пр. № 1-кп/759/343/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

номер кримінального правопорушення 0015053, внесеного 30.12.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ростов на Дону Російської Федерації, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження,

встановив:
Згідно формулювання обвинувачення, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 11.12.2012 близько 16 год. 40 хв., зловживаючи довірою ОСОБА_11 , під приводом реєстрації пригнаного із-за кордону автомобіля, попросив перерахувати на його банківську картку грошові кошти у сумі 8000 грн., в свою чергу ОСОБА_11 , перерахувала вказані кошти через банківську картку банку "Приват-Банк".

З метою приховування своїх злочинних намірів, не маючи наміру та змоги виконувати взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання користуючись довірою із знайомством ОСОБА_11 , повідомив та запевнив останню, неправдиву інформацію щодо своїх дійсних можливостей та намірів про придбання та реєстрацію автомобіля. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на привласнення грошових коштів належних ОСОБА_11 , ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань, в частині реєстрації автомобіля не виконав, автомобіль в органах МВС на ім`я ОСОБА_11 не зареєстрував та грошові кошти не повернув.

Крім того, ОСОБА_4 , в жовтні місяці 2013 року перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Котельникова, 51, зустрівся з ОСОБА_11 з метою укладання усного договору щодо продажу автомобіля "Шкода Октавія", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , від 23.07.2008 року належить ОСОБА_9 , оскільки відповідно розлученню майно підлягало рівноцінному розподілу між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , у випадку продажу ОСОБА_4 , повинен повернути виручені кошти за автомобіль ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, під приводом продажу ОСОБА_4 отримавши від ОСОБА_11 технічний паспорт та ключі, незаконно заволодів автомобілем "Шкода Октавія", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , від 23.07.2008 року належить ОСОБА_9 .

Після чого в грудні 2013 року, ОСОБА_11 , шляхом телефонного дзвінка повідомила ОСОБА_4 , про необхідність негайного повернення автомобіля, але зв`язок з ОСОБА_4 , пропав та його місце знаходження разом з автомобілем по теперішній час не відоме, останній уникає зустрічі. Тим самим ОСОБА_4 , своїми умисними діями виконав всі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця які спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом обману, в можливості керувати даним автомобілем всупереч волевиявлення власника.

Таким чином, згідно обвинувального акта, ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він зловживаючи довірою ОСОБА_11 , шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у сумі 8000 грн., чим спричинив ОСОБА_11 , матеріальний збиток тобто своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України. Крім того, ОСОБА_4 , повторно, незаконно заволодів транспортним засобом, спричинивши потерпілому значну матеріальну шкоду, тобто своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України не визнав та суду показав, що з жінкою потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 був знайомий десь один рік до цих подій, вона подзвонила та попросила допомогти продати машину, на що він погодився та сказав, що його знайомий на ім`я ОСОБА_12 мав йому допомогти продати машину. Автомобіль "Шкода Октавія" брав декілька разів для показу покупцям, передавав автомобіль знайомому ОСОБА_12 для продажу автомобіля, дружина потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 давала кошти для того щоб оформити нові документи на машину. Крім того, вказав, що в нього на меті не було незаконно заволодіти автомобілем, автомобіль передавав ОСОБА_13 при дружині та дитині, слідчому повідомляв кому передавав автомобіль. Гроші, які передала йому ОСОБА_11 , він передавав іншій особі, а частину відшкодував ОСОБА_11 . Усі дії щодо продажу автомобіля та показу його іншим людям він погоджував особисто з ОСОБА_11 .
Прокурор обґрунтовує пред`явлене обвинувачення наступними доказами, які безпосередньо досліджені судом.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , показав, що машину залишив колишній дружині ОСОБА_11 , яка запропонувала продати машину і гроші поділити між ними. Колишня дружина знайшла покупця, який просив зняти машину з реєстрації. Перший раз зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_4 на вул. Генерала Туполєва біля МРЕО, який повідомив що в м. Києві не вдасться зняти з обліку автомобіль, тому вони поїхали до м. Вінниці для зняття машини з обліку, коли повернулися в м. Київ через декілька днів зустрілися знов, та ОСОБА_4 запропонував укласти доручення, на що він не погодився.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що автомобіль був у власності колишнього чоловіка ОСОБА_9 , який вони купили під час шлюбу, а коли розлучилися вирішили продати його а отримані кошти поділити між собою. Продажем займався ОСОБА_9 , потім вона, познайомилась з ОСОБА_4 через Інтернет, який повідомив їй, що є компанія яка займається продажем автомобілів. Через два тижні ОСОБА_4 передзвонив та сказав, що допоможе продати автомобіль. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 зустрілись на вул. Туполєва біля МРЕО ї там виникла необхідність зняти машину з обліку. Після того, як машину зняли з обліку вона передала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та комплект ключів ОСОБА_4 . Ніяких розписок він не писав, лише отримав вісім тисяч грн. для оформлення документів, які вона перерахувала на картку ОСОБА_4 двома частинами, по чотири тисячі грн. кожен, частину з яких він повернув. Вона особисто передавала авто біля інтернату на вул. Котельникова.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що точної дати коли вона купувала машину, не пам`ятає, але купувала її по генеральній довіреності. Машина була темно синього кольору, продавця на обличчя вона не пам`ятає. В судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 вона не впізнала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що машина деякий час знаходилась у неї. Її чоловік був посередником з продажу машин, зустрічався з ОСОБА_12 на ОСОБА_16 та передали йому автомобіль. Більше її чоловік з ОСОБА_12 не зустрічався та не спілкувався, та ніяких документів йому не передав.

Свідок ОСОБА_17 суду розповів, що 12 лютого 2014 року, він придбав на Івано-Франківському автобазарі автомобіль "Шкода Октавія", який зараз знаходиться в його користуванні.

Також судом безпосередньо досліджені наступні письмові докази:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27.06.2018 на підставі якого було вилучено копії документів, а саме: довідку-рахунок № НОМЕР_3 від 29.12.2014, копія свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , облікові картки №29991701 від 09.11.2013.(а.с. 75-83 т.1);

- висновок експерта №19/17-3/2/209-СЕ/18 від 26.09.2018 з ілюстративними таблицями, відповідно до якого вирішити питання "Чи застосовувався монтаж при виготовлені наданої для експертного дослідження копії паспорту?" не виявилося можливим, у зв`язку з тим, що в технічному зображені паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , ознак які б свідчили про застосування монтажу при виготовленні зображення 1,2,3, 10 та 11 сторінок не виявлено (а.с.163-173 т.1).

Таким чином, розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження дані, які на думку сторони обвинувачення та сторони захисту є доказами, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

У відповідності до ст.22 КПК України одна із засад кримінального провадження - змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатись на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом повторно, що завдало значної матеріальної шкоди та у заволодінні чужим майном шляом зловживанням довірою.

Об`єктивна сторона незаконного заволодіння транспортним засобом характеризується активними діями, пов`язаними з незаконним заволодінням транспортним засобом, під якими слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.

Однак, з досліджених судом доказів не вбачається про умисне, протиправне вилучення автомобіля "Шкода Октавія" у ОСОБА_9 всупереч його волі, оскільки згідно показань свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_4 вказаний автомобіль, а також ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на нього передала ОСОБА_11 по своїй волі, на що також вона передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 8000 грн. для оформлення документів за вказаний автомобіль, частину з яких він повернув останній.

Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 не вказують, що обвинувачений мав намір заволодіти коштами, а також автомобілем потерпілого.

Так в матеріалах досудового розслідування не міститься достатньо даних, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_4 був умисел на заволодіння коштами та автомобілем потерпілого ОСОБА_9 . Коштів на оформлення автомобіля ОСОБА_4 особисто у ОСОБА_9 не брав, доказів про те, що таку вказівку давав ОСОБА_9 , як на досудовому розслідуванні так і в суді не здобуто.

Таким чином аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованих злочинів.

На думку суду з досліджених в судовому засіданні доказів, можна зробити висновок, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 існували цивільно-правові відносини.

Незаконного заволодіння автомобіля на думку суду не було, оскільки автомобіль "Шкода Октавія" добровільно передали ОСОБА_4 . Якщо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 для продажу автомобіля та оформлення документів звернулися за допомогою до ОСОБА_4 , то це свідчить про його намір виконати цивільні зобов`язання перед ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Такими чином, ретельно досліджені в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення в частині пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст.289 КК України, викликають сумніви, тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак, виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_4 злочину, а саме повторного незаконного заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди та у заволодінні чужим майном шляхом зловживанням довірою, відтак ОСОБА_4 у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України необхідно визнати невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні зач. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати у зв`язку за недоведеністю вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - залишити без розгляду.

Судові витрати пов`язані з проведенням почеркознавчої, авто-товарознавчої та судово-технічної експертиз на загальну суму 3985 грн. 80 коп. віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1