УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю сторін кримінального провадження:
заявника ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Теплик Вінницької області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одружений, якого було засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
За змістом клопотання на момент ухвалення вказаного вироку та вступу його у законну силу ОСОБА_3 проживав у АДРЕСА_2 , тому перебував на обліку у Дарницькому РВ ДУ «Цетнр пробації» у м. Києві та Київській області. Згодом змінив своє місце проживання, а саме переїхав до міста Володимир-Волинський про що повідомив орган пробації за місцем ведення обліку. Також ним подано письмову заяву до органу пробації про передачу особової справи до Володимир-Волинського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області. Однак з невідомих йому причин, особову справу № 45/2016 не було передано до органу пробації за місцем його проживання.
Ствердив, що за час перебування на обліку ним не допускалось порушень обов`язків, визначених вироком суду. Просив звільнити його від призначеного вироком суду покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
В судовому засіданні ОСОБА_3 своє клопотання підтримав з підстав зазначених у ньому.
Прокурор клопотання засудженого заперечив з підстав, що ОСОБА_3 на даний час обвинувачується у іншому кримінальному провадженні, вирок щодо якого на даний час не ухвалено. Також зазначив, що ОСОБА_3 порушив покладені на нього вироком суду обов`язки, оскільки не повідомив орган пробації в якому перебував на обліку про зміну свого місця проживання.
Представник органу пробації до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Судом неодноразово та належним чином повідомлялося Дарницький районний відділ державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області про час і місце розгляду клопотання.
У відповідності до ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Вивчивши матеріали клопотання, судом встановлено наступні фактичні обставини, правовідносини та норми, якими вони регулюються.
У відповідності до ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Встановлено, що ОСОБА_3 засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: 1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; 2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покладено на Дніпровський районний відділ внутрішніх справ м. Києва за місцем його проживання.
Вирок не оскаржувався, а відтак вступив в законну силу 09 листопада 2015 року.
У відповідності до ч.1 ст.165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Згідно отриманого повідомлення Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Волинській області № 2509/27/01-2019 від 17 вересня 2019 року, підтверджено інформацію про засудження ОСОБА_3 Білоцерківським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України за ч.3 ст.185 КК України. Разом з тим надано інформацію про те, що 06 грудня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України у кримінальному провадженні № 0000132 від 06 грудня 2015 року. Станом на 17 вересня 2019 року в НП та МВС України відсутнє рішення по даній справі.
Із повідомлення прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу прокуратури Волинської області № 21-152вих19 від 25 жовтня 2019 року встановлено, що постановою прокурора у кримінальному провадженні від 24 грудня 2015 року кримінальне провадження № 0132 від 06 грудня 2015 року приєднано до раніше розпочатого кримінального провадження № 0000087 від 22 липня 2015 року. В подальшому, 31 червня 2016 року за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0000087, скеровано до Володимир-Волинського міського суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України для розгляду по суті. Станом на 25 жовтня 2019 року обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000087 перебуває на розгляді у Володимир-Волинському міському суді на стадії судового розгляду.
Згідно довідки серії ІІа № 1431125 МВС України, ОСОБА_3 востаннє 09 жовтня 2015 року засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК україни від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки. Відомості про притягнення до кримінальної відповідальності після цього відсутні.
Відтак встановлено, що станом на час розгляду клопотання кримінальне провадження № 0000087 за обвинуваченням ОСОБА_3 та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України з 31 червня 2016 року перебуває на стадії розгляду у Володимир-Волинському міськомі суді Волинської області та вирок у ньому не ухвалено.
У відповідності до ст.62 Конституції України, а також ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, в даному випадку зволікання із зверненням до суду після закінчення іспитового строку, встановленого судом, із поданням про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з мотивів, наприклад, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину або розгляду судом кримінального провадження з іншим обвинуваченням, може також трактуватися як передчасне висловлювання офіційною особою думки щодо винуватості засудженого у вчиненні нового злочину, а отже, як порушення принципу презумпції невинуватості щодо нього.
Як вбачається розглядом даної справи іспитовий строк за вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_3 завершився 09 жовтня 2017 року, тобто понад два роки тому.
Відтак, на час розгляду даного клопотання будь-які твердження про вчинення ОСОБА_3 нового злочину в період іспитового строку є передчасними та безпідставними, оскільки його вину у вчиненні злочину не було встановлено вироком суду.
Відомості про вчинення ОСОБА_3 в період іспитового строку будь-яких інших правопорушень, в матеріалах справи відсутні.
Разом з тим при розгляді даного клопотання суд вважає безпідставними доводи прокурора про те, що ОСОБА_3 не повідомив орган пробації за місцем реєстрації його облікової справи про зміну місця свого проживання.
З матеріалів облікової справи № 45/2016, копії якої були надані Дарницьким районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в місті Києві та Київській області, вбачається, що ОСОБА_3 (дружина засудженого) повідомляла, тоді ще заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про застосування щодо її чоловіка запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаний факт підтверджується листом №25/2380 від 29 березня 2016 року, а також рапортом від 28 березня 2016 року.
Разом з тим, орган пробації самостійно витребував документи, зокрема ухвали суду про застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вищезгаданому кримінальному провадженні, з яких вбачається, зокрема, про тримання його під вартою з правом внесення застави, а також зобов`язанні при її внесенні не відлучатися з населеного пункту проживання, тобто м. Володимир-Волинського.
Крім того, про вказаний факт ІНФОРМАЦІЯ_3 було повідомлено слідчим відділом СБ України у Волинській області листом № 54/14-1175 від 31 березня 2016 року.
У відповідності до повідомлення Нововолинського ВП ГУНП у Волинській області № 1699/63/05-16 від 12 травня 2016 року, після внесення застави ОСОБА_3 звільнено з-під варти.
Як вбачається за результатами розгляду даного клопотання, засуджений ОСОБА_3 по даний час добросовісно виконує умови обраного щодо нього запобіжного заходу та проживає у місті Володимир-Волинському.
Також з матеріалів особової справи вбачається, що 11 вересня 2018 року начальник Дарницького РВ з питань пробації звертався до суду з поданням про звільнення ОСОБА_3 відбування покарання по закінченню іспитового строку, однак ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року в задоволенні такого клопотання було відмовлено у зв`язку з його передчасністю.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.78 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , від покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, якого на підставі ст.ст.75, 76 КК України було звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, після закінчення іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи діб з моменту її проголошення.
Повний текст ухвали складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1