Справа №639/6552/19
Провадження №1-кс/639/3235/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_5 при розгляді справи №639/6552/19 (провадження №1-кс/639/3209/19) за клопотанням старшого слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню, внесеному 13.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_5 перебуває клопотання старшого слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню, внесеному 13.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 про арешт майна.

Так, 24.09.2019 року підозрюваний ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_5 при розгляді вищевказаного клопотання, з огляду на те, що слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_7 має в даному кримінальному провадження упереджене ставлення та нахил в сторону обвинувачення. Навмисно закриває очі та відхиляє аргументовану позицію захисту щодо визнання належних, достатніх та підтверджених доказами фактичних обставин справи. Викладена підозрюваним позиція підтверджуються безпідставним відхиленням позиції захисника про те, що час фактичного затримання ОСОБА_4 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину - 20.09.2019 р. о 05 год 03 хв., не відповідає фактичному часу затримання -19.09.2019 р. о 16 год. 30 хв. Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_7 , всупереч рішенням Європейського суду з прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, при розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, не виконав обов`язку судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у даному кримінальному провадженні.

Крім того, про упередженість ставлення слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_7 до арештованого ОСОБА_4 також свідчить те, що у резолютивній частині своєї ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя ОСОБА_7 навмисно уникнув його українського громадянства, натомість зазначивши тільки, що ОСОБА_4 є уродженцем м. Баку. Вважає, що це було зроблено навмисно, аби застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а не більш м`який запобіжний захід. А не зазначення громадянства в ухвалі, надає слідчому судді можливість аргументувати ризики переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав заяву про відвід та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_3 підтримав заявлений відвід з підстав, викладених у заяві про відвід, просив його задовольнити. Пояснив, що слідчий суддя ОСОБА_5 при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 не прийняв до уваги порушення чинного законодавства та прав ОСОБА_4 стороною обвинувачення , що полягало у невірному зазначенні часу затримання його підзахисного, в зв`язку з чим виникли обґрунтовані сумніви у об`єктивності слідчого судді при розгляді ним клопотання про арешт майна.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду вказаної заяви про відвід.

Слідчий суддя ОСОБА_5 у судове засідання також не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи та обґрунтування заявленого відводу, викладені в заяві, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні викладені у статтях 75, 76 Кримінального процесуального Кодексу України і їх перелік є вичерпним.

Згідно з ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Згідно ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.
Згідно вимог ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності неупередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Між тим, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами КПК України, таких підстав слідчим суддею не встановлено, а обставини які б викликали сумнів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 і унеможливлювали винесення ним об`єктивного рішення у справі також не встановлено.

Тобто, в даному випадку суду не надано переконливих доказів упередженості та небезсторонності слідчого судді ОСОБА_5 щодо розгляду клопотання про арешт майна.

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його небезсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Однак, ті підстави, на які посилається заявник у своїй заяві про відвід слідчого судді ОСОБА_5 не містять будь-яких об`єктивних відомостей щодо можливої зацікавленості судді під час здійснення судового розгляду та не ставлять під сумнів його об`єктивність.

Крім того, відповідно вимог до ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим. Тобто, має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, що заявила відвід повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення судді від участі у судовому провадженні.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Європейський суд з прав людини підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи. У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких обставин, які б викликали сумнів у неупередженості судді у вирішенні справи, оскільки наведені особою, яка заявила відвід обставини, не свідчать про упередженість, яка визначена п. 4 ст. 75 КПК України, а є лише власними припущеннями неаргументованими достатніми доводами.

Не погодження з процесуальними діями судді не є підставою для його відводу, передбаченою п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України.

Сторона вправі не погоджуватись із прийнятими рішеннями, однак така позиція не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості дій судді під час розгляду клопотання.

Подана заява про відвід фактично зводиться до незгоди з процесуальним рішенням судді, що відповідно до вимог КПК України не є підставою для відводу судді, та не може бути розглянута під час розгляду заяви про відвід, оскільки суддя, який розглядає відвід, не є судом вищестоящої інстанції та не вправі давати оцінку правильності процесуальних дій та рішень судді, який здійснює розгляд кримінального провадження.

Судовим розглядом не встановлено і стороною захисту не доведено наявність обставин, які викликали б сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 і унеможливлювали б винесення об`єктивного рішення у справі.

При цьому, слід зазначити, що норми КПК України, які регулюють порядок розгляду суддею відводу іншому судді, не передбачають можливості судді, який розглядає відвід, перевіряти на предмет законності прийняті суддею, якому заявлено відвід, процесуальні рішення, аналізувати порядок їх прийняття чи надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами Кримінального процесуального кодексу України.

З огляду на викладене слідчий суддя приходить до висновку, що заявлений підозрюваним ОСОБА_4 відвід є невмотивованим, обставин, що викликають сумнів у неупередженості слідчого судді під час розгляду не встановлено, в зв`язку з чим у задоволені заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.75, 76, 80, 81 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_5 при розгляді справи №639/6552/19 (провадження №1-кс/639/3209/19) за клопотанням старшого слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню, внесеному 13.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 про арешт майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1