Справа №589/2879/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/506/19 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2019 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 лютого 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу,

- 05.12.2013 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. 13.11.2015 року звільненого Білоцерківським міським судом Київської області умовно-достроково з не відбутим терміном покарання 10 місяців 20 днів.

15.11.2018 року Шевченківьким р/судом м.Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду від заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 лютого 2019 року надійшли апеляційні скарги в яких вони не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації його дій просили наступне.

Прокурор вказаний вирок суду просив скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок за яким просив ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2018 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Також, прокурор просив зарахувати ОСОБА_8 у строк відбуття покарання повністю відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2018 року.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком, прокурор просив частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 05.12.2013 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни.

Крім цього, прокурор просив дослідити дані щодо попередніх судимостей обвинуваченого ОСОБА_8 а саме: довідку про судимість, вирок Білоцерківського міського суду Київської області від 05.12.2003 року та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року.

Обвинувачений, посилаючи на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просив вирок суду скасувати, а матеріали даного кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду. На його переконання суд безпідставно у строк його покарання не здійснив зарахування строку попереднього ув`язнення, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, не зважаючи на наявність підстав для застосування ст. 69 КК України призначив йому надто суворе покарання у виді позбавлення волі, просив колегію суддів призначити йому покарання у виді обмеження волі, та призначив йому до виплати на корить потерпілого ОСОБА_10 занадто високу суму відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1500 грн. тоді як існували підстави для призначення її в меншому розмірі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, передбаченого вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2018 року, більш суворим покаранням, визначеним вказаним вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді 3 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання повністю відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2018 у вигляді 6 місяців арешту, що було переведене судом, відповідно до ч.1 ст.72 КК України, у 6 місяців позбавлення волі, і остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття покарання за цим вироком покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 05.12.2013 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 17 грудня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1550,88 грн. процесуальних витрат.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1530 грн. матеріальної школи та 2000 грн. моральної шкоди.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до набрання вироком законної сили.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06.04.2018 скасовано.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор наголошував на порушенні судом порядку призначення покарання, зокрема ст.ст. 70, 71 КК України, оскільки призначаючи ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, суд приєднав не відбуту частину покарання за попереднім вироком не до призначеного за новим вироком покарання у виді 3 років позбавлення волі, а до покарання у виді 2 років 6 місяців розбавлення волі. У вироку суд першої інстанції покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, всупереч вимогам ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, зазначив як призначене ОСОБА_8 покарання за цим вироком, визначивши його шляхом зарахування в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, повністю відбутого покарання за попереднім вироком. А тому, як наслідок призначене на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків, є меншим, ніж покарання, визначене за новий злочин, чим не дотримано вимог ч.4 ст. 71 КК України.

Вказане свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність, що обумовило постановлення неправосудного судового рішення та є підставою для його скасування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 стверджував про те, що суд безпідставно у строк його покарання не зарахував строк попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, оскільки з урахуванням дат вчинення ним кримінальних правопорушень він підпадає під дію Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року. Щодо наявності підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, замість позбавлення волі обмеження волі, то обвинувачений обґрунтовував це тим, що свою вину у вчиненому він визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочинів та має двох малолітніх дітей. Щодо розміру призначеної йому судом до відшкодування потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди, в розмірі 1500 грн., то з ним він не погоджується з тих підстав, що суд безпідставно врахував в неї вартість майна чавунної батереї на 780 грн., яке відповідно до самого змісту вироку було повернуто потерпілому ОСОБА_10 .

Інші учасники кримінального провадження захисник обвинуваченого та потерпілі апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 06.05.2016 року близько 12.00 год. знаходячись в кабінеті секретарів в приміщенні Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області, розташованої в смт Вороніж Шосткинського району Сумської області по вул. Київській, 4, діючи повторно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу зі столу вказаного кабінету викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Nokia» модель С5-03, вартістю 750 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 22.01.2018 року близько 12:00 год. ОСОБА_8 , діючи повторно, проник на частково огороджену парканом територію подвір`я домогосподарства АДРЕСА_2 звідки таємно від оточуючих вчинив крадіжку належної потерпілому ОСОБА_10 газової плити заявленою вартістю 300 грн., потім, через віконний отвір проник до будинку, розташованому на території зазначеного домоволодіння, звідки вчинив крадіжку чавунної батареї на 13 секцій, вартістю 780 грн. та залізного ліжка вартістю 450 грн., що теж належали потерпілому ОСОБА_10 . З викраденим ОСОБА_8 з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1530 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_12 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити і вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, за яким просив ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів та призначити покарання відповідно до вимог апеляційної скарги, та яка частково підтримала вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , врахувавши думку потерпілого ОСОБА_10 , викладену ним в письмовій заяві, який просив вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора просив задовольнити та відмовити обвинуваченому у задоволенні його апеляційної скарги, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просили їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, та частково дослідивши наявні в матеріалах докази, що стосуються особи обвинуваченого та розписки про повернення майна потерпілому, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, у відповідності зі ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Разом з тим, відповідно до вимог апеляційної скарги обвинуваченого, останній, між іншого не погоджувався з видом призначеного йому судом покарання, просив замість позбавлення його волі призначити покарання у виді обмеження волі, мотивуючи свої вимоги наявністю підстав для застосування відносно нього положень ст. 69 КК України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів з такими твердженнями обвинуваченого погодитись не може.

Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 вид та міру покарання судом було враховано тяжкість вчинених злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше вже не одноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі і злочинів проти власності, те, що обвинувачений одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, те, що він не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та те, що має негативну характеристику за місцем проживання. Як обставину яка обтяжує обвинуваченому покарання суд визнав рецидив злочинів, а таку, що його пом`якшує суд визнав активне сприяння обвинуваченого органам досудового розслідування у розкритті вчинених ним кримінальних правопорушень. Також, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував і позицію потерпілого ОСОБА_10 , який поклався на розсуд суду, та позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка в поданій нею до суду заяві вказувала про відсутність у неї до обвинуваченого претензій та не вказувала про міру призначення йому покарання. Крім того, суд врахував і наслідки від вчинених злочинів, які визнав не значними, оскільки потерпілій ОСОБА_11 викрадене майно повернуто, а вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_10 складає 1530 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, про те, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, однак не в максимальному розмірі санкцій статей вчинених ним злочинів, а саме: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, а за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме у виді обмеження волі, то з ним колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з вироку суду, як пом`якшуючу покарання обставину суд визнав активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочинів. Інших обставин судом не встановлено, як не встановлено і судом апеляційної інстанції, а зазначені ним в апеляційній скарзі доводи про те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, як і активне сприяння ним у розкритті злочинів, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання. Інша обставина визнання ним своєї вини у вчиненому узгоджується з позицією обвинуваченого у розкритті злочинів та є неподільною з нею. Вважати її самостійною, в даному випадку, колегія суддів не може як не може погодитись і з наявністю в обвинуваченого щирого каяття у вчиненому, оскільки неодноразові притягнення його до кримінальної відповідальності свідчать про його не бажання ставати на шлях виправлення та вказують на відсутність у нього осуду своїх протиправних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижчого від найнижчих меж визначених санкціями частин статей інкримінованих йому злочинів, а тому вимоги апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то їх колегія суддів вважає слушними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не повно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України і призначив йому покарання спочатку за кожний вказаний злочин окремо (за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі), потім, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю цих злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим (у виді 3 років позбавлення волі). Далі, керуючись ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, передбаченого вироком Шевченкіського районного суду міста Києва від 15.11.2018 року, більш суворим покаранням, визначеним цим вироком, призначив ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі. При цьому суд на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків та до покарання за даним вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 05.12.2013 року у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно визначає ОСОБА_8 до відбування покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

Вказане не узгоджується із положеннями закону України про кримінальну відповідальність та суперечить порядку призначення покарання, оскільки призначене на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків, є меншим, ніж покарання, призначене за новий злочин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з ухваленням в цій частині , відповідно до підстав передбачених п.2 ч.1 ст.420 КПК України нового вироку.

При ухваленні нового вироку колегія суддів враховує, що ОСОБА_13 за вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 05.12.2013 року був засуджений до 3 років позбавлення волі, і 13.11.2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий термін покарання 10 місяців 20 днів.

І крім того вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року він був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту, яке на час розгляду даного кримінального провадження відбуте ним повністю. А тому, призначення ОСОБА_8 покарання за вчинення ним даних кримінальних правопорушень має відбуватися з врахуванням вказаних вироків суду.

Також при ухваленні нового вироку в частині призначення покарання колегія суддів погоджується із видом та строком остаточного покарання запропонованого прокурором в його апеляційній скарзі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про зменшення суми відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальної шкоди, шляхом виключення з неї вартості чавунної батереї в сумі 780 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про відшкодування на його користь завданих йому матеріальних збитків в сумі 1530 грн. та про відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 2000 грн. (а.с. 211).

Відповідно до змісту резолютивної частини вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.02.2019 року з ОСОБА_8 визначено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_10 1530 грн. матеріальної школи та 2000 грн. моральної шкоди.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_10 від правоохоронних органів отримав назад викрадену у нього ОСОБА_8 чавунну батерею, яку зобов`язувався зберігати, про що надав суду відповідну розписку (а.с. 232).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 , вартості чавунної батереї в розмірі 780 грн., оскільки вона після викрадення була йому повернута, а тому, розмір матеріальної шкоди до відшкодування ОСОБА_10 вважає за необхідне зменшити шляхом виключення з нього вартості вказаної батереї в 780 грн. та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 750 грн. (вартість газової плити - 300 грн. + вартість залізного ліжка 450 грн.).

Щодо інших вимог апеляційної скарги обвинуваченого, а саме зарахування у строк його покарання строку попереднього ув`язнення, згідно з вимогами ч.5 ст. 72 КК України, то вони також підлягають задоволенню.

Так, один з інкримінованих злочинів ОСОБА_8 вчинив 06.05.2016 року. На підставі ухвали суду від 14.12.2018 року про дозвіл на затримання, ОСОБА_8 було затримано в рамках даного кримінального провадження 17.12.2018 року, та в подальношу обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який і на теперішній час не змінювався.

При врахуванні саме періоду вчинення кримінального правопорушення при застосуванні Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року, зазначає і Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 29.08.2018 року.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 , задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 лютого 2019 року відносно ОСОБА_8 , в частині призначення йому покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити:

- за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі;

- за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2018 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання повністю відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2018 року.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 05.12.2013 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_8 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.12.2018 року по 08.08.2019 року включно, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , 750 грн. матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4