Провадження № 1-кс/592/8408/19

УХВАЛА

24 вересня 2019 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , старшого слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду в м. Суми скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

19.09.2019 року до ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, із змісту якої вбачається, що в провадженні СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000162 від 14.01.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ст. 386 КК України. 18.09.2019 року рекомендованим листом він отримав постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 від 16.09.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000162 у зв`язку з встановленням відсутністі в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ст. 386 КК України. Слід зазначити про те, що слідчий ОСОБА_5 у постанові не пояснює в чиїх саме діях встановлена відсутність складу злочину, а також у постанові спочатку згадується особа з прізвищем ОСОБА_6 , а потім особа ОСОБА_6 , а за таких обставин невідомо відносно якої особи проводилося досудове розслідування. Як вбачається з постанови, слідчий ОСОБА_5 повідомляє про проведення допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , які начебто не підтвердили факт вчинення ними кримінальних правопорушень, при цьому слідчий ОСОБА_5 не здійснив заходів на встановлення істини та не провів одночасних допитів між ним як потерпілим та зазначеними свідками, що вимагає закон за для усунення протиріч. Також слідчим ОСОБА_5 , як вбачається з постанови, приховано інформацію про його клопотання від 30.01.2017 року як потерпілого у кримінальному провадженні № 0000162 та постанови слідчого від 09.02.2019 року про задоволення зазначеного клопотання про внесення доповнень до відомостей, внесених до ЄРДР, щодо вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 189, 386, 387, 398 КК України, а за таких обставин розслідування за даними статтями не проводилося, що свідчить про умисну неповноту досудового розслідування та свідомого приховання тяжких і особливо тяжких злочинів. Також, слідчий ОСОБА_5 , порушуючи вимоги ст. ст. 55, 56 КПК України, не здійснив заходів повідомлення його про проведення допитів які проведені без його участі, таким чином, позбавивши його законного права потерпілого на участь у проведенні слідчих та процесуальних дій. Слідчим ОСОБА_5 . В оскаржуваній постанові умисно прихована інформація про вказівки процесуального керівника прокурора щодо активізації досудового розслідування кримінального провадження та прийняття законного кінцевого рішення про, що повідомляє керівник Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_12 в листі № 109-358-16 від 05.07.2019 року. Слід зазначити про те, що в даних вказівках йдеться про вжиття термінових заходів на встановлення свідків, які були присутні в приміщенні КПП Сумського ВП 03.03.2017 року та не були допитані. Особливо хоче загострити увагу на умисних діях слідчого ОСОБА_5 , який свідомо, з метою приховання злочинної діяльності осіб за попередньою змовою, здійснив затягування розслідування, проігнорував його вимоги про знаття відомостей з камер спостереження, які розташовані в холі та на сходах Сумського ВП за період часу з 15 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин 03.03.2017 року, а потім у постанові повідомляє про те, що записи не збереглись. Також слідчим ОСОБА_5 не здійснені заходи, спрямовані на встановлення номерів з`єднання мобільного телефону № НОМЕР_1 03.12.2018 року, який належить ОСОБА_7 з абонентами, які надавали їй вказівки як діяти та яким ОСОБА_7 описала його прикмети та наказала вивезти його та пустити під лід. Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно, неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і те, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що обтяжують чи пом`якшують його покарання, надати їм належну правову оцінку і забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Відповідно до ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічно повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. За таких обставин, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 КПК України, він звертається до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми та просить прийняти його скаргу до розгляду, скасувати постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 від 16.09.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000162 як незаконну, необґрунтовану та передчасну (вхідний № 48926/19 від 19.09.2019 року) (а. с. 1, 2) .

Із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 16.09.2019 року вбачається, що старший слідчий СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_5 , розглянувши матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 40000162 від 14.01.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ст. 386 КК України, встановив. У провадженні СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000162, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2017 року. Встановлено, що 13.01.2017 року до Сумського ВП ГУНП в Сумській області надійшла ухвала слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_13 від 06.01.2017 року про задоволення скарги ОСОБА_3 стосовно погроз фізичною розправою останньому та щодо зобов`язання внесення відомостей за його заявою до ЄРДР. Відомості по вказаному факту 14.01.2017 року було внесено до ЄРДР № 0000162 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. Крім того, 18.03.2017 року за фактом примушування свідка ОСОБА_7 до відмови від дачі показань адвокатом ОСОБА_6 дані було внесено до ЄРДР за № 0000075 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України. 18.04.2017 року матеріали кримінальних проваджень № 0000162 та № 0000075 були об`єднані в одне, якому було присвоєно номер № 0000162. В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілого ОСОБА_3 , який пояснив про те, що 03.12.2016 року близько 17 години 00 хвилин, знаходячись поряд з ТЦ Лавина , у нього виникла словесна сварка з його колишньою дружиною ОСОБА_7 , в ході якої остання погрожувала йому фізичною розправою. Допитана в якості свідка ОСОБА_7 заперечила свою причетність до вказаних вище погроз ОСОБА_3 . Крім того, було повторно допитано в якості потерпілого ОСОБА_3 , який пояснив про те, що 22.12.2016 року в телефонній розмові йому погрожувала колишня дружина ОСОБА_7 та невідома йому особа фізичною розправою та вбивством. Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що непричетна до вказаного факту кримінального правопорушення та зазначила про те, що жодних погроз фізичною розправою та вбивством ОСОБА_3 не було, свій телефон ніколи нікому не передавала. Допитана в якості свідка ОСОБА_8 , продавець кіоску Побутова хімія , пояснила про те, що з приводу погроз фізичною розправою та вбивством у телефонній розмові ОСОБА_14 до ОСОБА_3 їй нічого не відомо, зі ОСОБА_3 вона не знайома, а також вказала на те, що 22.12.2016 року ОСОБА_7 не бачила та телефоном останньої ніколи не користувалася. Було допитано в якості свідка ОСОБА_9 , який пояснив про те, що стосовно ОСОБА_3 та інших осіб погроз фізичною розправою, вбивством та примушування до відмови від свідчень не вчиняв. Допитана в якості свідка ОСОБА_10 пояснила про те, що 03.03.2017 року вона знаходилась на чергуванні на посту КПП Сумського ВП, приблизно о 15 годині 30 хвилин до КПП підійшли особи, яких викликав слідчий ОСОБА_11 , вони записались в журналі реєстрації відвідувачів. Поряд стояв ОСОБА_3 , який у грубій формі відмовився називати місце свого мешкання в присутності інших двох осіб, назвав їх бандитами , виражався в їх бік нецензурними словами, на що чоловік, який був захисником жінки, сказав, що не бажає далі з ним спілкуватись, після чого чоловік та жінка самостійно вийшли на вулицю. Допитаний в якості свідка слідчий СВ Сумського ВП ОСОБА_11 пояснив про те, що 03.03.2017 року о 15 годині 00 хвилин за його викликом до Сумського ВП прийшли ОСОБА_7 зі своїм адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . У подальшому ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_6 записались у книзі відвідувачів, а ОСОБА_3 відмовився називати адресу свого мешкання в присутності ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 , у зв`язку з чим між ними виникла словесна суперечка, під час якої останні самостійно, кожен без будь-якого примусу вийшли з приміщення Сумського ВП. Повторно допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила про те, що 03.03.2017 року на запрошення слідчого ОСОБА_11 спільно зі своїм адвокатом ОСОБА_6 вона прибула до Сумського ВП, де зустріла ОСОБА_3 . Під час запису до книги реєстрації відвідувачів ОСОБА_3 відмовився називати місце свого проживання у їх присутності, ображаючи при цьому її та адвоката ОСОБА_6 нецензурною лайкою. У зв`язку з небажанням терпіти такого ставлення до себе, ОСОБА_7 вирішила покинути приміщення Сумського ВП, адвокат ОСОБА_6 пішов за нею. ОСОБА_7 попросила перенести проведення запланованих слідчих дій. Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив про те, що 03.03.2017 року о 15 годині 00 хвилин він прибув до Сумського ВП спільно зі ОСОБА_7 , інтереси та права якої він захищає згідно договору укладеного між ними. В холі вони зустріли ОСОБА_3 , який спровокував конфлікт, у зв`язку з чим ОСОБА_7 добровільно вийшла з приміщення відділу поліції. До відмови від проведення слідчих дій та від надання показів ОСОБА_7 не примушував. Крім того, в ході досудового розслідування було встановлено, що відеозаписи з камер спостереження, які розташовані в холі та на сходах Сумського ВП за період часу з 15 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин 03.03.2017 року не збереглись, оскільки відеореєстратор зберігає інформацію за 10 11 діб, а потім здійснюється автоматичне знищення інформації. Було отримано копії сторінок з журналу реєстрації відвідувачів Сумського за 03.03.2017 року, де мається запис: № 48. ОСОБА_3 . Відмовився називати адресу. Сумський ВП не відвідував . Було допитано в якості свідка інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_15 та інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_16 , які виїздили 03.12.2018 року до ТЦ Лавина , які пояснили про те, що вони не чули ніяких погроз з боку ОСОБА_7 на адресу потерпілого ОСОБА_3 . Допитаний в якості свідка адвокат ОСОБА_6 , який пояснив про те, що не примушував та не здійснював фізичного чи психологічного впливу на ОСОБА_7 . У своїх поясненнях ОСОБА_7 також пояснила про те, що примус, тиск чи примушування адвокатом ОСОБА_6 до відмови від дачі показань до неї не здійснювались. Відмову від проведення слідчої дії остання пояснила тим, що має на те повне конституційне право як кожен громадянин України. Ч. 1 ст. 129 КК України передбачена погроза вбивством, якщо були на те реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується дією у вигляді погрози вбивством, тобто виявлення ззовні наміру позбавити іншу людину життя. Погроза повинна бути конкретною і реальною, тобто з`ясування форми, місця, часу, обстановки її висловлення, характер попередніх відносин між потерпілою та винним і особу винного, а також встановити, що дійсно винний вчинив такі дії до побоювання потерпілого, в тому числі очевидців погрози та інших осіб, які про неї дізналися, тобто будь-які реальні погрози в даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування не знайшли свого підтвердження. Ст. 386 КК України передбачено саме примушування до відмови від давання показань шляхом погрози вбивством, насильством, знищення майна цих осіб чи їх близьких родичів або розголошення ганебних відомостей. Примус полягає у активному психологічному впливі, способом вчинення якого є погроза вбивством, насильство, знищення майна та розголошення відомостей, шо ганьблять свідка, потерпілого, експерта та їх близьких родичів. В даному кримінальному провадженні доводи потерпілого спростовані, так як адвокат згідно Закону України Про адвокатську діяльність , професійної етики адвокатів та договору, на умовах яких зобов`язаний як захисник роз`яснити підзахисній конституційні право на захист, не знайшли свого підтвердження. На підставі вищевикладеного в даному об`єднаному кримінальному провадженні аналіз зібраних доказів свідчить про відсутність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ст. 386 КК України. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, постанов: 1. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2017 року, закрити у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ст. 386 КК України. 2 Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 3. Копію постанови направити прокурору. 4. Указана постанова може бути оскаржена відповідно до ст. ст. 303, 304 України слідчому судді протягом десяти днів з дня отримання її копії (а. с. 5 8) .

В судовому засіданні ОСОБА_3 надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. Він просив скасувати постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 від 16.09.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000162 як незаконну, необґрунтовану та передчасну.

В судовому засіданні старший слідчий СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_5 пояснив про те, що ним були проведені усі слідчі дії, він всебічно та повно дослідив обставини кримінального провадження, він надав належну правову оцінку обставинам та прийняв законне та неупереджене процесуальне рішення, в межах своєї компетенції вжив всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення, застосував всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, скористався у повному обсязі наданими йому повноваженнями, передбаченими ст. 40 КПК України, щодо проведення слідчих (розшукових) дій тощо. Він просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, виходячи з наступного. В ст. 284 КПК України зазначено чіткий перелік підстав закриття кримінального провадження, а саме: п. 2 ч. 1 ст. 284 України, згідно якому кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні кримінального правопорушення. В даному кримінальному провадженні нікому повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ст. 386 КК України, не повідомлялось, а тому у зв`язку з цим мова про наявність в діяннях певних чи конкретних осіб складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.129, ст. 386 КК України, йти не може. Технічна описка в написанні особи з прізвищем ОСОБА_6 та особи з прізвищем ОСОБА_6 не впливає на правильність викладення обставин в постанові слідчого. Вказані особи не мають причетності щодо вчинення ними кримінальних правопорушень, а є лише свідками, які в своїх поясненнях зазначили про відсутність вказаних обставин правопорушення, які зазначає скаржник. Ст. 57 КПК України передбачено, що потерпілий зобов`язаний не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення. Щодо проведення одночасних допитів вона зазначила про те, що згідно ч. 9 ст. 224 КПК України, одночасний допит це слідча дія, яка застосовується до двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях. Розбіжності в показанням вказаних осіб відсутні. Ч. 1 ст. 223 КПК України передбачено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Ч. 2 ст. 223 КПК України визначає, що підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. В даному кримінальному провадженні необхідність проведення даної слідчої дії відсутня. Щодо отримання постанови про задоволення клопотання вона зазначає про те, що такої постанови від 09.02.2019 не було, в 2019 році таких рішень слідчим не приймалось. А стосовно клопотання від 30.01.2017 року то вона зазначає про те, що 07.02.2017 року скаржника було визнано потерпілим. Винесена постанова про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо клопотання обґрунтована тим, що в ході досудового розслідування за вказаними фактами ознак вчинення даних кримінальних правопорушень не виявлено, тому підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та перекваліфікації кримінального правопорушення зі ст. 129 КК України на ст. ст. 189, 387, 398 КК України не вбачаються. Згідно ст. 214 КПК України відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться на підставі заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, а не на підставі клопотання. По-четверте, як зазначив скаржник, що дані ст. ст. 189, 387, 398 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами. Вона хоче спростувати його доводи, адже це статті, санкції яких передбачають максимальне покарання у виді позбавлення волі до 5 років, а це є злочин середньої тяжкості. Кожна з цих статей мають різний склад злочину, що унеможливлює внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань під одним реєстраційним номером. Ст. 57 КПК України потерпілий зобов`язаний не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення. Ст. 224 КПК України передбачено, що допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати. Кожний свідок допитується окремо, без присутності інших свідків. Громадянин може відмовитися від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, адже це конституційне право кожного. Ч. 6 ст. 223 КПК України визначено, що слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній. Згідно ч. 8 ст. 224 КПК України особа має право не відповідати на запитання з приводу тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника тощо) . Слідчим було вжито всіх термінових заходів на встановлення свідків, які були присутні в приміщенні КПП Сумського ВП 03.03.2017 року. Дані особи були допитані, вказівки процесуального керівника були виконані слідчим в повному обсязі. Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені 18.03.2017 року за заявою скаржника від 15.03.2017 року. Слідчим було надано запит на встановлення запису в приміщенні КПП Сумського ВП 03.03.2017 року з камер відеоспостереження, на який було отримано відповідь про те, що запис не зберігся у зв`язку з автоматичним знищенням за період 10 11 діб, а тому приховування злочинної діяльності та свідомого затягування досудового розслідування в діях слідчого відсутні, адже часові рамки внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2017 року та події, які відбувалися 03.03.2017 року в КПП Сумського ВП навіть не входять в поточний період запису відеоспостереження 10 11 діб (часовий проміжок 15 діб) . Клопотання чи заяви відносно встановлення номерів з`єднання мобільного телефону НОМЕР_2 у 2018 році, а саме: 03.12.2018 року, відсутні. Також вона зазначила про те, що до суду було направлено клопотання на отримання тимчасового доступу до речей та документів стосовно встановлення номерів з`єднання мобільного телефону ( НОМЕР_2 ) , який належить ОСОБА_7 в період часу з 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин 03.12.2016 року. На підставі ухвали слідчого судді було отримано інформацію у мобільного оператора ПрАТ ВФ Україна, а саме: вхідних та вихідних дзвінків ОСОБА_7 . Згідно наданої інформації слідчим було перевірено, кому телефонувала ОСОБА_7 та було складено довідку про те, що зазначені особи не становлять реальної загрози життю та здоров`ю скаржнику, так як зазначав скаржник, особи, які раніше судимі, а в даному переліку телефонних дзвінків були такі власники телефонних номерів: скаржник ОСОБА_3 , мати та сестра ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_7 ОСОБА_6 , працівник соціальної служби та працівник патрульної поліції, а тому даний факт не підтвердився. Вона просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження.

Розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, вислухавши його пояснення та думку, вислухавши пояснення та думку прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , вислухавши пояснення та думку старшого слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_5 , дослідивши та перевіривши додані до скарги копії документів, дослідивши та перевіривши матеріали закритого кримінального провадження № 0000162, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, прихожу до наступного висновку.

Вважаю, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000162 від 14.01.2017 року за ст. 386 КК України, було закрите з дотриманням всіх вимог КК України та КПК України, виходячи з наступного. Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується: - перешкоджанням явці свідка до суду, органів досудового слідства або дізнання шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цих осіб чи їх близьких родичів або шляхом розголошення відомостей, що їх ганьблять; - примушування їх до відмови від давання показань чи висновку таким же шляхом; - підкупу цих осіб з такою ж метою. Допитана по даному кримінальному провадженні в якості свідка ОСОБА_17 пояснила про те, що 03.03.2017 року вона прибула за викликом слідчого ОСОБА_11 до Сумського ВП ГУНП в Сумській області для проведення слідчих дій, а саме: для одночасного допиту зі ОСОБА_3 . Використовуючи своє право на захист, вона прибула для проведення одночасного допиту разом із захисником адвокатом ОСОБА_6 . Перебуваючи на КПП Сумського ВП ГУНП та зареєструвавшись у книзі відвідувачів вона разом із захисником адвокатом ОСОБА_6 чекала коли реєстрацію в книзі відвідувачів здійснить ОСОБА_3 . На запитання співробітника поліції до ОСОБА_3 про його місце проживання, ОСОБА_3 , використовуючи нецензурну лексику, почав називати ОСОБА_18 та її захисника бандитами , всіляко провокуючи їх на конфлікт, ображаючи людську честь та гідність. Не бажаючи терпіти до себе такого відношення, ОСОБА_18 вийшла з приміщення СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області і більше в цей день до приміщення Сумського ВП ГУНП в Сумській області не заходила (а. к. п. 149, 150) .

Аналогічні пояснення в даному кримінальному провадженню дав захисник адвокат ОСОБА_6 , який додатково пояснив про те, що після того, як ОСОБА_18 самостійно залишила приміщення Сумського ВП ГУНП в Сумській області, йому не залишалось нічого іншого, як піти слідом за нею (а. к. п. 147, 148, 155) .

Потерпілим в даному кримінальному провадженні може бути в тому числі свідок, в даному випадку ОСОБА_17 .

З боку ОСОБА_17 до правоохоронних органів не надходило жодних заяв чи повідомлень про те, що її захисник ОСОБА_6 якимось чином перешкоджав її явці (або здійснював тиск в будь-якій формі на неї з цією метою) до слідчого для проведення слідчих дій.

Таким чином вважаю, що скаржником ОСОБА_3 в скарзі не було наведено жодних доказів вчинення захисником адвокатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України, виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_17 , яка є потенційною потерпілою від кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України, не вказує на якісь протиправні дії з боку захисника адвоката ОСОБА_6 , направленні на її нез`явлення до слідчого ОСОБА_11 для проведення слідчих дій.

Слідчий ОСОБА_11 до правоохоронних органів із заявою про проведення перевірки дій захисника адвоката ОСОБА_6 по перешкоджанню ОСОБА_17 з`явленню до нього для проведення слідчих дій не звертався.

Крім того, санкція ст. 386 КК України передбачає наступні види покарань: штраф від п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправні роботи на строк до двох років, арешт на строк до шести місяців.

Відповідно до ст.12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тому злочин, передбачений ст. 386 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Оскільки з моменту вчинення захисником адвокатом ОСОБА_6 дій, які, на думку заявника, є злочином, передбаченим ст. 386 КК України (03.03.2017 року) до моменту винесення оскаржуваної постанови слідчим (16.09.2019 року) минуло більше двох років, відтак строк притягнення до кримінальної відповідальності за вказаним злочином сплинув.

Вважаю, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000162 від 14.01.2017 року за ч. 1 ст. 129 КК України закрите з дотриманням всіх вимог КК України та КПК України виходячи з наступного.

Об`єктивна сторона даного злочину характеризується погрозою вчинити вбивство за наявності реальних підстав побоюватися виконання такої погрози, обов`язковою ознакою складу злочину є реальність погрози, якою вона буває у випадках, коли потерпілий має підстави боятись її виконання.

Якщо сам потерпілий не вірить у реальність погрози, то сама по собі погроза складу злочину не містить, а відтак відсутня подія кримінального правопорушення.

Допитаний в даному кримінальному провадженні як потерпілий ОСОБА_3 не довів реальність погрози, які начебто виказувала в його адресу ОСОБА_17 . В своїх показаннях потерпілий ОСОБА_3 звертав увагу слідчого та намагався сконцентрувати його увагу на проведенні радіорозвідки, інших слідчих та розшукових дій, не переконав і не намагався переконати слідчого в тому, що погроза, яка нібито висловлювалась ОСОБА_17 , є для нього реальною (а. к. п. 90, 91, 93 98) .

Допитана в даному кримінальному провадженні в якості свідка ОСОБА_17 вказала на те, що ніяких погроз, а тим більше вбивством ОСОБА_3 ніколи не виказувала (а. к. п. 71, 72) .

Таким чином вважаю, що скаржником ОСОБА_3 в скарзі не наведено жодних доказів вчинення ОСОБА_17 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 КК України, виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_3 не навів жодного доказу того, що він реально сприймав погрозу його життю, яку нібито виказувала в його адресу ОСОБА_17 .

В матеріалах закритого кримінального провадження не міститься жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_17 виказувала будь-які погрози на адресу ОСОБА_3 .

Крім того, Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, ч. 1 ст. 284 КПК України було доповнено абзацом, відповідно до якого слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Цим же законом було змінено і ч. 1 ст. 219 КПК України, та було зазначено про те, що максимальний строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить 12 місяців у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.

Згідно п. 4 § 2 розд. 4 Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII норми ст. ст. 219, 284 КПК України щодо строків досудового розслідування та закриття кримінально провадження слідчим або прокурором не мають зворотної дії в часі, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом.

Оскільки Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII набрав чинності 15.12.2017 року, тому змінені ним норми ст. ст. 219, 284 КПК України щодо строків досудового розслідування та закриття кримінально провадження слідчим або прокурором застосовуються до справ, відомості про кримінальне правопорушення в яких були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після 16.03.2018 року. Тому слідчий, прокурор під час досудового розслідування в провадженні, в якому відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань до 16.03.2018 року, не мають правових підстав закрити кримінальне провадження, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

З огляду на ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення ухвалюється згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

При цьому зі змісту ст. 58 Конституції вбачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, тобто поліпшують її становище.

Конституційний Суд у рішенні від 26.01.2011 року № 1-рп/2011 зазначив про те, що поліпшення правового становища особи, яка вчинила злочин, здійснюється згідно із законом, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (п. 4 мотивувальної частини) .

Оскільки, зважаючи на положення ст. 5 КПК України, а також на те, що закінчення строків досудового розслідування є підставою для закриття кримінального провадження, що, безумовно, поліпшує становище особи та скасовує її відповідальність, змінені положення ст. 219 КПК України мають зворотну дію в часі, попри будь-які обмеження. Адже ретроспективна дія закону, що поліпшує становище особи, встановлена ст. 58 Конституції, а змінені положення ст. 219 КПК України суперечать їй.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 року, оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинний до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Отже, застосування ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII) лише до осіб, інтереси яких обмежуються кримінальними провадженнями, щодо яких відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після 16.03.2018 року, та незастосування цієї норми до інших буде суперечити ст. 58 Конституції України, а також матиме ознаки дискримінації в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим у правовій державі.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини виходить із того, що дискримінація особи за будь-якими ознакам не допускається (рішення у справах Chabauty v. France , Van der Heijden v. Netherlands ) .

Протилежний підхід до усунення колізій правових норм суперечитиме вимогам та практиці ЄСПЛ щодо передбачуваності правової норми.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі Щокін проти України визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали б можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу якості закону . Коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Таким чином, якщо 12-місячний строк сплив, а орган досудового розслідування не прийняв будь-якого процесуального рішення, передбаченого в ст. 283 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Відповідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000162 від 14.01.2017 року, фабула справи є такою, що в грудні 2016 року ОСОБА_17 погрожувала ОСОБА_3 вбивством, а в березні 2017 року ОСОБА_6 перешкоджав явці свідка ОСОБА_17 до органів досудового розслідування. Як вбачається з приведеної фабули справи, вона розслідується саме відносно ОСОБА_17 та ОСОБА_6 (а. к. п. 1, 2) .

Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини, прихожу до висновку про те, що порушення органом досудового розслідування строків досудового розслідування, передбачених ст. 219 КПК України, а саме: з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 12 місяців сплинуло, але досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000162 не закінчено. Процесуальних документів щодо зупинення кримінального провадження, прокурором слідчому судді надано не було.

Відтак у слідчого були всі підстави закрити кримінальне провадження, оскільки строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Також на думку слідчого судді, законодавець вніс зміни до ст. 284 КПК України, а саме: щодо абз. 2 ч. 1, які надають можливість слідчому, прокурору закрити кримінальне провадження у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру, саме тому, щоб стимулювати орган досудового розслідування вживати вичерпних заходів, передбачених кримінально-процесуальним законодавством, до закінчення розслідування у встановлений Законом строк, і щоб кожна особа яка винна у вчинені злочину вчасно понесла покарання передбачене кримінальним законодавством, а права та інтереси невинної особи не обмежувались, або стосовно неї не велось кримінальне переслідування.

Таким чином, прихожу до висновку про те, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження слід відмовити.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. ст. 21, 303 310, 375, 376 КПК України; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до суду апеляційної інстанції Сумського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1