Справа № 125/1326/15-к
Провадження №11-кп/801/937/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000093 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13.11.2017, яким засуджено

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинянка, жителя АДРЕСА_1 ;

-за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_9 від покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто з ОСОБА_9 , процесуальні витрати в розмірі 3666 (три тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 11 копійок.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 28 листопада 2010 року близько 17-ої години, перебуваючи біля сільського ставу у с. Маньківці Барського району Вінницької області, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи, що вчиняє протиправно та бажаючи діяти саме таким чином, наніс ОСОБА_7 , що стояв на карачки, один удар коліньми по спині в ділянку лівого плеча. В результаті таких дій ОСОБА_9 у ОСОБА_7 мало місце тілесне ушкодження у вигляді передньо-нижнього вивиху лівої плечової кістки, що викликало тривалий розлад здоров`я та стійку втрату загальної працездатності менш як на третину і за цими ознаками відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити.
На думку адвоката вирок місцевого суду є необґрунтованим і невмотивованим, а його винуватість у вчиненні інкримінованого ОСОБА_9 злочину не підтверджується ні матеріалами кримінального провадження, ні дослідженими в судовому засіданні доказами.
Суд у вироку безпідставно послався як на обґрунтування винуватості ОСОБА_9 на показання свідка ОСОБА_10 , який є сином потерпілого та був ініціатором конфлікту. Водночас, суд не взяв до уваги і визнав недопустимими показання інших у справі свідків з мотивів того, що вони є родичами засудженого.
Крім того, адвокат зазначає, що місцевий суд безпідставно відхилив заявлене стороною захисту клопотання про допит судово-медичних експертів та, пославшись у вироку на висновок комісійної експертизи від 12 травня 2015 року № 52/13, не навів мотивів, виходячи з яких, він не взяв до уваги висновку судово-медичної експертизи від 16 листопада 2012 року № 182-к, згідно з яким тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути як за обставин, на які посилається у своїх показаннях сторона захисту, так і за обставин, на які посилається потерпілий. Наведене, на думку адвоката, свідчить про неповноту судового розгляду, на яку не звернув уваги апеляційний суд.
Також адвокат посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять інформації про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про повідомлення ОСОБА_9 про підозру та закінчення досудового розслідування та здійснено з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, 16 червня 2015 року йому були надані матеріали кримінального провадження для ознайомлення як підозрюваному, однак у цей час ОСОБА_9 ще перебував у статусі свідка, тому що лише 22 червня 2015 року йому було повідомлено про підозру. Вказане, на думку адвоката, призвело до порушення його права на захист.
Крім того, місцевий суд безпідставно стягнув із ОСОБА_9 на користь потерпілого суму відшкодування процесуальних витрат, оскільки потерпілий до початку судового розгляду цивільного позову не заявляв і обставини понесення потерпілим процесуальних витрат, усупереч п. 3 ч. 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не були предметом доказування.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку адвоката та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката та закрити кримінальне провадження, потерпілого, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, прокурора, який просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката слід залишити без задоволення.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України ухвалив законне, обґрунтоване рішення відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України.
Так, в дотримання вимог ст. 91 КПК України з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження суд перевірив та безпосередньо дослідив докази, отримав усно показання учасників кримінального провадження.
Суд першої інстанції дав належну оцінку показам ОСОБА_9 , свідкам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які зацікавлені, оскільки є родичами обвинуваченого, а свідок ОСОБА_13 , яка зазначила у суді, що мала конфлікт з потерпілим ОСОБА_7 , проаналізував їх в сукупності, прийняв до уваги наявні в матеріалах кримінального провадження висновки судово-медичних експертиз, в тому числі висновок СМЕ від 16.11.2012 року за № 162-К, в якому було зазначено , що тілесні ушкодження у ОСОБА_7 можливо були спричинені через падіння та не взяв показання цих свідків до уваги.
Факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_9 знайшов підтвердження у доказах, а саме у заяві ОСОБА_7 , від 29.11.2010 (а.с. 68, т. 3), в якій він на ОСОБА_9 вказує, як на особу, що нанесла йому тілесні ушкодження; протоколом від 05.08.2011 відтворення обстановки і обставин події (а.с. 77-85, т. 3), в якому зафіксовано пояснення потерпілого ОСОБА_7 про те, як, в якому місці, яким чином ОСОБА_9 наносив йому тілесні ушкодження; протоколом від 05.08.2011 відтворення обстановки і обставин події (а.с. 86-92, т. 3) і протоколом від 18.05.2012 відтворення обстановки і обставин події (а.с. 97-102, т. 3), в якому зафіксовано пояснення свідка ОСОБА_10 про місце і спосіб нанесення ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження; актом судово-медичного обстеження № 293 від 29.11.2010 (а.с. 74, т. 3) та актом судово-медичного дослідження № 105 від 24.05.2011 (а.с. 75, т. 3), в яких зроблено висновок, що 28 листопада 2010 року при обставинах, на які вказує ОСОБА_7 йому було спричинено середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого вивиху лівого плеча; висновком комісійної експертизи № 131-к від 28 серпня 2012 року (а.с. 114-118, т. 3), яким підтверджено висновки попередніх експертиз про характер, давність і ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і встановлено механізм їх заподіяння: прикладання травмуючої сили на задню поверхню ділянки лівого плеча у напрямку сили ззаду наперед, зверху вниз та ззовні; висновком комісійної судово-медичної експертизи № 52/13 від 12.05.2015 (а.с. 122-133, т. 3), відповідно до якого передньо-нижній вивих лівої плечової кістки у ОСОБА_7 міг утворитися від дії значної сили на задню поверхню лівого плечового суглобу у напрямку ззаду наперед при відведенні руки назовні і не міг утворитися при падінні з висоти власного зросту лівим боком на тверду поверхню.
При цьому, приймаючи як доказ висновок комісійної судово-медичної експертизи № 52/13 від 12.05.2015 суд першої інстанції належним чином умотивував, з яких підстав його прийнято.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Твердження захисника щодо порушення судом такої засади кримінального провадження як змагальність сторін, порушення права обвинуваченого на належний захист не знайшли свого підтвердження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на підставі угоди укладеної між обвинуваченим ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_8 05.04.2017 року, остання приймала участь у судовому розгляді кримінального провадження.
Відмова суду в задоволенні клопотання про виклик експертів у судове засідання для дачі пояснень по висновкам не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування вироку, як зазначає захисник, оскільки обґрунтованих мотивів для допиту експерта в суді захист не навів.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо порушення права обвинуваченого на захист під час підготовчого засідання та наявності підстав для повернення обвинувального акту.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що 09.03.2017 відбулося підготовче судове засідання відповідно до вимог ст. 314 КПК України, у якому суд, перевіривши відповідність вимогам КПК України обвинувального акта, прийняв рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.
Обвинуваченому ОСОБА_9 роз`яснено було права та обов`язки, в тому числі право на захист та в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_9 від 29.11.2016 про повідомлення та вручення пам`ятки про права та обов`язки обвинуваченого (а.с. 63 т. 2).
Однак, доводи апеляційної скарги адвоката про вирішення питання про стягнення процесуальних витрат підлягають більш ретельному вивченню.
Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.
Відповідно до приписів цієї норми права у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір процесуальних витрат.
Частина 2 ст. 92 КПК покладає обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат на сторону, що їх подає.
Так, під час судового розгляду в судових засіданнях від 06 вересня 2017 року та від 10 листопада 2017 року, потерпілий подав оригінали квитків на проїзд в автобусі, тролейбусі, трамваї, чеків на придбання квитків, а також оригінали інших квитанцій, які судом було долучено до матеріалів кримінального провадження (т. 3 а.с. 19-20, 63).
Однак, майже усі чеки та квитанції не містять будь яких відомостей щодо часу та дати, а ті чеки у яких вона зазначена. Як пояснив потерпілий ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду, він точно не пам`ятає, а можливо це були поїздки в лікарню чи на виклики слідчого.
Згідно матеріалів кримінального провадження потерпілий був присутній на 30 судових засіданнях. Інші відомості в справі відсутні, а тому перевірити достовірність пояснень потерпілого суд не може. Клопотання від потерпілого чи від прокурора не надходило.
В судовому засіданні, Суд пропонував потерпілому ОСОБА_7 усунути недоліки та уточнити в які з поданих ним квитанцій та чеків стосуються яких поїздок і куди, однак зробити це потерпілий відмовився, тому колегія суддів ретельно проаналізувавши та надавши відповідну оцінку, встановила, що потерпілий ОСОБА_7 не довів розмір процесуальних витрат.
Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині стягнення процесуальних витрат та відмовити в їх стягненні з обвинуваченого.
Інші підстави передбачені ст. 409 КПК України для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13.11.2017, щодо ОСОБА_9 , в частині стягнення процесуальних витрат, скасувати.

Відмовити потерпілому ОСОБА_7 в стягненні з обвинуваченого ОСОБА_9 3666,11 грн процесуальних витрат.
В решті вирок суду залишити без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4