КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження №0000178 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року, у підготовчому судовому засіданні, зокрема, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 год. 21 жовтня 2019 року.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочину, не працює, не має постійного місця проживання, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що опинившись на волі, він зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, і тому інші (менш суворі) запобіжні заходи, не можуть запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також те, що в даному випадку продовження строку утримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить вимогам __________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2855/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 4 ст. 189 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
Кримінального процесуального кодексу України, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням КПК України та норм європейського права, просить скасувати ухвалу суду від 23.08.2019 року стосовно ОСОБА_7 та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що цілком можливим було б застосувати до ОСОБА_7 домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України, оскільки обрання тримання під вартою, відповідно до п. 5 ст. 182 КПК України, є занадто суворим запобіжним заходом та протирічить КПК України, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України.
Крім того, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст.189 КК України, але й досі досудовим слідством не доведено його причетність до вчинення даних злочинів, а з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри у вчиненні даних злочинів, тому такі дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України. До того ж справа тривалий час розглядалася неповноважним складом суду.
Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, ветеран АТО та має позитивні характеристики.
При цьому, жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений, оскільки ОСОБА_7 не має сенсу переховуватись від органів слідства, бо він розуміє, що при переховуванні, сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі, та впливати на свідків, оскільки він вже надав органам досудового розслідування показання.
Крім того, жодних доказів які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів, не має.
За таких обставин, на думку апелянта, оскільки жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, що в доданих до клопотання прокурора матеріалах, дані про такі обставини відсутні, є всі підстави для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Деснянського районного суду м. Києва з 13 серпня 2019 року перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000178 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожного з них, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
Суд першої інстанції, у підготовчому судовому засіданні, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_7 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 23 серпня 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 год. 21 жовтня 2019 року.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, не працює, не має постійного місця проживання, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_7 у вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти тиск на потерпілих, свідків, може вчиняти інші незаконні протиправні дії, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, який не працює та не має постійного місця проживання, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 при винесенні обвинувального вироку, характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченому, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року, якою, зокрема, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 год. 21 жовтня 2019 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3