Справа № 727/4854/19
Провадження № 1-кп/727/264/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002692 від 16.11.2018 року по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чорногузи Вижницького район Чернівецької області, фактично проживаючого АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення: - прокурора ОСОБА_4

- потерпілої ОСОБА_5

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 15.11.2018, приблизно о 20 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Головна в м. Чернівці, зі сторони вул. Комарова в напрямку вул. П. Кільцевої, на швидкості, що не перевищує допустиму 50 км./год. в межах населеного пункту. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 245 вказаної вулиці та позначений дорожніми знаками 5.35.1(2) «Пішохідний перехід», а також дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», ОСОБА_3 проявивши самовпевненість та неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину дороги в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 , 1953 року народження, у відповідності до висновку СМЕ № 191 мд від 14.03.2019, спричинено тілесні ушкодження у вигляді гематом повік правого ока, в ділянці передньої-верхньої ості здухвинної кістки справа, субкон`юнктивального крововиливу правого очного яблука, забійної рани бровної ділянки справа, закритого перелому кісток носу зі зміщенням з переломом медіальної стінки правої гайморової пазухи, закритого вколоченого перелому лівої променевої кістки в типовому місці з незначним зміщенням в сторону тильної поверхні кисті, з переломом шиловидного паростку. Дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) та 18.1 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія: -п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - п. 18.1. водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав повністю та пояснив, що 15.11. 2018 року він біля 20 години рухався зі сторони автовокзалу в м. Чернівці по вул. Головній м. Чернівці в бік с. Коровії, з невеликою швидкістю, що не перевищувала допустиму та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, подивився чи немає перешкод, однак за кілька секунд побачив на «зебрі» жінку яка переходила дорогу зліва направо відносно руху його автомобіля і проявив неуважність збив жінку, вона впала, він одразу ж вийшов з транспортного засобу і надав жінці першу допомогу, відвіз до лікарні. В наданих показаннях не заперечував, що бачив дорожні знаки; зазначив, що була темна пора доби і дорожнє покриття було вологим після дощу. Вину у вчиненому та пред`явленому йому обвинуваченні, визнав повністю, щиросердечно розкаявся; в судовому засіданні вибачився перед потерпілою та просив його суворо не карати.

Крім повного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився із пред`явленим йому обвинуваченням та з всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його вину у вчиненні інкримінованого злочину; просив справу розглянути в спрощеному порядку

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам, які, відповідно ніким з учасників кримінального судового провадження, не оспорюються.

Відповідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, в силу даної норми закону, судом роз`яснено обвинуваченому, іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини в апеляційному порядку за прд`явленим обвинуваченням.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив зрозумілість йому роз`яснення вказаної норми закону, потерпіла ОСОБА_6 не заявила клопотань про допит свідків, повного дослідження доказів в справі і також просила кримінальне провадження розглянути в спрощеному порядку, запевнив суд, що її законні права і інтереси порушено не буде. За наведених підстав, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюються.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 під присягою, пояснила, що 15.11.2018р., вона близько 18.30-19.00 год. вийшла з роботи і пішла додому. Дійшовши до пішохідного перехрестя, вона зупинилася і декілька разів подивилася чи немає машин і тільки після цього пішла по переходу, коли майже біля тротуару, її збив автомобіль. З машини пам`ятає вибіг молодий хлопець, в якому в залі суду упізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , який одразу ж відвіз її в поліклініку, а звідти в швидку медичну лікарню по вул. Фастівській м. Чернівці, більше нічого не пам`ятала. Зазначила в показах, що пізніше лікарі їй говорили що вона мала струс мозку, в неї були чисельні тілесні ушкодження перелом руки, перелом носа, забій грудної клітини, забій ока та колінних суглобів; пояснила, що перенесла дві операції, і ще їй повідомили про необхідність однієї операції. Вказала в показах, що на операції вона витратила біля 60 тис грн.., обвинувачений їй відшкодував біля 25 тисяч грн.; моральну шкоду вона не підраховувала, однак пояснила, що на даний час вона і її син сплачують кредити, які брали на операції; позову не подавала, і в судовому засіданні прийняла пробачення обвинуваченого, просила ОСОБА_3 не карати до позбавлення волі, пояснила, що претензій до нього ні матеріального, ні морального характеру не має.

Наведені докази, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У суду немає підстав сумніватися у правдивості та об`єктивності показань потерпілої, наданих стороною обвинувачення письмових доказів, оскільки вони у взаємозв`язку доводять вину обвинуваченого у пред`явленому обвинувачені. При цьому, судом звертається увага, що стороною захисту докази сторони обвинувачення не оспорювалися.

Аналіз норми статті 286 КК свідчить, що цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають із ними у причинному зв`язку, тобто, законодавець визначив, що предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК, причинного зв`язку між допущеними обома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та суспільно небезпечними наслідками (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень). Це питання висвітлено в правових позиціях Верховним Судом, зокрема, у (постанові ВСУ від 20.11.2014р.), в якій зазначено про необхідність з`ясування ступені участі (внеску) кожного з учасників ДТП у спричиненні злочинного наслідку (постанова у справі №5-18кс14).

Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при і призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини, відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог ст.65,66,67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого. Судом також враховуються вимоги ст.50 КК України, згідно покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суди повинні призначати покарання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу винного, звернуто увагу на те, що судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості; враховуючи пом`якшуючі обставини та обтяжуючі обставини, думку потерпілої яка просила призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з позбавленням волі, особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, має постійне зареєстроване місце проживання, та судом враховуються обставини що пом`якшують та обтяжують його покарання.

На думку суду, призначене основне покарання у даному випадку є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 .

Відповідно до абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", при призначенні основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити і додаткові покарання, або не застосувати його, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину за ч. 1 ст. 286 КК України, від слідства не переховувався, активно сприяв в розкриття злочину, просив вибачення в потерпілої, надав їй першу допомогу, одразу ж відвіз до лікарні, відшкодував шкоду завдану його діями.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне не застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням обставин вчинення злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати в загальному розмірі 2257.08грн. підлягають стягненню з обвинуваченого з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому, слід зазначити, що дана норма закону не передбачає можливості стягнення таких витрат на користь конкретної експертної установи, оскільки такі витрати згідно з ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з державного бюджету України. Таким чином, оскільки матеріали кримінального провадження містять документальне підтвердження витрат держави на проведення експертизи, то є підстави для стягнення з обвинуваченого суми таких витрат.

Долю речових доказів вирішити в порядку вимог ст. 100 КПК України. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.85,86,94,100,128,368,373,374,376 КПК України, суд,-

У Х В АЛ И В :

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому за даною нормою закону, основне покарання у виді штрафу - 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в розмірі 5100 грн., без застосування додаткового покарання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму процесуальних витрат на залучення експертів на загальну суму 2257.08грн. (довідки про витрати а.с.к.п 40);

Скасувати арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.02. 2019 року на автомобіль, марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який визнаний по справі речовим доказом на підставі постанови слідчого від 29.12. 2018 року (а.с. к.п 30) та який був переданий на зберігання під розписку ОСОБА_3 (а.с.к.п. 47), законним володільцем якого є - ОСОБА_7 - повернути останньому, як законному володільцю, про що внести відомості до даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1