Справа № 163/1975/17 Провадження №11-кп/802/24/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.186, ч.2 ст.342 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000262, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року та ухвалу цього ж суду від 05 січня 2018 року, якими

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Томашівка, Брестського району, Брестської області, Республіки Білорусь, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, інвалід 3 групи, з повною загальною середньою освітою, одружений, в порядку ст.89 КК України раніше не судимий,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Любомль, Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працює, неодружений, раніше судимий:

-вироком Любомльського районного суду Волинської області від 08 червня 2011 року за ч.4 ст.296, ч.2 ст.263, ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки;

-вироком Любомльського районного суду Волинської області 28 травня 2012 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнений по відбуттю покарання 27 травня 2016 року.

визнані винуватими у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та їм призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України на кожного.

На підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного судом покарання.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередній запобіжний захід домашній арешт.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 05 січня 2018 року у вироку цього ж суду виправлено описку, шляхом доповнення резолютивної його частини абзацами наступного змісту: "виправдати ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України" та "виправдати ОСОБА_11 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України". В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 29 червня 2017 року близько 07 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою, в місті Любомль, на автомобільній дорозі навпроти будинку № 3, що по вулиці Вокзальна, Волинської області, біля місця проживання ОСОБА_13 та її сина ОСОБА_14 , умисно почали пошкоджувати належний останньому автомобіль марки «Ауді 100», темно-синього кольору, реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , припаркований на узбіччі дороги навпроти вказаного будинку. Їхні незаконні протиправні дії були виявлені ОСОБА_13 , яка зателефонувала на лінію «102» та викликала поліцію.

По виклику ОСОБА_13 , негайно та оперативно, у вказане місце, на службовому автомобілі марки «RENAULT DOKKER», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , прибула група реагування патрульної поліції № 2 сектору реагування патрульної поліції № 2 Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в складі інспектора капітана поліції ОСОБА_15 та інспектора старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 , які перебували при виконанні службових обов`язків, у форменому одязі зі знаками розрізнення. По прибуттю працівників поліції, ОСОБА_13 , яка знаходилась біля автомобіля, вказала на ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , які стояли навпроти через дорогу, що це особи, які пошкодили даний автомобіль. Останні, почали словесно виражатись в адресу поліцейських та ОСОБА_13 образливими, нецензурними словами, показувати непристойні жести. На законні вимоги поліцейських ОСОБА_15 та ОСОБА_16 заспокоїтись, не порушувати громадський порядок та тишу, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не реагували, продовжували не виконувати законні вимоги поліцейських.

Після прийняття поліцейськими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з метою припинення правопорушення, рішення про здійснення адміністративного затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , з метою доставлення в Любомльський відділ поліції, на їх вимоги заспокоїтись та добровільно проїхати до вказаного місця вказані особи відмовились та почали чинити фізичний опір. В ході чинення активних дій щодо опору, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в порядку, передбаченому ст.ст.42, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», спробували застосувати до вказаних осіб фізичну силу, однак вказані особи почали чинити ще більший фізичний опір. В ході припинення активних протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , останній, вчиняючи сильний фізичний опір, почав наносити удари по тілу поліцейського ОСОБА_15 , шарпав його за однострій, тобто форменний одяг в області грудей чим пошкодив йому формену футболку вартістю 180 гривень. В ході активних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_7 також чинив фізичний опір відносно поліцейських, відштовхуючи, в тому числі їх від ОСОБА_11 , якого намагались помістити в спеціальний відсік службового автомобіля, в ході чого пошкодив з зовнішньої та внутрішньої сторони дверцята відсіку автомобіля у вигляді вм`ятин та подряпин вартістю відновлених робіт 2 700 гривень. В ході даних подій, інспектором поліції ОСОБА_16 по радіозв`язку на допомогу було викликано ще одну групу реагування патрульної поліції № 2 сектору реагування патрульної поліції № 2 Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції, які перебували при виконанні службових обов`язків в складі інспектора начальника сектору майора поліції ОСОБА_17 та поліцейського сектору старшого сержанта поліції ОСОБА_18 . Після прибуття підмоги, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою перешкоджання законній діяльності поліцейських, ігноруючи їх законні вимоги, усвідомлюючи, що перед ними перебувають працівники поліції, продовжували далі чинити відносно них фізичний опір, словесно виражаючись в їх адресу образливими, нецензурними словами, всіляко принижуючи. Спільними зусиллями поліцейських із застосуванням фізичного впливу та спеціальних засобів, а саме кайданок, було припинено протиправні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та доставлено останніх в Любомльський відділ поліції.

В апеляційних скаргах, з урахуванням поданих до початку судового розгляду до них доповнень та змін :
- прокурор оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості. Вказує про невірне зазначення у вступній частині вироку суду інформації щодо судимостей ОСОБА_7 , які у відповідності до ст. 89 КК України є непогашеними. Рішення суду, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виправдано за ч.3 ст.186 КК України за відсутністю в їх діянні складу кримінального правопорушення, належним чином не вмотивоване. Обмежившись формальним переліком наданих стороною обвинувачення доказів, суд належної правової оцінки їм не надав чим порушив вимоги ст.374 КПК України. Також посилається на те, що при призначенні судом покарання, не враховано дані про осіб винних, в тому числі і те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких умисних злочинів, судимість за вчинення яких, у встановленому законом порядку не знята та непогашена, на шлях виправлення не став, через рік після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив ряд нових, умисних злочинів, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Тоді як досягнення мети покарання можливе лише у разі призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально. Крім цього, всупереч ч.4 ст.374 КПК України, у рішенні суду прийнято рішення лише щодо визнання обвинувачених винуватими у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, рішення щодо їх обвинувачення за ч.3 ст.186 КК України не приймалось. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції;
- також оскаржує ухвалу про виправлення описки через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд вказаною ухвалою фактично виправдав обвинувачених за відсутністю в їх діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України чим порушив вимоги ст.ст. 7, 8, 17, 20, 374 КПК України, вийшовши за межі повноважень ст.379 КПК України та вирішивши питання, пов`язані з визначенням винуватості обвинувачених, що може бути вирішено виключно вироком суду. Просить ухвалу суду скасувати.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги і просив скасувати ухвалу про виправлення описки та вирок і ухвалити новий, обвинуваченого, їх захисників, які заперечили апеляції, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора на вирок та ухвалу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду першої інстанції має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку серед інших даних, які мають бути вказані у вироку, суд має зазначити про визнання обвинуваченого невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.
Зазначені вимоги щодо форми і змісту обвинувального вироку містяться і у п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», згідно з яким, резолютивна частина виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання обвинуваченого невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею (пунктом, частиною статті) кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання.
При ухваленні щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 вироку, суд вказаних вимог закону та роз`яснень, які містяться у вищевказаній постанові пленуму, не дотримався.
Як вбачається із обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_7 інкримінувалось скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.342 КК України.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження в межах висунутого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 обвинувачення.
Ухвалюючи щодо обвинувачених вирок, суд першої інстанції у вступній його частині посилався на ч.3 ст.186 КК України, а у мотивувальній, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що дане обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях, а тому ОСОБА_11 і ОСОБА_7 слід виправдати за недоведеністю їх винуватості у скоєнні вищевказаного злочину, однак у резолютивній частині цього ж вироку ОСОБА_11 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України не виправдав, тобто допустив суперечності своїх висновків, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно до ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є підставою для скасування вироку суду.
Вважаючи, що зазначенні упущення є опискою, 05 січня 2018 року суд першої інстанції виніс ухвалу про виправлення описки.
Однак, при цьому не врахував, що відповідно до ч.1 ст. 379 КПК України виправленню підлягають лише описки та очевидні арифметичні помилки, які не змінюють змісту судового рішення, а лише усувають неточності щодо встановлених фактичних обставин справи.
Також суд першої інстанції не врахував вимоги ст.ст.369, 374 КПК України, відповідно до яких, судове рішення, у якому вирішується обвинувачення по суті, викладаються лише у формі вироку.
Суд першої інстанції своїм вироком від 12 грудня 2017 року не прийняв рішення про виправдання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, а тому внісши ухвалою суду, під виглядом описки, такі виправлення у резолютивну частину вироку, по суті змінив свій вирок, що є недопустимим.
Допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону є істотними, а тому у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 409 КПК України вказаний вирок підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
З цих же підстав підлягає скасуванню і ухвала Любомльського районного суду від 05 січня 2018 року про виправлення описки.
При новому судовому розгляді слід усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, матеріали кримінального провадження розглянути у відповідності до вимог кримінального процесуального закону України,ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Любомльського районного суду від 05 січня 2018 року про виправлення описки задовольнити.

Ухвалу Любомльського районного суду від 05 січня 2018 року про виправлення описки скасувати.

Ухвала набирає законності сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: