Справа № 199/8784/18
УХВАЛА

20.05.2019 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001781 від 19.09.2018 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Прокурор обґрунтував клопотання тим, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 продовжує обвинувачуватися у вчиненні в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.06.2016, ухваленого за ч. 2 ст. 186 КК України, нового умисного тяжкого злочину, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Прокурор зазначає, що потерпілий ОСОБА_6 прямо вказав на ОСОБА_3 , як на особу, яка вчинила відносно нього злочин. На думку прокурора відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_3 свідчить про відсутність у нього законних джерел прибутку, що дає підстави стверджувати те, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення з корисливих мотивів.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , вважаючи клопотання прокурора необґрунтованим та заявили клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.
Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_4 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, а також клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, оскільки воно є обґрунтованим, а в задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, відповідно до змісту обвинувального акта, ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.06.2016 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, перебуваючи на іспитовому строку за вказаним вироком, знову обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку за попереднім вироком нового аналогічного умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до роз`яснень, які викладені в п.п. 10, 26 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, яке може бути призначено виключно з його реальним відбуттям, а тому, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду.
В той же час відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Відповідно на цей час є підтвердженим наявність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Те, що ОСОБА_3 знову обвинувачується у вчиненні грабежу в період іспитового строку за попереднім вироком, також вказує на можливість обвинуваченим знову вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто є підтвердженим існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що продовження тримання обвинуваченого під вартою в даному провадженні є виправданим, оскільки з боку сторонніх спостерігачів наявний суспільний інтерес до розгляду цього провадження, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «поваги до свободи особистості», що знайшло своє відображення в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.
Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_3 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.
Досліджуючи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, а також те, що ОСОБА_3 раніше вже був засуджений 30.06.2016 вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком та в період випробування знову обвинувачується в аналогічному злочині, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства до потерпілого.
Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 18.07.2019 включно.
В задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1