ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/991/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-о/818/4/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 269661, 45 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь потерпілої ОСОБА_9 суму страхового відшкодування 49000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у розмірі 7596, 10 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироку законної сили не обирався.

(т.1 арк.207-209).

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасовано.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту прибуття до кримінально-виконавчої установи для відбування покарання.
Цивільний позов потерпілоїОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.
В решті вирок залишено без змін.(т.2 арк.41-43).
Постановою Верховного Суду від 27 березня 2018 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року та вирокАпеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року стосовноОСОБА_7 залишено без змін, а касаційну скаргу засуджено без задоволення.(т.2 арк.136-140).

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Харківського апеляційного судуз заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року стосовно нього за нововиявленими обставинами, в якій він просить поновити строк на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; постановити ухвалу про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами; зупинити виконання вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року; задовольнити його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; вирок Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року в частині призначеного покарання залишити без змін.
В обґрунтування своєї вимогОСОБА_7 посилається на те, що при ухваленні вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року колегія суддів врахувала рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року, та задоволенняпозовних вимог ОСОБА_9 щодо визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки при вчиненні правочину дарування нерухомого майна відповідачі не мали наміру створити відповідні правові наслідки, а мали на меті приховати майно та уникнути його арешту і реалізацію у майбутньому.

Разом з цим, як зазначає засуджений, це рішення апеляційного суду від 17 серпня 2016 року Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року за його касаційною скаргою було скасовано, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року про відмову в позові ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про визнання договору дарування квартири недійсним залишено без змін.
За таких обставини, засуджений ОСОБА_7 просить переглянути судові рішення, що набрали законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами в порядку п.3 ч.2 ст.459 КПК України.

Крім того, засуджений вказує, що він повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_9 матеріальну та моральну шкоду, про що свідчать рішення про закриття виконавчих проваджень.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи засудженого та його захисника, які підтримала подану заяву і просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення заяви; врахувавши письмові заперечення представника потерпілої ; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що заява засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Згідно п.3 ч.2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: скасування судового рішення, яке стало підставоюдля ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року, ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до мотивувальної частини зазначеного вироку суду апеляційної інстанції від 27 березня 2017 року, при розгляді апеляцій суд врахував як обставину , що свідчить про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого обвинуваченого, рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року, та задоволення позовних вимог ОСОБА_9 щодо визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки при вчиненні правочину дарування нерухомого майна відповідачі не мали наміру створити відповідні правові наслідки, а мали на меті приховати майно та уникнути його арешту і реалізацію у майбутньому
Засудженим ОСОБА_7 подано до апеляційного суду копію Постанови Верховного суду від 27 березня 2019 року, якою скасовано рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року та залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 червня 2016 рокупро відмову в позові ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Колегія суддів не погоджується з доводами засудженого про необхідність скасування вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року внаслідок того, що Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року було скасовано рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року, оскільки суд апеляційної інстанції, при ухваленні свого вироку від 27 березня 2017 року та призначенні ОСОБА_7 покарання, брав до уваги не лише зазначене рішенняАпеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року, яке в подальшому було скасовано.
Так, згідно мотивувальної частини вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року, при вирішенні апеляційних скарг та призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів також врахувала :

«те , що при призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд належним чином не обґрунтував мотиви , на підставі яких він дійшов висновку про призначення обвинуваченому мінімального виду і розміру покарання, а ряд обставин , що суттєво впливають на вирішення цього питання , залишились поза увагою суду» ;

«допущений характер порушень обвинуваченим Правил дорожнього руху України щодо безпечної швидкості руху та виїзд на полосу для руху автомобілів у зустрічному напрямку, що внаслідок вчиненого злочину потерпіла втратила особисту власність - автомобіль»;
«характер тілесних ушкоджень, внаслідок яких потерпіла тривалий час лікувалась, будучи в стані вагітності»;
«рішення суду не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість , на не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого»;
«тривалий час протягом якого права потерпілої не поновлені, хоча обвинувачений мав для цього можливість». (а.с. 41-43 т.2)
З таким висновками також погодився і Верховний Суд, який в своїй постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 27 березня 2018 року зазначив, що «визначення розміру основного покарання повинно відповідати співмірності з вчиненим кримінальним правопорушенням, а правильне його поєднання з додатковими покараннями повинно сприяти послідовному здійсненню принципу його індивідуалізації, більш успішному досягненню цілі виправлення і перевиховання засуджених та попередження здійснення ними нових злочинів».
При цьому Верховний Суд зазначив , що погоджується з висновками апеляційного суду про те, що суд першої інстанції «залишив поза увагою обставини кримінального правопорушення , внаслідок якого потерпіла втратила особисту власність , і характер тілесних ушкоджень , в результаті яких вона тривалий час лікувалася , будучи вагітною» Верховний Суд зазначив, що «апеляційний суд визнав неоціненним судом першої інстанції обставини , на які посилалася потерпіла , а саме : тяжкість травми, тривалість, глибину фізичних і моральних страждань , характер тілесних ушкоджень, тривалість лікування , перебування в стані вагітності на момент спричинення потерплій тілесних ушкоджень , що на переконання апеляційного суду , потягло додаткові хвилювання за здоров`я ненародженої дитини» (а.с.136-139 т.2).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скасування рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 рокусуттєво не впливає на правильність висновків суду, що містяться у вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року, оскільки апеляційний суд обґрунтовував свій вирок не тільки змістом рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року , але й посиланням на усі інші фактичні обставини справи: грубий характер порушення ПДР; тяжкість та характер тілесних ушкоджень, що отриманні потерпілою; тривалість, глибину фізичних і моральнихстраждань; тривалість лікування; перебування у стані вагітності на момент ДТП; матеріальну шкоду та втрату транспортного засобу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 466, 467 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий

Судді