Справа № 307/140/16-к
Закарпатський апеляційний суд

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у закритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019.

Цією ухвалою суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України у кримінальному провадженні №0000064від 19.01.2016, повернуто прокурору Тячівської місцевої прокуратури внаслідок його невідповідності вимогам ст.291 КПК України.

Цією ж ухвалою відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 16.08.2019.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 21.11.2015, близько 18 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, їдучи за кермом автомобіля марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Горького, зупинився біля неповнолітньої ОСОБА_9 , яка йшла пішки по вулиці в попутному з ним напрямку, та запропонував підвезти додому, після чого, відвіз останню на територію недіючої ферми в с. Грушово Тячівського району, де, знаходячись на передньому сидінні у вказаному автомобілі разом з ОСОБА_9 , з погрозою застосування фізичного насильства, почав примушувати її вступити з ним у статеві зносини, та після того, як ОСОБА_9 відмовилася і вийшла з автомобіля, ОСОБА_6 вийшов за нею, схопив її та силоміць затягнув до салону автомобіля на заднє сидіння, де, спочатку вступив з нею у статевий акт неприроднім способом, та в подальшому, із застосуванням насильства, проти волі потерпілої, стягнув з неї штани та нижню білизну і вступив з нею в статевий акт природним способом.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.153, ч.3 ст.152 КК України.

В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачень у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили

-2-

всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілу, її представника і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження. Зазначені порушення, допущені при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , на думку суду, не дають можливості призначити судовий розгляд даного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Хустського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019 є незаконна, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. На його думку, під час підготовчого судового засідання не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до судового розгляду. Зазначає, що складений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт, всупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст.291 КПК України, а наведені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є формальними, не впливають на право на захист обвинуваченого, відтак рішення суду є таким, що суперечить висновку Верховного суду України від 24.11.2016 у справі №5-328 кс16 та принципу змагальності сторін, який закріплений у ст.22 КПК України. Вважає, що незначні недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_6 могли бути усунуті під час судового розгляду цього кримінального провадження, шляхом зміни обвинувачення та надіслання до суду нового обвинувального акту. Прокурор також вказує на недотримання судом вимог ч.2 ст.314 КПК України у зв`язку з проведенням підготовчого судового засідання без участі потерпілої та її законного представника, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, передбаченим п.5 ч.2 ст.412 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в поданому до апеляційного суду запереченні на апеляційну скаргу прокурора, просить таку залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 без змін. Зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення є неконкретизованим та містить суттєві неточності, відтак рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вказали на безпідставність апеляційної скарги та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до процесуальних обов`язків, зазначених у ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.

-3-

Цих вимог КПК України слідчим та прокурором у даному кримінальному провадженні не дотримано.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог вказаної статті обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вище вказаним вимогам закону.

Так, як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, формулювання обвинувачень у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілу, її представника і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження, у зв`язку з чим, твердження суду в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає.

Неконкретність обвинувачення безпосередньо стосується і права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд та порушує його право на захист.

Посилання прокурора на необхідність врахування при розгляді кримінального провадження висновку Верховного суду України від 24.11.2016 у справі №5-328 кс16 та принципу змагальності сторін, який закріплений у ст.22 КПК України, заслуговують на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення вказаному принципу та висновку не суперечить.

-4-

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що вказані недоліки обвинувального акту, унеможливлюють його призначення до судового розгляду, а тому висновки суду про повернення його прокурору, апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає безпідставними і посилання прокурора на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.314 КПК України провів підготовче судове засідання у відсутності потерпілої та її законного представника, оскільки таке тлумачення прокурором обов`язку суду приймати рішення, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за обов`язкової участі потерпілої та її законного представника, є невірним.

Кримінальним процесуальним законом чітко визначено право приймати участь сторони кримінального провадження в судовому засіданні, в тому числі потерпілого та обов`язок суду здійснювати судовий розгляд з обов`язковою участю сторін кримінального провадження (ст.318 КПК України).

Зазначені інші доводи, які прокурор навів в апеляційній скарзі, є такими, що не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим апеляційним судом відхиляються.

При цьому апеляційний суд враховує і те, що скасовуючи попередній вирок суду від 11.06.2018 щодо ОСОБА_6 , колегією суддів в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 21.02.2019 було констатовано невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вказані вимоги кримінального процесуального закону, судом першої інстанції дотримано в повній мірі, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом відхиляються.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000064 від 19.01.2016 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: