ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1537/19 Справа № 191/594/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000079 за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з неправильним законом України про кримінальну відповідальність, виключивши з резолютивної частини вироку призначення неповнолітньому ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про звільнення неповнолітнього ОСОБА_9 від покарання та застосування до нього примусових заходів виховного характеру, проте, ухвалюючи вирок, суд призначив ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; на підставі ст. 105 КК України звільнений від відбування призначеного покарання; застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру у виді: - застереження, а саме роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій, шкоди, завданої охоронюваним законом прав осіб та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати у разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину; - обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього, а саме обмеження перебування поза домівкою з 20.00 до 06.00 годин протягом доби, покладання обов`язку продовжити навчання; встановлено тривалість примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_9 протягом 1 року; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, на початку листопада 2017 року в вечірній час доби (точну дату та час встановити не надалось можливим) неповнолітній ОСОБА_9 , разом зі своїми знайомими неповнолітніми ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та братом ОСОБА_12 знаходилися на вул. Енергетиків (Крупської), м. Синельникове Дніпропетровської області. В цей час з магазину, який знаходиться на вищевказаній вулиці, вийшов ОСОБА_13 , який був в стані алкогольного сп`яніння. З огляду на стан ОСОБА_13 , неповнолітні ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирішили допомогти ОСОБА_13 дійти до місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону ОСОБА_13 ..
Після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, з барсетки, яку тримав потерпілий ОСОБА_13 , таємно, умисно, з корисних мотивів та особистої зацікавленості викрав мобільний телефон марки Lenovo A2010, вартістю 1116 грн..
Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_9 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.
Кримінальне провадження розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, неповнолітнього обвинуваченого, його законного представника і захисника, які не заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пункт 1 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вперше вчинив злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є неповнолітнім та після притягнення до кримінальної відповідальності не допускав інших правопорушень, належно поводився, у зв`язку з чим суд законно та обґрунтовано встановив підстави для звільнення обвинуваченого від покарання та застосування примусових заходів виховного характеру.
За вироком суду, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 105 КК України обвинуваченого звільнено від призначеного судом покарання і застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 рік.
Згідно із ч. ч. 1 і 2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із перелічених в цій статті видів примусового заходу виховного характеру, в цьому випадку передача неповнолітнього під нагляд батьків.
Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду.
При цьому, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного санкцією статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.
Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції не врахував вищевказаних вимог ст.105 КК України, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні підстави для зміни вироку суду щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року задовольнити.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду щодо призначення неповнолітньому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4