ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1008/19 Справа № 173/369/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001486 за апеляційними скаргами та доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника - адвоката ОСОБА_10 , та прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_12 2015 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України є особою, раніше не судимою,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши ОСОБА_7 під варту в залі суду.
Строк покарання ухвалено обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 .
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він близько 15.00 годин 06 грудня 2017 року, разом з ОСОБА_13 прибули до місця мешкання ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_2 , де в одній із кімнат будинку почали вживати спиртні напої, які принесли із собою.
ОСОБА_7 з метою подальшого продовження розпиття алкоголю став просити у ОСОБА_14 грошові кошти, на що ОСОБА_14 відповів, що грошей у нього немає. Після чого ОСОБА_7 прийшов у стан сильної агресії та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, умисно, цілеспрямовано правою рукою наніс один удар ОСОБА_14 в обличчя, та знову став прохати надати грошові кошти на придбання алкогольних напоїв, на що ОСОБА_14 відмовив.
Тоді ОСОБА_7 , взяв металеву кочергу, яка стояла біля плити для твердого опалення, та утримуючи її у правій руці, умисно наніс потерпілому не менше двох ударів в голову, від яких останній впав зі стільця на підлогу. Після цього ОСОБА_7 , з метою продовження спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , почав умисно наносити йому численні удари ногами, обутими у взуття по голові та тулубу. Усвідомивши, що ОСОБА_14 втратив свідомість, залишив місце скоєння злочину.
07.12.2017 року ОСОБА_14 був доставлений до КЗ «Кам`янська МЛШМД» ДОР», де від отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційних скаргах та доповненнях:

- обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, враховуючи обставини справи та його стан здоров`я.
Вважає, що його вина у вчиненні даного злочину доведена не була, даного злочину він не вчиняв, а матеріали справи були сфальсифіковані слідчим, факти та пояснення свідків, вважає, були викривлені, судовий розгляд було проведено поверхнево.
Вважає, що суд не взяв до уваги те, що події за його участю в будинку потерпілого відбувались 06.12.2017 року, а помер останній лише 18.12.2019 року. Також суд не прийняв до уваги його покази та покази свідка ОСОБА_13 про те, що в той день потерпілий ОСОБА_14 вживав алкогольні напої.
Зазначає, що у вироку зазначено, що свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що потерпілий ОСОБА_14 йому сказав, що його побив ОСОБА_7 . Однак в судовому засіданні даний свідок пояснив, що зі слів ОСОБА_14 , його били ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Також вказує, що свідок в суді заявив, що всі замки прибудов домоволодіння потерпілого були зламані. На думку обвинуваченого, даний факт може твердити, що після залишення ним домоволодіння, ОСОБА_14 хтось інший міг обікрасти.
Вважає, що суд не взяв до уваги розбіжності в поясненнях свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_13 . Так, ОСОБА_16 зі слів ОСОБА_14 пояснила, що обвинувачений бив потерпілого, який лежав на підлозі. А свідок ОСОБА_13 пояснила, що після ударів обвинуваченого, ОСОБА_14 сидів на стільці та не вставав.
На його думку, пояснення, які були надані свідком ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту, є неправдивими. В судовому засіданні вона пояснила, що в ході розпиття спиртних напоїв, між обвинуваченим та потерпілим відбувся конфлікт, обвинувачений вдарив останнього в обличчя, потім вони помирился та продовжили вживати алкогольні напої. Зазначає про ваду ноги, якою не міг наносити удари.
Апелянт зазначає, що після звільнення з місць позбавлення волі в 2010 році працював на залізній дорозі, отримав травму та став інвалідом другої групи, за період перебування під вартою, його здоров`я значно погіршилося, є необхідність проведення операції на нозі.
Одружився, має малолітню дитину 2015 року народження.

- захисник просить просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 .
Вважає, що вина його підзахисного у вчиненні саме ним даного злочину, не доведена.
На думку адвоката суд не врахував фізичний стан обвинуваченого, його вади здоров`я, та неможливість фізично спричинити тілесні ушкодження потерпілому, оскільки є інвалідом 2 групи та пересувається за допомогою милиць. Вказує, що суд зробив вірний висновок, що ОСОБА_7 не міг наносити удари ОСОБА_14 в положенні стоячи.
Крім того, свідчення свідка ОСОБА_13 , щодо нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_14 , різняться з показами, які ОСОБА_13 давала при проведенні слідчого експерименту. Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що після того, як ОСОБА_14 відмовив ОСОБА_7 надати гроші, останній його вдарив кочергою по обличчю, а в протоколі проведення слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 18.12.2017 року пояснила, що в ході розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 виник конфлікт під час якого ОСОБА_7 наніс удар долонею по голові ОСОБА_14 .
На його думку, покази свідка ОСОБА_13 протирічать одні одному, тому вважає, що вони не можуть бути узяті у якості доказу причетності обвинуваченого до даного злочину.
Із показів потерпілої ОСОБА_16 вбачається, що її дядько - ОСОБА_14 розповів їй, що ОСОБА_7 його бив ногами, але, на думку адвоката, це фізично неможливо, так як ліва нога обвинуваченого взагалі не працює, що підтверджується наданими до суду медичними висновками.
Вважає, що з аналізу показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , експерта, письмових доказів по справі вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_14 отримав не в результаті бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . На його думку, органом досудового слідства підтверджено тільки сам факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , але не надано достатньо доказів того, що тілесні ушкодження йому спричинив саме ОСОБА_7

-прокурор просить вирок скасувати, в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі.
Виключити з вступної частини вироку відомості щодо погашених судимостей ОСОБА_7 від 05.07.2006 року та 13.03.2007 року.
Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - рецидив злочинів та посилання суду, що ОСОБА_7 раніше судимий.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання ближче до найнижчої межі є необгрунтованим та невмотивованим.
На його думку, суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення умисного, тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи з інвалідністю, похилого віку, негативно характеризується. Скоїв злочин за декількох обставин, що обтяжують покарання, у той же час вину у скоєнні інкримінованого йому злочині не визнав у повному обсязі.
Обставин, які б пом`якшували його покарання як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду встановлено не було.
Вказані факти у своїй сукупності, на думку прокурора, свідчать про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, вказує, що у вступній частині вироку вказано про судимості ОСОБА_7 , які на теперішній час, в порядку ст. 89 КК України, є погашеними, а ОСОБА_7 є таким, що не має судимості.
Також вважає, що суд безпідставно зазначив у мотивувальній частині вироку, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України - рецидив злочинів.

Заслухавши суддюдоповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарги та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме: умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, на думку колегії судів є необґрунтованими, та спростовуються належними та допустимими доказами по справі, а саме:
Поясненнями потерпілої ОСОБА_16 про те, що померлий ОСОБА_14 - це її дядько, який є інвалідом з дитинства. Отримавши після 06.12.2017 року повідомелння про побиття ОСОБА_14 , вона приїхала до лікарні та побачила його в синцях та кроповиливах. При цьому потерпілий розповів, що до його будинку зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_13 та почали випивати горілку, яку принесли із собою. Після чого ОСОБА_7 почав вимагати в нього гроші, він відповів, що грошей немає. На що ОСОБА_7 відповів, що не вірить і почав його бити. Він намагався втекти від ОСОБА_7 , але останній його наздогнав, завалив та почав бити. Бив лише ОСОБА_7 , кочергою та ногами. Також ОСОБА_14 пояснив, що з ОСОБА_7 до нього приходила ОСОБА_17 , але вона не била дядька.
Отже з пояснень потерпілої ОСОБА_16 вбачається, що саме ОСОБА_7 бив ОСОБА_14 ногами та кочергою, а ОСОБА_13 його не била.
Поясненнями свідка ОСОБА_18 встановлено, що він бачив, що в будинку ОСОБА_14 все розкидано, сам ОСОБА_14 лежав на підлозі. Він відразу зателефонував брату ОСОБА_14 , та викликав швидку допомогу. Коли ОСОБА_14 почав приходити себе, він його запитав чи він не п`яний. На що останній відповів, що його побив ОСОБА_7 . При цьому все обличчя Сальника було в крові.
Поясненнями свідка ОСОБА_19 встановлено, що ОСОБА_14 побив ОСОБА_20 , який говорив, що буде бити його до тих пір, поки він не скаже де гроші. Також говорив, що ОСОБА_21 бив його кочергою.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні поясняла, що вона з ОСОБА_7 прийшла до ОСОБА_14 та вживали спільно спиртні напої. Потім ОСОБА_7 почав просити в ОСОБА_14 гроші, щоб купити ще спиртного, але останній повідомив, що грошей в нього немає. Тоді ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_14 кочергою по обличчю. ОСОБА_14 сидів на стільці не падав, з носа в нього пішла кров. Потім ОСОБА_7 вдарив його ще один раз, а вона, побачивши це, вийшла з будинку і свідком того, що було далі,- не була.
Вину ОСОБА_7 також встановлено:
- протоколом огляду місця події від 12.12.2017 року та фототаблицею до нього, де зафіксовано в житлі ОСОБА_14 на наволочці подушки плями бурого кольору;
- протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблицею до нього від 18.12.2017 року за участю ОСОБА_22 , яка розповіла, що в ході конфлікту ОСОБА_7 наніс удар долонею по голові ОСОБА_14 , а потім схопив кочергу та наніс удар кочергою по голові ОСОБА_14 .
Під час проведення слідчого експерименту в домоволодінні була виявлена кочерга.
- висновком судово-медичної експертизи № 1477-Е від 19.01.2018 року, згідно якої у ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, а саме крововиливів під оболонки та у речовину мозку, 2 крововиливи у м`які покрови голови зі сторони внутрішнього боку, перелому кісток основи черепу та кісток обличчя, 4 рани обличчя, 4 садна та синець обличчя, крововилив у склеру лівого ока, крововиливи у слизову обох губ, чисельних синців та саден тулубу, кінцівок, які відносяться до категорії тяжких та легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від закритої черепно - мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток черепу з крововиливами під оболонки та у речовину мозку та ускладнилася набряком мозку.
Виявлена у ОСОБА_14 черепно-мозкова травма утворилась від дії твердого тупого предмета, (предметів) про що свідчать характер та локалізація пошкоджень, наявність перелому кісток, синців, ссаден, ран з осадженими країма.
Виявлені синці та ссадна кінцівок. Синці тулубу - виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів.
Будь-яких підстав не довіряти поясненням потерпілої, ОСОБА_19 , зазначеним належним документам та висновкам експертів, - колегія суддів не вбачає. Дані докази були перевірені на належність, допустимість та достовірність.
З історії хвороби на ім`я ОСОБА_14 , відомо, що при вступі до лікарні у хворого брали кров та сечу на алкоголь та токсикологію. При токсикологічному дослідженні алкоголь в крові та сечі не виявлений, фенотіазіни не виявлені.
Тому, враховуючи викладене, районний суд критично віднісся до доводів обвинуваченого та пояснень свідка ОСОБА_13 про те, що потерпілий ОСОБА_23 06.12.2019 року вживав алкогольні напої. Дані твердження спростовуються як поясненнями потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_19 , так і вказаним висновком судово-медичної експертизи № 1477-Е від 19.01.2018 року, згідно якої алкоголь в крові та сечі потерпілого ОСОБА_14 , - не виявлений.
Районним судом також надано критичну оцінки показам свідка ОСОБА_13 щодо обставин, механізму, кількості та локалізації нанесених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому. Як вбачається з матеріалів провадження, вона неодноразово змінювала свої покази щодо вчиненого ОСОБА_7 злочину, зазначивши в судовому засіданні, що ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_14 кочергою по обличчю два рази, побачивши, що з носу потерпілого пішла кров, вона вийшла з будинку і свідком того, що було далі не було.
Всі допитані свідки, включаючи і ОСОБА_13 , підтвердили факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, внаслідок відмови останнього дати грошові кошти обвинуваченому. Крім того, свідок ОСОБА_13 підтвердила факт нанесення ударів потерпілому обвинуваченим залізною кочергою.
Колегією суддів перевірено і доводи обвинуваченого та захисника, що ОСОБА_7 не мав фізичної можливості наносити удари потерпілому ОСОБА_14 ногами, оскільки він пересувається за допомогою милиць.
Як вбачається з журналу технічного запису, районний суд перевірив вказаний довід та надав критичну оцінку у вироку вказаному про те, що у ОСОБА_7 одна нога коротша за іншу,і він не міг наносити удари ОСОБА_14 ногами. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в положенні стоячи ОСОБА_7 дійсно не міг цього зробити, або нанесення ударів ногами в такому положенні було б надто утрудненим і потребувало додаткової опори, але в положенні сидячи ОСОБА_7 міг нанести удари ногою потерпілому ОСОБА_14 .
З даним висновком суду повністю погоджується і апеляційний суд, оскільки судом належним чином встановлені фактичні обставини справи, характер, механізм та наслідки застосованого насильства. Судом вірно зазначено, що удари ногою ОСОБА_7 міг наносити в положенні сидячи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_14 , доведено в повному обсязі та підтверджується сукупністю зазначених доказів, які були повно, всебічно досліджені судом першої інстанції, та яким було надано належну об`єктивну оцінку.
Апеляційним переглядом встановлено, що районним судом вірно встановлено як фактичні обставини, механізм, характер скоєного, а також мотив скоєного, адже ОСОБА_7 був невдоволений відмовою потерпілого надати кошти для подальшого придбання спиртних напоїв. Завдаючи удари металевою кочергою по голові, ногами по обличчю, тулубу потерпілого, ОСОБА_7 розумів суспільну небезпеку і передбачав настання наслідків та бажав спричинення тяжких тілесних ушкоджень

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 занадто м`якого покарання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, саме відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2011 року з діагнозом емоційно неустойчиві розлади особистості, імпульсивний тип. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 15 від 25.01.2018 року, ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно-нестійкий розлад особистості. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, раніше судимий, не працює, є інвалідом другої групи, на утриманні має малолітню доньку.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним, справедливим, та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Колегія суддів при цьому вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Колегія суддів також враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, де суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, - є необґрунтованими.
Що стосується доводів прокурора про необхідність виключення рецидиву злочинів, як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого в зв`язку з тим, що на даний час судимості ОСОБА_7 , згідно вимог ст. 89 КК України, вважаються знятими та погашеними, а також необхідності виключення з вироку відомостей про наявність у ОСОБА_7 таких судимостей, на думку колегії суддів, таке зазначення жодним чином не вплинуло на правильність висновків суду про подію злочину, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не позначилися на правильності кваліфікації суспільно небезпечного діяння, на справедливості обраного засудженому виду та розміру заходу примусу.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
З урахуванням викладеного, подані апеляційні скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 , - без зміни.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 ,його захисника - адвоката ОСОБА_24 , та прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , - залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4