Провадження № 1-кс/643/7634/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2019 рокуслідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Московського районного суду м. Харкова клопотання слідчого Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000128 від 11.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна,

встановив:

29 листопада 2019 року до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею.
Розгляд клопотання проведено у відсутність слідчого, оскільки будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду клопотання, останній до суду не прибув, про поважність причин неявки не повідомив. Згідно ч.1 ст.172 КПК України неприбуття особи, яка подала клопотання не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалося.

Вивченням клопотання із долученими до нього додатками встановлено, що невстановлені особи 20.12.2016 надали до Московського районного у м. Харкові відділу ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області підроблену копію рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2007 про оголошення фізичної особи померлою, на підставі якої здійснено актовий запис №14 від 20.12.2016 про смерть вказаної особи.
У Журналі прийому заяв про поновлення актових записів (на підставі рішень суду) Московського районного у м. Харкові відділу ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області міститься запис від 16.12.2016 про звернення ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) із заявою про реєстрацію смерті особи на підставі рішення суду.
Московським районним у м. Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області 20.12.2016 за заявою ОСОБА_5 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2007 по справі №2-о-175/07 «Про оголошення фізичної особи померлою» здійснено актовий запис під №14 про смерть ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З копії рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2007 по справі №2-о-175/07, яка міститься в матеріалах №64/05.06-09 за заявою ОСОБА_5 , що зберігаються в Московському районному у м. Харкові відділі ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, вбачається, що на згаданій копії судового рішення мається відтиск печатки Київського районного суду м. Харкова.
При цьому, з листа голови Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2019 вбачається, що згідно алфавітних покажчиків цивільної справи про оголошення ОСОБА_6 померлою за період 2007-2008 років в суді не зареєстровано, а під №2-о-175/07 зареєстрована інша цивільна справа.
У Книзі обліку гербових свідоцтв за 2016 рік відділу ДРАЦС УДР ГТУЮ у Харківській області міститься запис №86 про витрачання бланка свідоцтва серії НОМЕР_1 для підтвердження факту смерті ОСОБА_6 (актовий запис під №14 від 20.12.2016) та видачі вказаного свідоцтва за заявою ОСОБА_5 (чоловіка) 20.12.2016.
Крім цього, У Книзі обліку гербових свідоцтв за 2016 рік відділу ДРАЦС УДР ГТУЮ у Харківській області міститься запис №99 про витрачання бланка свідоцтва серії НОМЕР_2 для підтвердження факту смерті ОСОБА_6 (актовий запис під №14 від 20.12.2016) та повторної видачі вказаного свідоцтва за заявою ОСОБА_5 (чоловіка) 28.12.2016.
З відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вбачається, що 28.12.2016 державним реєстратором П`ятої ХМДНК проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 1-619, виданого 28.12.2016 вказаною нотаріальною конторою.
У подальшому, за договором купівлі-продажу від 04.02.2017, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 (реєстровий №231), ОСОБА_5 продав вказану квартиру ОСОБА_4 .
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_6 пояснила, що з ОСОБА_5 не мешкає з 2000 року. Квартира АДРЕСА_1 25.04.1994 року була приватизована та поділена у двох рівних частках між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Враховуючи те, що ОСОБА_6 є живою, наведене вказує на використання підробленого судового рішення з метою реєстрації факту її смерті та заволодіння 1/2 квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання, орган досудового розслідування вважає, що є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею, тому що вважає, що таке майно може бути відчужене та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також те, що необхідно виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, та повернути право власності законним володільцям.

Згідно статей 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог КПК України, арешт може бути накладено на майно третьої особи з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе, зокрема до передачі майна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання про накладення арешту на вказане майно шляхом заборони відчуження підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у такий спосіб арешту майна, слідчий суддя вважає доцільним, оскільки в даному випадку такий спосіб забезпечує запобіганню можливості передачі майна.

Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження та не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно порушень вимог КПК України та чогось очевидно необґрунтованого та безпідставного.

Керуючись статтями 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею.
Заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, як виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцем, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (реєстрації прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вищевказаного арештованого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1