ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1383/17 Номер провадження 11-кп/814/353/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем - ОСОБА_5
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.09.2018 року
з участю
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_6 в період 28-30 грудня 2016 року, у вечірній час, більш точної дати та часу під час судового розгляду не встановлено, разом зі своєю знайомою ОСОБА_10 , знаходячись за місцем свого проживання, у квартирі АДРЕСА_2 , розпивали спиртні напої. Під час вживання спиртного, між ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_10 виникла сварка на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, під час якої, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення потерпілій ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесних ушкоджень, умисно наніс руками стислими у кулак останній не менше чотирьох ударів по голові в ділянку потилиці, правої та лівої скронь, а також один удар по спині в ділянці правої лопатки. Від нанесених ударів потерпіла ОСОБА_10 впала на підлогу, а обвинувачений ОСОБА_6 , не переконавшись у тому чи перебуває потерпіла у свідомості та чи вона жива, ліг слати на дивані у своїй кімнаті, при цьому, залишивши потерпілу на підлозі в кімнаті.
У результаті протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що виразилася крововиливами в м`які покрови голови, крововиливами у скроневі м`язи, крововиливами під м`яку мозкову оболонку головного мозку, які за ступенем тяжкості відносно живої особи мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню за ознакою
небезпеки для життя в момент спричинення і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Також, потерпіла ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у виді крововиливу в м`які тканини в проекції тіла лівої лопатки, що за ступенем тяжкості відносно живої особи мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню.
Смерть потерпілої ОСОБА_11 настала за 3-5 діб до моменту огляду трупа на місці події, тобто у період з 28 - 30 грудня 2016 року і причиною її послужила закрита черепно-мозкова травма з крововиливами в м`які покрови голови, скроневі м`язи та під м`яку оболонку головного мозку.
Намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_6 , в період 28-30 грудня 2016 року, зафіксував руки і ноги трупа липкою стрічкою, поклав труп ОСОБА_10 у поліетиленовий мішок та виніс його до під`їзду будинку, де залишив біля вікна між 7 та 8 поверхом.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього скасувати, як не законний та такий, що не відповідає фактичним обставинам справи і постановлений із порушенням вимог КПК України. Зазначає, що інкримінованого злочину він не скоював і протилежний факт органами судового слідства доведений не був, а тому вважає, що засуджений неправомірно.
Під час апеляційного перегляду підтримав свою апеляційну скаргу.
Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 вбачається, що він просить вирок відносно ОСОБА_6 скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого у зв`язку із недоведеністю його вини в інкримінованому злочині.
Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Посилається на те, що в основу вироку покладені показання осіб, які не були очевидцями злочину. Слідчий експеримент з обвинуваченим є неналежним та допустимим доказом, оскільки під час досудового розслідування на обвинуваченого чинився психологічний тиск працівниками поліції. Також наголошує на тому, що наведені у вироку висновки експертиз не містять даних про причетність ОСОБА_13 до спричинення тілесних ушкоджень потерплій ОСОБА_10 . Крім того, у обвинуваченого будь- яких тілесних ушкоджень не виявлено, що на думку апелянта свідчить про те, що він нікому не завдав тілесні ушкодження.
Під час апеляційного перегляду підтримав свою апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_13 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та засудити його на 10 років позбавлення волі.
Вважає, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та необґрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_13 з ч.1 ст. 115 на ч.2 ст. 121 КК України.
Зазначає, що суд дійшов неправильного висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_13 за ч.2 ст. 121 КК України, оскільки матеріалами провадження, зокрема висновками судово медичних експертиз, якими встановлені тілесні ушкодження, які були спричинені потерпілій ОСОБА_10 доведена вина обвинуваченого саме в умисному вбивстві. Крім того, зазначає, що ОСОБА_13 будучи фізично сильнішим, систематично наносячи особі похилого віку удари в голову усвідомлював наслідки своїх дій у вигляді смерті та бажав їх настання. Підтвердженням цього є ненадання медичної допомоги загиблій у той час, як вона знаходилась у безпорадному стані та подальші спроби приховати вчинений злочин.
Позиція інших учасників провадження
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор ОСОБА_9 не підтримав апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Потерпіла ОСОБА_14 будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи до суду апеляційної скарги не з`явилась, заперечень на апеляційні скарги не подавала.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до нанесення потерпілій ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в причино наслідковому зв`язку зі смертю останньої, є аналогічними тим, що вже перевірялись та не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження місцевим судом. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку суду.

Винуватість обвинуваченого доведена сукупністю доказів, зібраних та перевірених у відповідності до чинного законодавства, достовірність яких не викликає сумніву. Колегія суддів вважає, що місцевий суд дав належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку дій із відповідною їх кваліфікацією. Під час апеляційного перегляду вироку не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається зі змісту вироку в його основу покладені показання потерпілої ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є близькими родичами померлої ОСОБА_10 . Зокрема, вказані свідки пояснювали, що ОСОБА_10 з 2012 року спілкувалася із ОСОБА_6 , останній допомагав їй на дачі, вона свою чергу купувала йому спиртне, яке вони разом вживали, давала йому гроші, оскільки він не працював, часто бувала у нього дома. Одночасно зазначали, що після спілкування із обвинуваченим, ОСОБА_10 інколи приходила з синцями. У серпні 2016 року, ОСОБА_6 також побив її, причиною побиття потерпіла говорила своїй сестрі ОСОБА_16 , стала відсутність у неї коштів на випивку та цигарки ОСОБА_6 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 4.01.2017 року, підозрюваний ОСОБА_6 показав, як він наніс загиблій ОСОБА_10 один удар рукою в ліву щоку, від чого вона упала, а він «відключився на дивані». Коли прокинувся, то побачив труп ОСОБА_10 будучи в похмільному стані він взяв з під дивану прозору клейонку і загорнув в неї тіло ОСОБА_10 , обмотавши його скотчем, запакував до мішків і витягнув тіло з квартири.

Зі змісту цього протоколу вбачається, що ОСОБА_6 хоча й не пригадував всіх обставин події, але на питання слідчого та судово-медичного експерта відповідав, що вони вдвох із ОСОБА_10 випили 3 пляшки горілки та пива, що сапоги, курточку і шапку потерпілої він викинув на смітник біля його будинку.

Тобто, під час слідчого експерименту підозрюваний повідомляв інформацію, яка на час проведення слідчої дії не була відома слідчому і фактично, окрім даних про те, в що і яким чином він запакував труп в подальшому не була об`єктивно підтверджена. Проте, при судово-токсилогічному дослідженні біоматеріалу, взятого від трупу ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,6 проміле, що фактично узгоджується з поясненнями ОСОБА_6 про вживання нею горілки.

Крім того, під час допиту в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що в кінці грудня 2016 року до нього приїхала ОСОБА_10 і вони разом вживали спиртні напої, потім він ліг спати, подію пам`ятає епізодично.

Хоча орган досудового розслідування не встановив місце знаходження взуття та одягу загиблої, які викинув ОСОБА_6 , однак та обставина, що одразу після смерті ОСОБА_10 обвинувачений 28 та 29 грудня 2016 року, відповідно, здав до ломбарду (т.1 а.с.197) належні потерпілій мобільний телефон (яким постійно користувалась ОСОБА_17 до своєї загибелі) та телевізор (який зі слів Покутнього вона раніше ж віддала йому в рахунок оплати за роботу) підтверджує те, що обвинувачений виходив з дому та намагався позбутися речей які б могли вказати на його причетність до злочину. На це ж вказує і відсутність в квартирі обвинуваченого будь-яких слідів перебування в ній ОСОБА_10 , хоча сам обвинувачений не заперечує її присутності напередодні загибелі.

Доводи сторони захисту щодо неналежності та недопустимості протоколу слідчого експерименту, як доказу колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з того, що призначеною судом перевіркою не встановлено недозволених методів під час досудового розслідування. Так, з матеріалів провадження вбачається, що з приводу заяви ОСОБА_6 про нібито вчинений на нього психологічний тиск слідчим ОСОБА_18 проводилися як службове розслідування, яким не встановлено порушення вимог діючого законодавства, так і досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000027 яке закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України.

Крім цього судом безпосередньо допитані неупереджені особи, в присутності яких проводився слідчий експеримент з ОСОБА_6 , які не підтвердили доводи сторони захисту про те, що під час цієї слідчої дії він перебував під тиском з боку слідчого.

Так, під час допиту у місцевому суді свідки, які були понятими ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також спеціаліст ОСОБА_21 , пояснювали, що були присутніми під час слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_6 добровільно показував та розповідав при яких обставинах заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 . Зокрема вказував, що пив із потерпілою, потім вдарив її, вона впала на підлогу, а він по впав на диван і заснув.

Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_6 показав, що він наніс загиблій ОСОБА_10 один удар кулаком в область лівої скроні, після чого вона впала.

Поряд з цим, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 18/1 від 22.02.1017 року, який в судовому засіданні підтвердила судово-медичний експерт ОСОБА_22 по кількості крововиливів під м`яку мозкову оболонку експертом було встановлено, що загиблій ОСОБА_10 нанесено не менше чотирьох ударів по голові тупими твердими предметами з обмеженою поверхнею контактування, якими могли бути кулаки рук. Також експерт наголошувала, що смерть ОСОБА_10 настала в період за 3-5 діб до моменту огляду на місці події.

Сторонами кримінального провадження не ставиться під сумнів належність на допустимість як вище наведеного висновку експертизи, так і решти експертиз, покладених в основу вироку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що невизнання ОСОБА_6 своєї вини є обраною ним лінією захисту. Це повністю узгоджується з висновками експертів, наведеними в акті комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №12 від 13.01.2017 року з яких вбачається , що ОСОБА_6 виявляє ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічний алкоголізм ІІ ст.). Він не виявляє суттєвого зниження рівня розвитку пам`яті, уваги, достатньо послідовно і чітко відтворює події злочину, зазначаючи амнезію окремих моментів на фоні масивної алкогольної інтоксикації.

Також експерти вказують на те, що заява ОСОБА_6 про те, що він пам`ятає тільки те, що наніс ОСОБА_23 один удар долонею в обличчя не може бути визначальною тому, що при будь-якому афектуванні (у тому числі і не досягаючому ступеню фізіологічного афекту) можливе забування окремих фактів чи подій, що мають значення по справі. Не виключена установча (захисна) поведінка ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що причетність ОСОБА_6 до заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили її смерть підтверджується наведеними у вироку доказами.

Зазначені докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України.

При цьому суд оцінив показання обвинуваченого у частині заперечення своєї вини та посилання на застосування під час досудового розслідування недозволених методів ведення слідства як спосіб захисту, спрямований на уникнення призначеного йому покарання, оскільки факт вчинення злочину підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що вказані вище докази в своїй сукупності «поза розумним сумнівом» викривають ОСОБА_6 , як особу, що спричинила ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть останньої.

Колегія суддів, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст. 115 КК України з огляду на таке.
Відповідно до кримінального Закону, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч.1 ст.121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Правильна кваліфікація умисного вбивства передбачає ретельне дослідження мотиву та мети вчинення злочину.

Наведені вимоги закону та сталої судової практики місцевим судом дотримано.

З огляду на взаємовідносини обвинуваченого та потерпілої, підтверджені показаннями потерпілої ОСОБА_14 (онуки загиблої) та свідків ОСОБА_15 (сестри загиблої) та ОСОБА_24 (батька обвинуваченого) , із яких вбачається, що між обвинуваченим та ОСОБА_10 були близькі дружні стосунки і смерть потерпілої не була вигідна для ОСОБА_6 , враховуючи обставини та умови за яких настала смерть потерпілої, спосіб, характер, механізм утворення, локалізацію та кількість спричинених тілесних їй ушкоджень, піддаючи ретельному аналізу безпосередньо досліджені докази суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не доведено умислу ОСОБА_6 на позбавлення життя ОСОБА_10 під час нанесення останній тілесних ушкоджень та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 саме за ч.2 ст. 121 КК України, а не за ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як видно із матеріалів провадження, при обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Зі змісту вироку вбачається, що при призначенні покарання суд врахував те, що обвинувачений задовільно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, ніде не працює, засобів до існування не має, злочин вчинив щодо особи похилого віку та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння .

Виходячи із встановлених місцевим судом даних щодо особи винного, враховуючи тяжкі наслідки від вчиненого злочину та думку потерпілої, яка в суді першої інстанції наполягала на призначенні ОСОБА_6 суворого покарання, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового злочину.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг з наведених в них підстав.

Враховуючи, що суд зарахував обвинуваченому строк переднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) тільки до дати ухвалення вироку, порядку ст.404 КПК України зарахуванню підлягає також час до набрання вироком законної сили.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1709.2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) в строк відбування покарання ОСОБА_25 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18.09.2018 року по 10.07.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_26