Справа №463/1092/19
Провадження №1-кс/463/2602/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні її потерпілою, -
в с т а н о в и в:

До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові щодо не визнання її потерпілою.
Скаргу мотивує тим, що 12.06.2019 року слідчим Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0003017 від 03.12.2018 року. Вважає таку постанову неправомірною, тому звернулася з скаргою в суд, просить скаргу задоволити.
В судовому засіданні свою скаргу підтримала в повному обсязі. Вважає постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілою незаконною. Просить задоволити скаргу в повному обсязі. Крім того вказала, що на момент винесення даної постанови слідчий ОСОБА_4 був відведений у зазначеному вище кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді від 11.06.2019 року, а отже не мав права виносити згадану постанову.
Слідчий ТУ ДБР у м. Львові в судове засідання не з`явився з невідомих причин. Його неявка не є перешкодою у розгляді даної скарги.
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків:
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 03.12.2018 року до ЄРДР були внесені відомості згідно заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. Як вбачається з клопотання та постанови про відмову у визнанні потерпілою, остання зверталася до слідчого з проханням визнати її потерпілою в зазначеному кримінальному провадженні, однак згідно постанови слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові їй було відмовлено, оскільки скаржник не довів фактів спричинення ні матеріальної, ні фізичної, а ні моральної шкоди.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст.. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.
Зважаючи на той факт, що ОСОБА_3 на даний час не є стороною кримінального провадження і вона позбавлена можливості самостійно звертатися до слідчого судді з клопотанням про проведення судово-психологічного дослідження, а сама лише відсутність в матеріалах кримінального провадження дослідження не може бути підставою для відмови у визнанні особи потерпілим.
Крім того слід взяти до уваги той факт, що на момент винесення зазначеної постанови про відмову у визнанні потерпілим, слідчий ОСОБА_6 був відведений у даному кримінальному провадженні, згідно ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.06.2019 року, а отже не мав права виносити згадану постанову.
Зважаючи на той факт, що у заяві про вчинення злочину та додатків до клопотання поданої скаржником вбачається ймовірність завдання їй моральної та матеріальної шкоди згаданим кримінальним правопорушенням, керуючись принципом змагальності, вважаю, що скаргу слід задоволити частково в частині скасування постанови слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілою від 12.06.2019 року у кримінальному провадженні № №0003017 від 03.12.2018 року, в частині зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_5 потерпілою задоволенню не підлягає, оскільки вирішення такого питання не належить до компетенції слідчого судді.
Що стосується обмеження дискреції слідчого, то вважаю, що на даний час така до задоволення ще не підлягає.
Керуючись вимогами статей,22,26,220,221,303,306,309,372 КПК України, -

ухвалив:
Скаргу задоволити частково.
Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілою від 12.06.2019 року у кримінальному провадженні № 0003017 від 03.12.2018 року
Зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 , про визнання її потерпілою.
В решті у задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1