Дата документу 14.08.2019 Справа № 320/3336/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1142/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/3336/17
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 005919, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи вирок в частині кваліфікації кримінального правопорушення, призначеного покарання та звільнення його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, не згоден з рішенням суду щодо часткових задоволень цивільних позовів потерпілого та цивільного позивача у кримінальному провадженні. Вважає рішення суду в цій частині незаконним, таким, що не відповідає дійсності та прийнятим не у відповідності із Законом. Позивачем ОСОБА_9 заявлено до нього цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

ОСОБА_9 просив суд стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень та понесену матеріальну шкоду у розмірі 27950 гривень - витрати на поховання батька ОСОБА_10 , який загинув у ДТП.

Свої заявлені вимоги позивач мотивував тим, що йому у зв`язку із смертю його батька внаслідок ДТП була заподіяна моральна шкода, оскільки він та його батько були дуже близькі, підтримували сімейні стосунки, він міг порадитися з батьком з будь-якого приводу та відчував батьківську підтримку. Після смерті батька він почав погано спати, відчував душевні страждання, пов`язані з втратою близької людини. Також позивач вказував на те, що загиблий дружно жив разом з його матір`ю ОСОБА_11 і тепер мати одна, постійно плаче та знервована. Але, вказаний факт не відповідає дійсності, оскільки позивач та загиблий ОСОБА_10 стосунки не підтримували. ОСОБА_10 постійно проживав не з ОСОБА_11 , а з ОСОБА_12 у іншому населеному пункті на протязі останніх семи-восьми років, де вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а саме жили у фактичних шлюбних відносинах.

Факт проживання ОСОБА_13 однією родиною з ОСОБА_12 , а не з ОСОБА_11 підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - сусіди загиблого із села Північне Мелітопольського району. Після цього і сам позивач визнав, що загиблий ОСОБА_13 проживав у іншому населеному пункті, ніж він та його мати.

При обґрунтуванні вимог про стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_9 посилався на те, що матеріальна шкода складається з витрат, яких він зазнав у поховальному бюро у розмірі 5950 гривень та організації поминального обіду на 250 персон вартістю 22000 (двадцять дві тисячі) гривень.

На підтвердження своїх вимог позивач додав до позову копію товарного чеку № Д/з №126 від 08.11.2016 року, виписаного ФОП ОСОБА_16 де вказано, що загальна вартість ритуальних послуг склала 5 950 гривень, при цьому було зроблено знижку у розмірі 760гривень та ритуальне бюро отримало від держави допомогу на поховання ОСОБА_10 у розмірі 3390 гривень. При цьому у товарному чеку вказано, що ОСОБА_9 доплатив 1800 (одну тисячу вісімсот) гривень на поховання батька. Згідно розписки, яку додано до матеріалів кримінального провадження, він відшкодував вказані 1800 (одну тисячу вісімсот) гривень ОСОБА_9 і з вказаними доводами суд погодився.

Позивач бажав стягнути з нього ще 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень начебто витрачені ним на організацію поминального обіду на 250 персон, і суд, не дивлячись на незаконність вимоги, задовольнив ці вимоги та стягнув з нього на користь ОСОБА_9 .

Згідно чинного законодавства ця вимога не могла бути задоволена судом з декількох підстав, а саме: позивач у якості письмового доказу надав накладну без номеру від 09 листопада 2016 року де вказано що ЧП «Назаренко» надано ОСОБА_9 поминальний обід у кількості 250 одиниць на суму 16250 гривень, горілку у кількості 80 пляшок на суму 5600 гривень та мінеральну воду у кількості 60 пляшок на суму 150 гривень. На накладній вказано суму до сплати 22 000 гривень. При цьому суду було наголошено, що вказана накладна не може бути доказом розрахунку, оскільки сама накладна по суті не є розрахунковим документом між фізичною особою та ЧП і не може прийматися судом як доказ сплати вказаних у накладній коштів. На накладній немає ні штампів, ні печаті, ні реквізитів сторін - тобто вказана накладна не є розрахунковим документом і не може бути доказом сплати ОСОБА_9 22 000 гривень на організацію поминального обіду.

Як наголошував у судовому засіданні він, його захисник, так і представник третьої особи - страхової компанії - поминальний обід не входить до витрат на поховання і його вартість не підлягає стягненню з нього.

Суд вказаний факт незаконності вимоги позивача проігнорував і у тексті вироку навіть не знайшло відображення його посилання та посилання захисту на вказані норми права, які говорять про незаконність вимоги про відшкодування вартості поминального обіду, окрім того вартість цього обіду не підтверджена жодним належним доказом.

Тому вважає, що в цій частині суд незаконно стягнув з нього на користь позивача ОСОБА_17 22000 (двадцять дві тисячі) гривень - витрати на поминальний обід.

Щодо відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_9 , то суд врахував 5000 (п`ять тисяч) гривень, сплачених раніше ним йому у рахунок часткового відшкодування моральної шкоди і стягнув з нього 95000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень.

Так, дійсно, позивач перетерпів моральних страждань через втрату батька, але розмір моральної шкоди, яку стягнув з нього суд, не відповідає розміру шкоди, спричиненому йому. Так, у суді знайшло підтвердження неправдивих стверджень позивача щодо проживання його разом із загиблим та їх близькі стосунки і сильні душевні страждання та переживання після смерті ОСОБА_10 . Вважає суму моральної шкоди дуже завищеною, такою, яка не відповідає розміру спричиненою його діями. Вважає, що моральна шкода у розмірі 20 000 гривень у вказаній ситуації буде відповідати розміру моральної шкоди, яку було заподіяно позивачу через втрату батька.

Позивачем ОСОБА_11 заявлено до нього цивільний позов про стягнення моральної шкоди, завданої злочином у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Суд при винесені вироку задовольнив цивільний позов частково і стягнув з нього на користь ОСОБА_18 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вважає вказане рішення суду незаконним, оскільки при обґрунтування цивільного позову позивач ОСОБА_19 посилалась на те, що у зв`язку із смертю її чоловіка внаслідок ДТП їй була заподіяна моральна шкода, оскільки вона з загиблим чоловіком були дуже близькі, підтримували сімейні стосунки, прожили разом, починаючи з 1972 року у злагоді та розумінні. Після смерті чоловіка у неї стався нервовий зрив, вона відчула душевну спустошеність, втратила сенс життя, стала проживати одна з постійним відчуттям тривоги.

Але, як з`ясувалося у судових засіданнях, при допиті свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , цивільний позивач ОСОБА_19 не проживала з загиблим ОСОБА_10 більш ніж вісім років і тим паче, загиблий протягом цих восьми років проживав однією сім`єю з іншою жінкою - ОСОБА_12 у іншому населеному пункті і ніяких стосунків із колишньою дружиною не підтримував, навіть не спілкувався з нею. Окрім того, син ОСОБА_10 від початку також стверджував, що його матір ОСОБА_11 та загиблий батько ОСОБА_10 проживали разом до дня смерті останнього, але після свідчень свідків заявив, що загиблий не проживав разом із ними, а жив у іншому населеному пункті, але де саме і з ким проживав він не знає.

Все це спростувало вказані у цивільному позові вищеназвані обґрунтування ОСОБА_11 щодо спричинення їй моральної шкоди, оскільки вона вже багато років не проживала разом із загиблим, який проживав однією родиною з іншою жінкою в іншому населеному пункті, ніяких дружніх стосунків не мали і вони навіть не спілкувалися. Це говорить про те, що користуючись ситуацією, цивільний позивач має мету збагатитися, при цьому навіть надає суду свідчення, які є неправдивими, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Тому вважає, що цивільний позов позивача ОСОБА_11 не підлягає задоволенню взагалі.

Просить вирок суду в частині вирішення цивільних позовів цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 змінити: частково задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_9 стягнувши з нього - ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. У іншій частині цивільного позову відмовити; у задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 до нього - відмовити. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 22 000 /двадцять дві тисячі/ гривень 00 коп., та моральну шкоду в розмірі 95 000 /дев`яносто п`ять тисяч/ гривень 00 коп. В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду завдану злочином в розмірі 50 000 /п`ятдесят тисяч/ гривень 00 коп. В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 07.11.2016 приблизно о 16.50 в темну пору доби водій ОСОБА_20 керував автомобілем ВАЗ-21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі з боку с. Північне в напрямку автодороги Харків - Сімферополь в Мелітопольському районі Запорізької області зі швидкістю приблизно 73,4-76,6 км/год, яка невідповідала безпечній швидкості за умовами видимості проїзної частини.
На шляху прямування водій ОСОБА_6 , маючи можливість своєчасно побачити велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався попереду нього в попутному напрямку на велосипеді не обладнаному світлоповертачами та освітлювальними приладами в межах його смуги руху, та маючи технічну можливість уникнути на нього наїзду, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого на відстані 245,0 м до перехрестя з Автодорогою Харків-Сімферополь скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .
В результаті наїзду велосипедист ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди в автомобілі швидкої медичної допомоги.
Своїми діями ОСОБА_6 порушив п.п. 12.2. 12.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»
12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення п. 12.3 ПДР України, вчинене водієм ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Згідно з висновком судової медичної експертизи № 497 від 08.11.2016 року причиною смерті ОСОБА_10 з`явилася поєднана тупа травма голови і тулуба з множинними переломами кісток скелета, що ускладнилася розвитком травматичного і геморагічного шоку.
При експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено такі пошкодження - поєднана тупа травма голови і тулуба:
- закрита черепно-мозкова травма: закритий лінійний перелом лобової кістки зліва, багатоосколкові переломи очноямкових частин лобової кістки зліва і справа і малих крил клиноподібної кістки: повні поперечні переломи обох носових кісток в середній третині; субарахноїдальні крововиливи - на тім`яних долях, на конвекситальной поверхні правої потиличної частки, на верхній і задній поверхні мозочка, на базальних поверхнях правої і лівої лобових часток, на базальної поверхні правої скроневої частки з переходом на базальну поверхню правої потиличної частки, на нижній поверхні довгастого мозку і моста; рани, садна, крововиливи в м`які тканини голови; травматичний набряк м`яких тканин, внутрішньошкірні крововиливи на верхніх повіках обох очей; крововилив в білкову оболонку лівого ока;
- закрита тупа травма тулуба: повний поперечний перелом тіла грудини на рівні 3-х міжреберій; повні поперечні переломи ребер справа (2-8 від передньої - до задньої пахвовій лінії; 2-9 - від навколохребтової до лопаточної лінії з наскрізним ушкодженням пристінкової плеври відповідно лінії перелом) 8-го ребра) і зліва (2-7 - від передньої - до задній пахвовій лінії; 2-6 - від навколохребтової до лопаточної лінії): множинні забої передньої і задньої поверхні обох легень; повні поперечні переломи тіл 4, 5 грудних хребців з пошкодженнями передньої поздовжньої зв`язки хребта відповідно лініям переломів; багатоосколкові переломи остистих відростків 3-5 грудних хребців; рана, садно, крововиливи в м`які тканини тулуба;
- садна правої руки, ніг; синці лівої ноги; рани правої кисті.
Комплекс ушкоджень у ОСОБА_10 , який привів до травматичного і геморагічного шоку - небезпечним для життя та спричинилим смерть ускладнень, в сукупності має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи обвинуваченого про необхідність зменшення розміру суми, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілого ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди та про відмову у стягненні з нього моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 , є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При розв`язанні цивільного позову потерпілих про відшкодування моральної шкоди місцевий суд, враховуючи характер вчиненого діяння, а також характер та обсяг душевних страждань потерпілих, їх тривалий час, що внаслідок ДТП останні втратили близьку людину, а саме батька та чоловіка, у зв`язку з чим вони перенесли емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, обуренням та тривоги, задовольнив позов потерпілого ОСОБА_9 повністю, а потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши на користь останньої замість заявленої суми у розмірі 100 000 грн., тільки 50 000 грн.

Колегія суддів вважає, що при визначені розміру цивільного позову місцевим судом повною мірою враховано вимоги статей 23, 1167 ЦК України, зокрема враховано глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, які втратили назавжди близьку людину, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди відповідно у сумі 95 000 грн. та 50 000 грн., який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_11 є розумним і справедливим, а тому навіть з врахуванням вищевказаних доводів останнього, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Не заслуговують доводи апелянта і про те, що суд безпідставно стягнув з нього моральну шкоду на користь потерпілої ОСОБА_11 , оскільки остання довгий час не проживала з загиблим, так як, незалежно від того, проживала вона чи не проживала з ОСОБА_21 на час вчинення злочину, вона офіційно є його дружиною, а тому має право на відшкодування шкоди, ці обставини були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка була стягнута на її користь з обвинуваченого.

Між тим, доводи апелянта про безпідставне стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 22 000 грн. на користь потерпілого ОСОБА_9 , є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Позивачем ОСОБА_9 було заявлено, зокрема про стягнення 22 000 грн. витрат на поховання (т. 1 а.с. 44). Однак, вирішуючи цивільний позов в цій частині суд першої інстанції не звернув увагу, що в заявлену до стягнення суму включено витрати на проведення поминального обіду, які не є витратами пов`язаними з похованням. Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання та придбання продуктів для обіду не відносяться до витрат на поховання.

Задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , та стягуючи із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого матеріальну шкоду в сумі 22 000 грн. суд включив витрати які не є складовою частиною процесу поховання, з достатньою повнотою не з`ясував чи відносяться вони до витрат передбачених у 1201 ЦК України та ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу".

За таких обставин, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з останнього матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 , у розмірі 22 000 грн., на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, слід змінити, відмовивши в ньому.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_6 , змінити.

Відмовити потерпілому ОСОБА_22 у задоволенні цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 22 000 грн.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: