Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1278/19
Провадження 1-кп/480/306/19
ВИРОК
Іменем України

19 липня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження № 0000176, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього командира 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 -польова пошта НОМЕР_3 ), який має військове звання «лейтенант» та наразі утримується на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 332-1, ч. 4 ст. 407 КК України, -

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , будучи командиром 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону (28 окрема механізована бригада Збройних Сил України, військова НОМЕР_4 - польова пошта НОМЕР_3 , далі - 28 ОМБр), діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, 16.06.2015 року, перебуваючи на території взводного опорного пункту №2802 (з 15.06.2015 року - №2833) поблизу с. Березове Мар`їнського району Донецької області, прийняв
пропозицію громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і невстановленої досудовим розслідуванням особи через військовослужбовця 1 механізованого батальйону цієї ж військової частини солдата ОСОБА_8 та командира 1 механізованого батальйону НОМЕР_1 ОМБр майора ОСОБА_9 на одержання неправомірної вигоди матеріального характеру у розмірі 50 000 грн. за вплив на осіб уповноважених на виконання функцій держави військовослужбовців заступника командира взводу 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону молодшого сержанта ОСОБА_10 позивний «Кацо» та командира відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_11 позивний « ОСОБА_12 », що несли службу на цьому взводному опорному пункті щодо сприяння ними в безперешкодному пропуску та незаконному переміщенні через ввірений їм блокпост 9-ти вантажних автомобілів та 1 -го мікроавтобусу із вантажем без проведення огляду та перевірки.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи службовою особою, з використанням наданих йому службових повноважень, близько 00 годин 50 хвилин 19.06.2015 року, перебуваючи на взводному опорному пункті №2802 (з 15.06.2015 року має №2833) поблизу с.Березове Мар`їнського району Донецької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди державі, у вигляді позбавлення уповноважених її представників здійснення контролю за переміщенням в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів), відповідно до вимог Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей від 22.01.2015 року № 22ог (далі - Порядок), як однієї із правових та організаційних основ боротьби з тероризмом, прийнятого відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 № 638-ІV з метою захисту особи, держави і суспільства від тероризму, виявлення та усунення причин і умов, які його породжують, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сприяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і невстановленій досудовим розслідуванням особі в порушенні вказаного вище порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України, що виразилось у прихованому перевезенні 9-ма великогабаритними автомобілями та 1 мікроавтобусом забороненого до переміщення вантажу в кожному з них, шляхом віддання відповідних наказів підлеглим військовослужбовцям, що несли службу на ВОП № 2802 щодо безперешкодного пропуску без проведення огляду в ніч з 18 на 19 червня 2015 року на тимчасово окуповану територію колони з 9-ти вантажних автомобілів та 1 мікроавтобуса, чим сприяв вчиненню злочину іншими співучасниками.
Проте, виконавці злочину, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші не встановлені досудовим розслідуванням особи, не вчинили всіх дій, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, так як близько 02 години 20 хвилин 19.06.2015 року їх транспортні засоби були затримані співробітниками правоохоронних органів поблизу с.Новомихайлівка Марійського району Донецької області та їх протиправну діяльність припинено.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом НОМЕР_5 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 - польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), яку проходив у військовому званні «лейтенант» на посаді командира 2-го механізованого взводу 3-ї механізованої роти, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 року та ст.ст. 1, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551 -XIV від 24.03.1999 року, 15.09.2015 року близько 19 години 30 хвилин, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - Широколанівський військовий полігон, розташований неподалік АДРЕСА_4 , без поважних причин тривалістю понад місяць, та ухилявся від проходження військової служби до 03.07.2019 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за:
- ч. 2 ст. 369-2 КК України прийняття пропозиції неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави;
- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332-1 КК України пособництво у незакінченому замаху на порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України з метою заподіяння шкоди інтересам держави, за попередньою змовою групою осіб та службовою особою з використанням службового становища;
- ч. 4 ст.407 КК України самовільне залишення місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

У даному кримінальному провадженні 10.07.2019 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за - ч.2 ст.369-2 КК України, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332-1 КК України, ч. 4 ст. 407 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати вину в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , з урахуванням наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочинів, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення зі зізнанням, відсутністю обставин, які обтяжують покарання, та особи ОСОБА_4 за:
- ч. 2 ст. 369-2 КК України, у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;
- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 332-1 КК України - у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за дотриманням порядку в`їзду на тимчасово окуповану території України та виїзду з неї строком 3 (три) роки;
- ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 8 (вісім) місяців та, на підставі ст. 54 КК України, позбавити ОСОБА_4 військового звання «лейтенант».
На підставі ч. ч. 1, 3 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки, до основного покарання приєднати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за дотриманням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї строком 3 (три) роки та позбавлення військового звання «лейтенант».
На підставі ч.1 ст.62 КК України, замінити ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за дотриманням порядку в`їзду на тимчасово окуповану території України та виїзду з неї строком 3 (три) роки та позбавленням військового звання «лейтенант».

Крім того, прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.369-2, ч.5 ст.27, ч.3 ст.15 ст.332-1, ч.4 ст.407 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_5 також просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.369-2, ч.5 ст.27, ч.3 ст.15 ст.332-1, ч.4 ст.407 КК України є правильною. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином (ч. 4 ст. 407 КК України) та злочинами середньої тяжкості (ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332-1, ч. 2 ст. 369-2 КК України). Однак, в силу вимог ч.4 ст.469 КПК України вказане передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння ОСОБА_4 розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у «Одеському обласному медичному центрі психологічного здоров`я» не значиться, до «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб» не звертався та не лікувався, на військову службу поступив добровільно, навчався в Академії сухопутних військ, під час навчання зарекомендував себе позитивно, а також те, що злочини не набули значного суспільного резонансу, а суспільний інтерес виражається у зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15 ст. 332-1, ч. 4 ст. 407 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

За вчинене кримінальне правопорушення (злочин) обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід слід продовжити до набрання вироком законної сили, оскільки є підстави вважати, що ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність, а також з метою запобігання вчинення ОСОБА_4 інших злочинів.

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373, 374, 375 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 10.07.2019 року, укладену у кримінальному провадженні № 0000176, між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.369-2, ч.5 ст.27, ч.3 ст.15 ст.332-1, ч.4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч.2 ст. 369-2 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;

- за ч.5 ст.27, ч.3 ст.15, ч.2 ст.332-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.332-1 КК України - у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за дотриманням порядку в`їзду на тимчасово окуповану території України та виїзду з неї строком 3 (три) роки;

- за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.407 КК України - у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 8 (вісім) місяців та, на підставі ст.54 КК України, позбавити ОСОБА_4 військового звання «лейтенант».

На підставі ч.ч. 1, 3 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки, до основного покарання приєднати додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за дотриманням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї строком 3 (три) роки та позбавлення військового звання «лейтенант».

На підставі ч.1 ст.62 КК України, замінити ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за дотриманням порядку в`їзду на тимчасово окуповану території України та виїзду з неї строком 3 (три) роки та позбавленням військового звання «лейтенант».

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання з 02 липня 2019 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу,в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_13

19.07.2019