233 № 233/4984/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого

судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000721 від 10 червня 2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, «питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000721 від 10 червня 2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 звернулась до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки не перестали існувати обставини та ризики передбачені п.1 та 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані при вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу останньому, яке підтримала в судовому засіданні та наполягала на його задоволенні.

Потерпіла ОСОБА_6 просила не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 , заперечуючи щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись відсутність намірів впливу на потерпілу та ухилення від явки до суду, просив, врахувати, що є батьком двох неповнолітніх дітей та змінити запобіжний захід на більш м`який такий, як домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 , заперечував проти заявленого прокурором клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового засідання, суд встановив таке.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого(ч.1). Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу(ч.2)
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2019 року.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості його зміни на більш м`який, суд вважає, що на час розгляду справи не зникли підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за особливо тяжке кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років може бути визнане ОСОБА_8 більш небезпечними ніж втеча;
До того ж суд вважає, що ризик передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

незаконно впливати на потерпілу в кримінальному провадженні, об`єктивно перестав існувати, оскільки потерпіла ОСОБА_6 , безпосередньо надала особисті свідчення в судовому засіданні та змусити її змінити свідчення не може вплинути на подальший хід судового розгляду
Враховуючи обставини інкримінованого злочину та особу, яка до нього причетна, приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого та заперечення сторони захисту, суд вважає, що на даний час прокурор в судовому засіданні довела наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Існуючий вищенаведений ризик, передбачений ст.177 КПК України, який суд оцінює у сукупності, а не окремо, унеможливлюють зміну обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше так, і на зараз, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Зазначений ризик виправдовує продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Обґрунтовуючи доцільність продовженняобвинуваченому ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, суд враховує, правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Крім того у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаному ризику, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
При цьому суд зазначає, що усні посилання сторони захисту, на те, що ОСОБА_8 є батьком малолітніх дітей, самі по собі не свідчать про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими; вік обвинуваченого, стан його здоров`я, враховуючи заяви сторони захисту, зважаючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого, тобто до 04 жовтня 2019 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_8 не даючи оцінки зібраним доказам та приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, дійшов висновку, що усунення існуючого ризику і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого буде можливе при продовженні строку дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризику не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_9 , судом на теперішній час не встановлено.
З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема із обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину із застосуванням насильства, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 29 листопада 2019 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_8 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3