Справа № 716/1399/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2019 року слідчий суддя Заставнівського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
слідчої ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника СВ Заставнівського ВП Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернівці, мешканця АДРЕСА_1 , по національності українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше не судимий,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, відомості про яке 28.07.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000218, за ознаками складу злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Начальник СВ Заставнівського ВП Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
Посилається на те, що 28.07.2019 біля 14:50 години, ОСОБА_5 , знаходячись на території власного господарства в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із своїм сином ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи кримінально каране значення своїх дій, завдав ножове поранення в ділянку проекції 5 ребра справа поперек хребтової лінії ОСОБА_8 , внаслідок чого останній від отриманого тілесного ушкодження, під час надання йому медичної допомоги помер.
Так, пунктом 1.5. Наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 «Про правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (далі Наказу), зазначено, що Кримінальним Кодексом України розрізняють тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості та легке.
Відповідно до п. 2.1.1. Наказу зазначено ознаки тяжкого тілесного ушкодження, зокрема:
а) небезпека для життя;
б) втрата будь-якого органа або втрата органом його функцій.
Також, п. 2.1.2. Наказу, встановлено, що небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.о) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Зокрема, згідно п. 2.1.3. Наказу, до ушкоджень, що небезпечні для життя, належать:
и) закриті ушкодження грудних, поперекових і крижових сегментів спинного мозку, котрі супроводжувались тяжким спінальним шоком чи порушенням функцій тазових органів.
28.07.2019 відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

28.07.2019 о 15 год. 20 хв. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

29.07.2019 о 15 год. 07 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 вбачається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, запобігання впливу на потерпілого та свідків, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тому просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні слідча, яка входить в слідчу групу, та прокурор клопотання підтримали.
Підозрюваний в судовому засіданні обставини скоєння ним кримінального правопорушення визнав, щодо обраня запобіжного заход, то вказав, що просить не обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Ознайомившись з клопотанням та доказами, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення слідчого, думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 28 липня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
28 липня 2019 року ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.121 ч.2 КПК України та повідомлено про підозру.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Згідно ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його звязки з суспільством.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст.7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Вважаю, що слідчим у клопотанні, доданих документах та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Також вважаю, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст.177 КПК України. Злочин підозрюваним вчинено в стані алкогольного сп?яніння. Береться до уваги і той факт, що підозрюваний не має міцних соціальних зв?язків, проживає самий, оскільки дружина (яка має процесуальний статус потерпілої) переїхала проживати після вищевказаної події до доньки в м.Чернівці. Таким чином підозрюваний не пов?язаний спільним побутом з жодною іншою особою. Крім того, прокурором доведено той факт, що підозрюваний може впливати на покази свідків, оскільки вони є його односельчанами. Також він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки органом досудового розслідування ще не проведено цілий ряд слідчих (розшукових) дій. Саме тому, слідчий суддя приходить до висновку, що для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні та доведені в судовому засіданні, застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є безпідставним і не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 .
Згідно ч.3, 4 ст.183 КПК України, підстав для застосування застави у суду не має.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком до 26 вересня 2019 року 15-20 години.
Ухвала слідчого-судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали після проголошення негайно вручити прокурору та підозрюваному.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1