Справа №583/2736/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/963/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 583/2736/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2019 року, в межах продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Рибальське, Охтирського району, Сумської області та мешканеця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винуватого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 289 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Сумського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження № 583/2736/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2019 року, яким визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 289 КК України і призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки;

- за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна.

До покарання, призначеного за цим вироком, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року і остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком 12 років з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 11 вересня 2019 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишений тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до 09 листопада 2019 року.

31 жовтня 2019 року до Сумського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 на строк 60 днів, яке мотивував тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 встановлений вироком суду закінчується 09 листопада 2019 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено і потребує значного часу для розгляду, беручи до увагу складність кримінального провадження, поведінку обвинуваченого, який не відбувши покарання за попереднім вироком вчинив нові злочини, тому тримання під вартою має бути продовжено через наявність обґрунтованих ризиків переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 177; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вислухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого, обвинуваченого з захисником, які заперечували проти клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід на не пов?язаний з позбавленням волі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в клопотанні прокурора, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому, його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов?язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зі змісту статті положень ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно вироку, ОСОБА_6 вчинив декілька умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, при цьому предметом злочинного посягання було не лише майно, а й життя особи.

Із вироку суду вбачається, що злочин проти життя потерпілого обвинувачений до кінця не довів із - за незалежних від нього обставин.

З урахуванням вказаного і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м?яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів не вбачає, оскільки беручи до уваги те, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, із застосуванням зброї, такий запобіжний захід, як домашній арешт, не зможе запобігти зазначеним в клопотанні прокурора ризикам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 178, 183, 199, 331 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , до 18 грудня 2019 року, включно.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4