ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2909/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1291/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

цивільного позивача - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04 грудня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04 грудня 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Мерефа Харківського району Харківської області, громадянин України, працюючий на посаді водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО НАК «Нафтогаз України», з повною загально-середньою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, з призначенням покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 на його користь моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз № 24/288 від 09.02.2017 року в сумі 9372 (дев`ять тисяч триста сімдесят дві) гривні 50 коп.; № 12381 від 23.12.2016 року в сумі 7282 (сім тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 00 коп., № 12389/12390/4475/5559 від 14.04.2017 року в сумі 9159 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 00 коп.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 13 листопада 2016 року об 11 годині 00 хвилин, керував належним йому технічно справним автомобілем «ВАЗ-21112» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по пр. Льва Ландау м. Харкові зі сторони вул. Аерофлотської в напрямку пр. Героїв Сталінграду. Під час руху по вказаному проспекту, виїхавши на зелений сигнал світлофору на регульоване перехрестя з пр. Героїв Сталінграду, ОСОБА_7 , здійснюючи маневр повороту наліво, зупинився, пропускаючи зустрічний транспорт, після чого, не переконавшись в безпеці, відновив рух, чим грубо порушив п.п. 10.6, 16.6 ПДР України, згідно з яким: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.16.6 «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв» та допустив зіткнення з автомобілем «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався на зелений сигнал світлофору у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення автомобіль «MAZDA-6» в некерованому стані виїхав вправо за межі проїзної частини по ходу свого руху, де стався наїзд на пішохода ОСОБА_12 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1394-А/16 від 01.12.2016, отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини: переломи 6,7,8 ребер справа по середньо підпаховій лінії із зсувом. Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, які згідно висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № 12389/12390/4475/5559 від 14.04.2017, знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, виразились в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, не зорієнтувався в дорожній обстановці, перед початком руху не переконався у безпеці, не надав дорогу автомобілю « MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку та допустив з ним зіткнення, в результаті чого останній виїхав за межі проїжджої частини вправо, де здійснив наїзд на пішохіда ОСОБА_12 , що спричинило останній середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04.12.2018 року скасувати. Постановити новий вирок, яким його виправдати та визнати невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом допущено неповноту судового розгляду оскільки не в повній мірі досліджено та надано оцінку висновкам експертиз та показам свідків, які вказували про те, що водій автомобіля «Mazda 6» рухався на червоний сигнал світлофора та при своєму русі перелаштувався на іншу смугу руху та збільшив швидкість. Крім того вказує, що ним в судовому засіданні було заявлено клопотання про доручення судом органу досудового розслідування провести певні слідчі дії для встановлення обставин ДТП, які мають істотне значення для кримінального провадження та не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, проте вказане клопотання районний суд залишив без задоволення.
Зазначає і те, що суд надав оцінку одним доказам, а інші докази, які викривають прушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 , суд залишив без розгляду, так судом не враховано покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказували, що ОСОБА_9 рухався на заборонений сигнал світлофора та з великою швидкістю, проте покази свідка ОСОБА_15 двічі зазначаються у вироку де він заначає, що ОСОБА_9 рухався на зелений сигнал світлофора.
Крім того вказує, що судом не оцінювались показання ОСОБА_9 в частині визнання факту прискорення автомобіля перед зіткненням, що підтверджується відеозаписом дослідженому в суді.
Вважає, що суд проігнорував докази, які б свідчили про відсутність вини в його діях.

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити; пояснення прокурора та цивільного позивача ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності кваліфікації вчиненого злочину та призначеного покарання судова колегія вважає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження належним чином.

Так суд допитав обвинуваченого, який заперечував свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та вказував на те, що розпочав рух на дозволяючий сигнал світлофора та впевнившись в безпеці руху.

Крім того суд першої інстанції ретельно дослідив докази, якими підтверджується вина обвинуваченого у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, а саме: показання потерпілої ОСОБА_12 ; свідка-цивільного позивача ОСОБА_9 ; свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_13 ; свідка-цивільного позивача ОСОБА_11 ; свідка ОСОБА_15 ; свідка ОСОБА_14 , а також дослідив письмові докази: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.11.2016 року; схему до протоколу огляду місця ДТП з фотоілюстраціями до неї; висновки судової транспортної трасологічної експертизи № 12381 від 23.12.2016 року; висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №24/288 від 09.02.2017 року; висновок експерта № 1394-А/16 від 01.12.2016 року; висновок КЗОЗ «ОНД» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.11.2018 року № 2897.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо вирішення клопотання про надання судового доручення в порядку ст. 333 КПК України для повного встановлення обставин ДТП, колегія суддів приходить до висновку, що суд вирішив вказане клопотання належним чинном, ухвалив рішення, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, та зазначив що прокурор заперечував проти задоволення клопотання, та вважав недоцільним надання судового доручення. Позицію прокурора підтримав і представник цивільного відповідача ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_17 (а.с.27-28 т.2)

Крім того доводи апеляції щодо залишення без врахування судом першої інстанції показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказували, що ОСОБА_9 рухався на заборонений сигнал світлофора та з великою швидкістю є безпідставними, оскільки вказані свідки в своїх показаннях зазначали, що вони не бачили на який сигнал світлофора рухались автомобілі, а іх вказівки про те що автомобіль «Mazda 6» рухався на жовтий сигнал світлофора є припущеннями, про що районний суд заначив у вироку.
Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні заявляла , що коли вона безпосередньо перед ДТП знаходилась на тротуарі біля пішохідного переходу їй (як пішоходу) горіло заелене світло, але в ході досудового слідства поснювала , що вона та інші пішоходи чекали доки загориться зелений сигнал , автівки по пр-ту Героїв Сталінграду теж стояли. Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_13 (а.с.194-195 т 1). Ці пояснення потерпілої , свідків , обох водіїв, дані відеозапису були предметом дослідження комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео- ,звукозапису (а.с.192-205 т.1).
Цих даних виявилось не достатньо для встановлення в діях ОСОБА_9 порушень правил дорожнього руху та можливості запобігти зіткненню.
Інші докази органом досудового розслідування не зібрані, а строною захисту не надані і можливість їх зібрання вичерпано, оскільки досудове слідство та судовий розгляд завершено.
Доводи апелянта про те, що це вина ОСОБА_9 є припущенням, яке не ґрунтується на доказах.

Так районний суд розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення; дотримуючись принципу змагальності сторін та свобод в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; дотримуючись принципу диспозитивності; зберігаючи об`єктивність та неупередженість; створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 достатньо та праильно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, на утриманні має малолітню дитину.
Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважав недоцільним його застосовуння оскільки обвинувачений працевлаштований та його трудова діяльність пов`язана з керуванням автомобілем, разом з тим, за допомогою заробітної плати отриманої ОСОБА_7 може бути сплачено суму цивільного позову.
Разом з тим, судом правильно вирішення клопотання щодо застосування до ОСОБА_7 Закону України « Про амністію у 2016 році» та звільнено його від відбування основного покарання у зв`язку з тим, що він має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовної якої не позбавлений батьківських прав, та вчинив злочин, що належить до категорії невеликої тяжкості злочинів, відповідно до статті 12 КК України.

Тому колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у зв`язку із суворістю або зайвою м`якістю, колегія суддів не має.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 4 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді