ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/662/19 Номер провадження 11-кп/814/996/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.187 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , що брав участь у даному провадженні, на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 14 червня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Семенівка Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, працюючий зварником ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», судимий:

03 травня 2019 року Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.187 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 03 травня 2019 року більш суворим, призначеним за цим вироком, засуджений на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 1 січня 2019 року близько 20 год. 30 хв. вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 . При цьому обвинувачений, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, побив потерпілого руками та ногами, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, після чого заволодів його мобільним телефоном «Meizu M3 note» вартістю 2520 грн.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Просить ухвалити рішення, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.187 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 3 травня 2019 року вважає за необхідне виконувати самостійно.

В обґрунтування посилається на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Також звертає увагу, що звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суд установив іспитовий строк тривалістю 3 роки, у той час як за вироком від 3 травня 2019 року іспитовий строк становить лише 1 рік.

Стверджує, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ч.4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення призначених покарань, від відбування яких засудженого було звільнено з випробуванням, та змінивши попередній вирок у частині умов такого звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав принесену апеляційну скаргу і вважав вирок суду законним та обґрунтованим, міркування обвинуваченого та його захисника про відсутність визначених законом підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.1 ст.187 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідність призначеного ОСОБА_8 покарання за вчинення інкримінованого злочину вимогам кримінального закону, як і рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком під сумнів прокурором не ставиться.

Доводи прокурора про помилку суду при призначенні покарання за сукупністю злочинів є непереконливими.

З матеріалів справи вбачається і ніким не оспорюється та обставина, що обвинувачений вчинив злочин до постановлення вироку Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 03 травня 2019 року, яким він засуджений за ч.2 ст.185, ст.75 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені в ч.4 ст.70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин.

При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Пленуму Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК ( 2341-14 ) остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Від такого принципу призначення покарання не відступав Верховний Суд, про що зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25 червня 2018 року в справі №511/37/16-к.

Тобто, самостійне виконання двох вироків має місце, коли особа новим вироком засуджується до реального покарання за вчинення злочину до постановлення вироку, яким вона звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Прокурором не оспорюється необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком за новий злочин.

Тому суд правильно визначив стадії призначення покарання в даному випадку, а саме: призначив покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; призначив покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироком; звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Доводи прокурора про те, що ст.70 КК України установлює порядок призначення покарання за сукупністю злочинів і не передбачає можливості поглинення чи складання іспитового строку є некоректними, оскільки призначення покарання і звільнення від покарання та його відбування регламентовані різними розділами Кримінального кодексу України.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про самостійне виконання двох вироків, якими застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком із таких підстав.

Тривалість іспитового строку встановлена в ч.4 ст.75 КК України у межах від одного то трьох років. Тобто у випадку самостійного виконання двох вироків суду, тривалість іспитового строку буде перевищувати визначену максимальну межу в три роки.

Більше того, ч. 4 ст. 70 КК України відсилає до частин 1-3 цієї норми - правил призначення покарання за сукупністю злочинів при єдиному вироку.

Таким чином, на думку колегії суддів, закон не містить заборони, коли особа у першій справі засуджена із застосуванням ст.75 КК України, у другій справі постановити вирок, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів, а за певних обставин -з повторним застосуванням ст.75 КК і одночасно зі звільненням особи від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Також колегія суддів ураховує, що у разі вчинення нового злочину під час самостійного виконання двох вироків, виникає проблема призначення покарання за сукупністю вироків.

З огляду на наведене, виконання паралельно і самостійно двох вироків, якими особа звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, на думку колегії суддів, є неправильним.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4