Справа № 314/1324/19
Провадження № 1-в/314/569/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали за клопотанням про усунення порушень ст. 3 Європейської конвенції з прав людини засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який засуджений 24.03.2014 апеляційним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 263, пп. «а», «в», «г», «ж», «з», «и», «і» КК України (ред.. 1960 р.), ч. 2 ст. 15 і п.п. 1, 5, 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 , п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 194 КК України (ред.. Закону України від 15.04.2008), ч. 2 ст. 201, ст. 257, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 258 КК України, ч. 1 ст. 14 і ст. 348 КК України, ст. 70 КК України остаточно до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить

Початок строку: 19.06.2005 року;

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

захисника засудженого ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , про усунення порушень ст. 3 Європейської конвенції з прав людини. Зазначив, що позбавлення можливості застосувати умовно-дострокове звільнення або заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким суперечить рішенням Європейського суду з прав людини та порушує його права.

Засуджений у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник засудженого у судовому засіданні підтримав клопотання свого підзахисного, зазначив, що довічне позбавлення волі не несе виховного характеру, застосування такого виду покарання суперечить нормам ст. 3 Європейської конвенції з прав людини.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Відповідно до вимог ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Пунктом 14 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, який ухвалив вирок, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 24.03.2014 апеляційним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 263, пп. «а», «в», «г», «ж», «з», «и», «і» КК України (ред.. 1960 р.), ч. 2 ст. 15 і п.п. 1, 5, 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 , п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 194 КК України (ред.. Закону України від 15.04.2008), ч. 2 ст. 201, ст. 257, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 258 КК України, ч. 1 ст. 14 і ст. 348 КК України, ст. 70 КК України остаточно до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить.
Враховуючи той факт, що в клопотанні засуджений ОСОБА_3 ставить питання про перегляд судового рішення в частині призначеного останньому покарання, а саме приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог, суд вважає, що воно не може бути задоволене, оскільки, незважаючи на доводи наведені в клопотанні, у тому числі у судовій практиці Європейського суду з прав людини, це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд першої інстанції на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Крім того, в порядку виконання судових рішень предметом судового розгляду є вирішення лише тих питань, які прямо передбачені законом, зокрема ст. 537 КПК України, а не вирішення кримінального провадження чи кримінальної справи по суті, у тому числі в частині вирішення питання про відповідність чи невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Положеннями статті 51 КК України передбачено, як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено лише можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Зі змісту частини сьомої статті 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині другій статті 87 КК України.
Інші підстави для звільнення засудженого відсутні.
Крім того, суд вважає, що застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу, оскільки метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 в Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів. Цієї мети можливо досягти лише у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству. Тому відбування зазначеного виду покарання направлено на реабілітацію засудженого та ніяк не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього.
За таких обставин, підстави для задоволення клопотання про приведення покарання призначеного вироком у відповідність до положень до міжнародних норм та вимог відсутні, оскільки дана вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відноситься до компетенції суду першої інстанції.
На підставі викладеного, ст.ст. 4, 51, 63, 64, 82, 87 КК України, керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання про усунення порушень ст. 3 Європейської конвенції з прав людини засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

10.07.2019