території Донецької області.
При цьому, з квітня 2014 року триває силове захоплення та подальше утримання захопленої частини території Донецької області представниками терористичної організації «ДНР». Як наслідок, частина території Донецької області опинилась під контролем представників терористичної організації «ДНР» та відповідно до постанови Верховної Ради України № 254-УІІІ від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», Закону України від 18.01.2018 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.
Водночас, з метою створення, в очах міжнародної спільноти та місцевих мешканців, образу «ДНР» як легітимного державного утворення, ватажками «ДНР» прийнято рішення щодо поступового створення та функціонування структурних підрозділів «ДНР» - окремих «органів та установ» так званих «політичного та силового блоків ДНР» та з метою надання вигляду законності їх діяльності, ватажками зазначеної терористичної організації прийнято ряд документів із ознаками нормативності, проте які є нікчемними відповідно до законодавства України.
Так, 14.05.2014р. на тимчасово окупованій території Донецької області представниками терористичної організації «ДНР» введено в дію так звану «Конституцию ДНР», якою визначено систему так званих «органів державної влади ДНР», в якій як «законодавчий орган» визначено «Народный совет ДНР», до складу якого увійшло 100 так званих «депутатов», адресою розташування якого є АДРЕСА_3 .
Надалі, продовжуючи злочинні дії, спрямовані на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з метою подальшого визнання державної самостійності «ДНР» та законності існування так званих «органів державної влади ДНР», придания в очах світової спільноти легітимності виборчому процесу, окремими учасниками «ДНР» за підтримки представників влади РФ на порушення порядку, встановленого діючим законодавством України, організовано проведення 11 листопада 2018 року в населених пунктах на тимчасово окупованій території Донецької області так званих «выборов главы ДНР и депутатов народного совета ДНР».
Для реалізації вказаного плану на тимчасово окупованій території Донецької області створено 408 так званих «участковых избирательных комиссий», зокрема декілька з них - у м. Горлівка.
У жовтні 2018 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Горлівка Донецької області, з власних мотивів, на пропозицію особи, яка є головою дільничної виборчої комісії №24, досудове розслідування відносно якої проводиться в іншому кримінальному провадженні, надала свою добровільну згоду на участь в роботі «участковой
На початку листопада 2018 року, приблизно о 10.00 годині ОСОБА_5 разом з іншими членами комісії, головою, заступником голови та секретарем дільничної виборчої комісії прибула до будівлі, де розташовувалась виборча комісія №24. Близько 13:00 год. до будівлі ПК прибула голова комісії у супроводі невстановлених осіб та привезли бюлетені, які в присутності голови виборчої комісії, заступника голови та інших членів комісії були розпечатані, проштамповані мокрою печаткою комісії та поміщенні до сейфу.
За таких обставин 11 листопада 2018р. в окремих містах та районах Донецької області, що є тимчасово окупованими, всупереч законодавству України проведені так звані «выборы главы ДНР и депутатов народного совета ДНР», за результатами яких ОСОБА_6 проголошено «главой ДНР» та обрано 100 так званих «депутатов народного совета ДНР».
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується, що своїми умисними протиправними діями, вчиненими з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України.
22 травня 2019 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду прокуратури Донецької області юристом 1 класу ОСОБА_3 , з однієї сторони, та підозрюваною у цьому провадженні ОСОБА_5 , з іншої сторони, у присутності її захисника - адвоката ОСОБА_4 на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості, згідно якої прокурор з однієї сторони та обвинувачена і її захисник з іншої сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.110 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин.
Також сторонами угоди узгоджено міра покарання, яке повинна понести обвинувачена за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.110 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі з застосуванням ст.75,76 КК України з звільненням її від відбування покарання з іспитовим строком.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.
Розглядаючи в порядку ст.474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
В судовому засіданні ОСОБА_5 визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.110 КК України, щиро розкаювалась у скоєному, повідомила про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просила вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в угоді міру покарання.
Прокурор у судовому засіданні також не заперечував проти затвердження судом вказаної угоди.
Відповідно до вимог ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Так, згідно вимог ч.4 ст.469 КПК України угода при визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Узгоджена угодою міра покарання встановлена в межах санкції ст.110 ч.2 КК України, з урахуванням даних, які характеризують обвинувачену, обставин, що пом`якшують покарання.
Так, ОСОБА_5 має постійне місце проживання де характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.
Оскільки вказані умови угоди про визнання винуватості повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін, або інших осіб, відсутня неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань, а також не встановлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченої узгодженої сторонами міри покарання.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.373,374,468,469,474 ч.7,475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , визнати виною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.75,76 КК України засуджену ОСОБА_5 , звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, якщо на протягом встановленого судом строку вона не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1