КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_4,

суддів - ОСОБА_5, ОСОБА_6.

секретаря - ОСОБА_7,

за участю:

адвоката, який діє в інтересах

заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8, на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000729 від 12.12.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356, ч.4 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

11 лютого 2016 року до Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 Яся О.О. про накладення арешту на нерухоме майно в рамках кримінального провадження №0000729 від 12.12.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року клопотання задоволено та накладено арешт на вказане в клопотанні нерухоме майно. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що доведено існування достатніх підстав вважати, що нерухоме майно, в тому числі нежиле приміщення №45 (в літ.«А»), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, є доказом у даному кримінальному провадженні та набуто злочинним шляхом, тобто відповідає критеріям ст.98 КПК України.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8, подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки ухвала не містить будь-яких даних про причетність ОСОБА_2, яка була власником майна на той час, до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч.4 ст.190 КК України, при цьому, органом досудового розслідування не надано доказів, що ОСОБА_2 незаконно заволоділа нежилим приміщенням, а питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу за яким ОСОБА_2 придбала дане приміщення, потерпілим ОСОБА_3. не ставилося. Крім того, на дату постановления ухвали 11.02.2016 року підозру у кримінальному провадженні нікому не оголошено, цивільний позов не заявлявся. Також зазначає, що ОСОБА_2 ніколи не мала з ОСОБА_3. сімейних стосунків, у зареєстрованому шлюбі з ним не перебувала, а тому не мала з останнім взаємних прав та обов'язків, а матеріали клопотання не містять доказів, що потерпілий є власником зазначеного нерухомого майна. Таким чином, в ухвалі лише формально перераховані мета та підстави арешту майна, визначені ст.ст.167, 170, 171, 173 КПК України, та не доведено, що нерухоме майно набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення. Тому, просить скасувати ухвалу від 11.02.2016 року в частині накладення арешту на нежиле приміщення №45 (в літ.«А»), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора у задоволенні клопотання в цій частині.

Також адвокат просить поновити строк апеляційного оскарження, оскільки про наявність ухвали йому стало відомо 14.08.2019 року після отримання листа-відповіді Подільського районного суду м. Києва з додатком у вигляді копії ухвали від 11.02.2016 року.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про отримання заявником копії оскаржуваної ухвали, немає будь-яких підстав вважати, що

сплив строк на оскарження вказаної ухвали його адвокатом.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 зловживаючи довірою ОСОБА_3 заволоділа його нерухомим майном, шляхом обману, а саме умовила його переоформити на неї та членів її родини нерухоме майно, що належало ОСОБА_3. та у подальшому розпорядилась ним на власний розсуд, а тому нерухоме майно, зокрема нежиле приміщення №45 (в літ.«А»), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є предметом злочинного посягання, та речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість вказаного нерухомого майна, серед якого і нежиле приміщення №45 (в літ.«А»), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,предметом злочинного посягання та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об'єктивні підстави вважати нерухоме майно, зокрема нежиле приміщення №45 (в літ.«А»), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, предметом злочинного посягання, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що зазначене майно, в тому числі і нежиле приміщення №45 (в літ.«А»), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є предметом злочинного посягання, його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою їх арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об'єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на нерухоме майно, серед якого і нежиле приміщення №45 (в літ.«А»), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8, слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000729 від 12.12.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356, ч.4 ст.190 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6