н/п 1-кп/490/856/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2019 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0000529, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Пашківка, Козельщинського району Полтавської області, громадянина України, неодруженого, з середньою технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , який проходив військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні матрос, на даний час військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_2 , який проходить військову службу на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні матрос,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення:прокурор ОСОБА_4
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
04.06.2019р. громадянин ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний для проходження військової строкової служби.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 05.06.2019 №142 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, та призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 63 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ, організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про оборону України» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини, останній, дотримувався встановленого порядку несення військової служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2019 №151 матрос ОСОБА_3 направлений до військової частини НОМЕР_3 (військовий госпіталь міста Миколаєва, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ) на медичний огляд військово-лікарської комісії, з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Проте, 23.06.2019р. о 10 годині 30 хвилин, матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 та перебував за місцем реєстрації проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

05.07.2019р. о 14 годині 00 хвилин, матрос ОСОБА_3 , самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, матрос ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини за вище викладених обставин, і зазначив, що жодних обставин, здобутих в ході досудового слідства, він не оспорює.. У вчиненому щиро кається.

Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно, зважаючи на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро покаявся у вчиненому, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.п.1,2, ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1