Дата документу 20.05.2019 Справа № 320/3247/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3247/19 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1 Провадження № 11-сс/807/447/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 22 червня 2019 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , з метою заволодінням чужим майном, а саме грошовими коштами у розмірі 4 000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.10.2018 еквівалентно 113 079 гривень), що належать ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, умисно, за попередньою змовою групою осіб вимагав грошові кошти у потерпілої за наступних обставин.
Так, приблизно у жовтні 2018 року ОСОБА_12 отримала страхову виплату у розмірі 40 000 доларів США за смерть цивільного чоловіка ОСОБА_13 , про що ОСОБА_11 був обізнаний.
Цього ж місяця 2018 року, більш точний час та дата слідством не встановлені, ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_12 та попрохав з ним зустрітися. В ході зустрічі останній познайомив ОСОБА_12 з ОСОБА_7 , який висунув вимогу передати йому з ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США.
У подальшому, будучи обізнаними про наявність у ОСОБА_12 грошових коштів, у ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_7 та іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_12 , а саме грошовими коштами в розмірі 4 000 доларів США.
З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_11 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими особами, розробили злочинний план, спрямований на вимагання грошових коштів від ОСОБА_12 шляхом погроз знищення індивідуального майна та фізичного насильства шляхом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Так, відповідно до заздалегідь розробленого плану ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та інші особи розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_7 повинен був чинити психологічній тиск, ОСОБА_11 повинен був отримувати грошові кошти під особисті гарантії припинення тиску, інші особи повинні були вчиняти дії з метою пошкодження та знищення майна ОСОБА_12 , та вчиняти погрози спричинення насилля над потерпілою, з метою спонукання її до передачі вищезазначеної суми грошових коштів, яка в подальшому була визначена останніми як 5000 доларів США та вчинити дії щодо передачі грошових коштів вказаним особам на їх вимогу.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на вимагання чужого майна, діючи з прямим умислом, ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 24.04.2019 приблизно о 13 год. 50 хв., прибув на автомобілі «SKODA OCTAVIA-A5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ОСОБА_7 та іншими особами в раніше визначене ними місце, біля будинку №24 по пр. Металургів, м. Запоріжжя, де залишивши вказаний автомобіль зустрівся з ОСОБА_12 та висунув їй вимогу, з метою отримання раніше вимаганої суми в розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 133 440 гривень, згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.04.2019.
У свою чергу, ОСОБА_12 , сприймаючи раніше висунуті погрози насильства над собою, а також знищення її майна, будучи наляканою та поставленою в умови за яких відмова від передачі грошових коштів ОСОБА_11 , які вимагав останній, може призвести до небажаних наслідків для неї, а тому погодилась на незаконні вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , щодо передачі грошей.
Виконуючи злочинні вимоги ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та інших осіб 24.04.2019, приблизно о 14 год. 00 хв. знаходячись в салоні автомобілю «Опель Астра», р/н. НОМЕР_2 , на проїжджій частині біля буд. №24, розташованого по пр. Металургів, м. Запоріжжя, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими особами, надавши гарантії особистої безпеки ОСОБА_14 та її майну, якщо будуть виконані їх вимоги щодо передачі раніше обумовленого розміру грошових коштів.
Сприймаючи раніше висунуті погрози реально, ОСОБА_12 передала ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 133 440 гривень, згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.04.2019, після чого останні були затримані.
Таким чином, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими особами, одержали від ОСОБА_12 грошові кошти, які належали останній, в особливо великих розмірах на загальну суму 5 000 доларів США, що еквівалентно 133 440 гривень, згідно офіційного курсу НБУ.
Отже на цей час ОСОБА_7 підозрюється в тому, що своїми умисними діями він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна (вимагання) вчинене за попередньою змовою групою осіб.
25 квітня 2019 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, майновий стан підозрюваного та дані про його особу, врахував наявність ризиків, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України та погодився з доводами слідчого про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не має на меті уникати кримінальної відповідальності, має вищу освіту, мешкає разом з матір`ю, батьком та важко хворою бабусею, позитивні характеристики, постійне місце проживання.
Крім того, судом не враховано вкрай поганий стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 у наслідок отриманих травм під час його затримання.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора щодо законності ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали справи і провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону, з огляду на таке.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання.

При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , вислухані думки прокурора, захисника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

У справі "Нечипорук і Йонкало проти України" Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У справі "Амбрушкевич проти Польщі" (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, санкцією якої передбачено покарання від трьох до семи років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин, чим, у свою чергу, перешкоджатиме кримінальному провадженню.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний знає адресу місця проживання потерпілої, а під час вчинення кримінального правопорушення він висловлював погрози потерпілій ОСОБА_12 щодо знищення індивідуального майна та фізичного насильства шляхом нанесення їй тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. На момент затримання з потерпілою від кримінального правопорушення орган досудового розслідування мав можливість провести лише першочергові слідчі (розшукові) дії, а тому перебуваючи на волі, у підозрюваного є реальна можливість вчинити спробу незаконного впливу на потерпілу в кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_7 підозрою, йому інкримінується вчинення вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна (вимагання) вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України суд досліджує докази (показання, речі, документи) безпосередньо, у тому числі, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки, отже, решта доводів захисника, зокрема тих, які стосуються обставин затримання підозрюваного, проведення впізнання, відмови в задоволенні клопотання про виклик та допит потерпілого, з урахуванням викладеного вище, на думку колегії суддів, не є предметом даного апеляційного розгляду.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілу та свідків, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Отже, наявність у межах кримінального провадження ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій.

Що стосується позитивних даних про особу підозрюваного, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , а саме, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання в м. Запоріжжі, то вони, на думку колегії суддів, не можуть бути, всупереч доводам апелянта, підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах, доданих до клопотання, відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, не додані такі дані захисником, як до апеляційної скарги, так і не надані суду апеляційної інстанції.

Отже, як вважає колегія суддів, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, оцінив ступінь порушення цінностей суспільства, врахував, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, та забезпечив своїм рішенням високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Правильно застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив під час розгляду клопотання розмір застави, виходячи з того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, з погрозою застосування насильства.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який, на думку колегії суддів, є достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками, і вважає, що інший, більш м`який, запобіжний захід, а саме, у вигляді домашнього арешту, про застосування якого захисником заявлена вимога в апеляційній скарзі, не може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того в судовому засіданні апеляційного суду, підтримуючи доводи апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 заявив про застосування працівниками УСБУ в Запорізькій області до підозрюваного ОСОБА_7 насильства під час його затримання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно протоколу затримання підозрюваного ОСОБА_7 від 24.04.2019 року, останній пояснив, що під час затримання отримав ушкодження у правій частині лобу, що відбулось внаслідок дій осіб які здійснили затримання, потребує медичної допомоги (а.с. 23).

Вислухавши захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в частині, що стосується фактів заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень під час його затримання 24.04.2019 року, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний факт підлягає ретельній перевірці, шляхом відповідного розслідування, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві.

Верховний Суд в своїй постанові від 06.11.2018 по справі №567/513/16-к дійшов наступного висновку: виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12.03.2009), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24.06.2010), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011). Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12.03.2009) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Таким чином, Верховний суд наголосив, що суд повинен забезпечити проведення відповідної перевірки заяви особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, в установлений законом спосіб.

На цей час в Україні діє Державне бюро розслідувань - правоохоронний орган, до якого від прокуратури перейшли функції досудового розслідування злочинів вчинених, зокрема, працівниками правоохоронних органів.

За таких обставин Державне бюро розслідувань в особі його Територіального управління, розташованого у місті Мелітополі Запорізької області, яке поширює свою діяльність на Запорізьку область, повинно перевірити, шляхом розслідування фактів заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень під час його затримання працівниками УСБУ в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 206 ч.6, 7, 214, 216, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року, якою у відношенні ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.
Доручити Державному бюро розслідувань в особі його Територіального управління, розташованого у місті Мелітополі Запорізької області, провести дослідження фактів заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень під час його затримання 24.04.2019 року.
Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4