Дата документу 06.08.2019 Справа № 310/5884/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5884/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/899/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 cерпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, освіта професійно - технічна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 03 березня 1994 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.3 ст.140, ч.2 ст.81, ч.4 ст.213, ч.2 ст.187, ст.ст.42, 43 КК України (в редакції КК 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26 квітня 1997 року по відбуттю строку покарання;

2) 15 лютого 1999 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.81 КК України (в редакції КК 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 17 березня 2000 року по відбуттю строку покарання;

3) 21 березня 2001 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.140 КК України (в редакції КК 1960 року) до 2 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2001 року вирок Вільнянського районного суду Запорізької області змінений, на підставі ст.7А Закону України «Про амністію» від 05 липня 2001 року призначено 9 місяців 3 дні, звільнений 24 квітня 2002 року по відбуттю строку покарання;

4) 23 квітня 2003 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 10 жовтня 2006 року умовно достроково на невідбутий строк 4 місяці 28 днів;

5) 26 лютого 2008 року Бердянським міскрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

6) 04 грудня 2008 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

7) 12 жовтня 2009 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 18 березня 2010 року по відбуттю строку покарання;

8) 16 лютого 2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 25 квітня 2014 року умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 25 днів;

9) 22 червня 2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений 15 листопада 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 29 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВК (№11)»,

захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та йому призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року, остаточно призначено 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з часу його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3718 гривень 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що він є інвалідом другої групи, потребує сторонньої допомоги, визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, злочини вчинив у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, являється єдиним годувальником своєї матері пенсійного віку та дружини, яка тимчасово не працює.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України більш м`яке покарання, а у задоволенні позовів відмовити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що обвинувачений є інвалідом, визнав свою вину, активно сприяв у розкритті злочинів, бажає виховувати дітей, одружитися.

Під час судового розгляду захисник уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та зазначив, що просить не розглядати доводи апеляційної скарги щодо цивільних позовів, оскільки судом першої інстанції не вирішувались такі позови.

Згідно з вироком суду, 09 квітня 2018 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні нічного клубу «Ріо», який розташований за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Шмідта, буд.1, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, зі столу таємно, повторно викрав мобільний телефон «Samsung Galaxy S6» вартістю 10000 гривень, який належить ОСОБА_9 , після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину та розпорядився ним на свій розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 10000 грн.

Крім того, 10 червня 2018 року приблизно о 18 годині 45 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись на пляжі на верховій косі в м.Бердянськ Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з місця на пляжі, де відпочивала потерпіла ОСОБА_10 , скориставшись тим, що остання купаючись у морі залишила речі без нагляду, таємно викрав майно потерпілої, після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину та розпорядився ним на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 3680 гривень.

Крім того, 26 червня 2018 року приблизно о 12-00 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Відразу після цього ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через незамкнену хвіртку, проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 та знаходячись на території вказаного домоволодіння, рукою вибив скло кватирки та через неї проник до квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку, звідки таємно, повторно, викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_11 , після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2500 гривень.

26 червня 2018 року приблизно о 14-00 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , у ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Відразу після цього ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан та проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де підійшов до будинку, за допомогою своєї фізичної сили зламав замок на вхідних дверях та проник до будинку, звідки таємно, повторно, викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_6 з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 4683 гривні.

Крім того, 29 червня 2018 року приблизно о 05-00 годині, знаходячись біля дачної ділянки АДРЕСА_5 , у ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Відразу після цього ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через загорожу переліз на територію вказаної дачної ділянки, де зі столу таємно, повторно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_13 , після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 8000 гривень.

Крім того, 30 червня 2018 року близько 21-00 години, знаходячись біля будинку АДРЕСА_6 , у ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Відразу після цього ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, використовуючи відмичку, шляхом відчинення замку вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_7 вказаного будинку та перебуваючи у вказаній квартирі, таємно, повторно, викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_14 , на загальну суму 21000 гривень.

Під час перебування у квартирі та скоєння крадіжки, дізнавшись про повернення господарів квартири (почувши відкриття дверей), усвідомлюючи, що буде виявленим, ОСОБА_6 , не бажаючи цього, з метою доведення своїх злочинних намірів, спрямованих на заволодіння майном потерпілих, незважаючи на те, що квартира знаходиться на другому поверсі та розуміючи можливість отримання тілесних ушкоджень, внаслідок падіння, через вікно на лоджії залишив квартиру та при падінні отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого осколочного перелому 3 лівої стегнової кістки, закритого перелому правої таранної кістки, закритого осколкового перелому лівої променевої кістки із зміщенням, ката травми, внаслідок чого не зміг довести свій злочинний умисел на заволодіння майном потерпілої, оскільки не зміг залишити місце скоєння злочину.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини останнього у вчинені вказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які законом віднесено до злочинів середньої тяжкості та до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, злочини вчинив у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та перевиховання, останній перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, за яким ОСОБА_6 характеризується задовільно, стан здоров`я обвинуваченого, який є особою з інвалідністю 2 групи. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник в апеляційних скаргах, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, що є наближеним до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.185 КК України, а за санкціями ч.3 ст.185 КК України та ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України до покарання на мінімальний строк.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кількості епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, після попереднього вироку належних висновків для себе не зробив та вчинив злочини в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, наявності обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, в т.ч. і для застосування ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання із застосуванням положень ч.1 ст.70, за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Також обґрунтовано суд призначив остаточне покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, оскільки останній вчинив злочини в період умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного йому за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції остаточне покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4