Провадження № 1-кп/537/95/2019
Справа № 537/715/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2019 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника

потерпілого - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

неповнолітнього

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

законного представника

н/л обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника

н/л обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002057 від 25.11.2017 за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, навчається в 10-му класі ЗОШ № 3 м. Кременчука, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на даний час відбуває покарання у ДУ «Кременчуцька виховна колонія», раніше судимого:

- 05.09.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 105 КК України звільнений від відбування покарання з застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батькові строком на 1 рік;

- 13.04.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 105 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 24.04.2017 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавленні волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 26.07.2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.12.2018 року вирок суду від 26.07.2018 року залишити без змін. На даний час відбуває покарання у ДУ «Кременчуцька виховна колонія»,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

17.11.2017 року , близько 18 години, ОСОБА_8 , перебував на сходовій клітці 4-го поверху під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, і він умисно, наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину щелепи ОСОБА_5 , від якого останній впав на бетонну підлогу сходової клітки 4-го поверху. Після цього ОСОБА_8 кулаками обох рук хаотично почав наносити удари по обличчю та голові ОСОБА_5 , нанісши не менше 4-х ударів. В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, забою головного мозку з крововиливом під м`яку мозкову оболонку мозочка; рани потиличної ділянки волосистої частини голови ( на момент об`єктивного огляду лінійної форми рубець); рани верхньої губи справа (на момент об`єктивного розгляду рубець); перелому кісток носа зі зміщенням; гематоми навколо правого та лівого ока, з крововиливом в коньюктиву правого і лівого ока; численних масивних зливних між собою гематом обличчя (на момент об`єктивного огляду у вигляді пігментації шкури обличчя), за ступенем тяжкості, згідно висновку судово - медичної експертизи № 99 від 26.02.2018 року визначаються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, що виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

ІІ. Позиція обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вину в інкримінованому їй злочині визнав повністю, цивільний позов визнав частково, а саме визнав в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 12454, 89 грн., в частині відшкодування моральної шкоди не визнає, в подальшому визнав в сумі 10000 і показав, що восени 2017 року їхав в маршрутці і побачив в автобусі дівчину його знайомого на ім`я ОСОБА_11 , яку бачив в соціальних мережах і вирішив познайомитися, і разом провести час. Поліщук була разом з двома чи трьома подругами. Вони вийшли на зупинці громадського транспорту і він вийшов за ними. Підійшовши до дівчат він познайомився і представився ОСОБА_12 , просто не хотів називати його ім`я. В цей час до дівчат підійшов потерпілий ОСОБА_13 , як він зрозумів, він їх раніше знав. Дівчата пішли в сторону вулиці ОСОБА_14 до магазину. Він познайомився з потерпілим ОСОБА_13 , сказавши, що його зовуть ОСОБА_12 , ОСОБА_13 теж назвався ОСОБА_12 і вони разом з ним пішли за дівчатами за кілька метрів позаду. Під час ходьби між ним та потерпілим ОСОБА_13 виникла конфліктна ситуація, яка полягала в тому, що останній не бажав спілкуватися з ним і казав, щоб він не йшов з ними. Його обурив тон зверхньої розмови з ним потерпілого. Потерпілому він не казав, що ОСОБА_15 його дівчина. В цей час дівчата підійшли до під`їзду будинку по вул. Манагарова і зайшли в під`їзд разом з потерпілим, а він залишився на вулиці, так як його щось відволікло, двері під`їзду закривались через замок. В якій послідовності дівчата заходили в під`їзд з потерпілим не пам`ятає. Десь через 5-10 хвилин з під`їзду вийшла жінка і він зайшов в під`їзд, побігши по сходах вверх. На якомусь поверсі на між сходовій площадці, зараз точно не пам`ятає, він побачив потерпілого ОСОБА_13 і поряд з ним одну чи дві дівчини. Підійшовши до потерпілого сказав останньому , що не потрібно кидатись словами і зразу ж наніс удар кулаком правої руки в обличчя, в щелепу зліва потерпілого, від якого ОСОБА_13 впав боком на підлогу площадки і він почув характерний звук удару голови потерпілого об бетонну підлогу площадки. Після цього він звернув увагу, що дівчат поряд вже не було. Потерпілий продовжував лежати без руху і він, вбачаючи, що ОСОБА_13 «прикидається» наніс кілька ударів ногою по бедрам його ніг, ОСОБА_13 не відреагував на них. Нахилившись до ОСОБА_13 він підняв його тулуб і посунув спиною до стіни після чого наніс близько 10-ти ударів кулаками обох рук в область обличчя та черепа ОСОБА_13 , удари наносив близько 5 хвилин. Потерпілий при цьому ніяких рухів не робив. Потім він побачив багато крові на підлозі і збіг сходами і вийшов з під`їзду. Від розмови з потерпілим на вулиці до нанесення останньому тілесних ушкоджень пройшло близько 10 хвилин. Так як його руки були в крові ОСОБА_13 , він купив воду в магазині і вимивши руки поїхав на маршрутці додому, прибувши близько 21 години. Після першого удару потерпілий впав і втратив свідомість, чи приходив до тями потім, сказати не може. Як був одягнений потерпілий не пам`ятає. При падінні у потерпілого можливо випала шапка, чи випадало щось ще, сказати не може. Після цієї події з дівчатами він не зустрічався. Під час події він не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Щиро кається у скоєному, вважає, що потерпілому його діями спричинена матеріальна школа в сумі 5798,83 грн. та моральна шкода в зв`язку з лікуванням та ушкодженням здоров`я в сумі 10000 грн.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він працює слюсарем в ПАТ «КВБЗ» близько трьох років. Обвинуваченого до цього не знав, стосунків ніяких не має. 17.11.2017 року близько 18 години йому на мобільний телефон подзвонила ОСОБА_16 , яку він знав близько року і з якою познайомився, коли остання перебувала на виробничій практиці на заводі та запропонувала зустрітися з метою повернення йому боргу в сумі 400 грн. Вони домовилися зустрітися на зупинці громадського транспорту «Вагонобудівний завод». Прийшовши на зупинку він чекав ОСОБА_16 близько півгодини, яка разом з ОСОБА_17 вийшли з маршрутного таксі № 2 з якого також разом з ними вийшов обвинувачений ОСОБА_18 . Як він зрозумів обвинувачений був з ними разом і він є їх знайомим, але з ОСОБА_18 його ніхто з дівчат не знайомив. Після вони всі разом він, ОСОБА_16 , ОСОБА_19 пішли в сторону ринку « Крююківчанка», як пояснила ОСОБА_20 додому, щоб взяти кошти. ОСОБА_18 при цьому йшов за ними на метр позаду, намагаючись з ним розмовляти, але він не відповідав. Дійшовши до магазину «АТБ» та магазину «Малятко» ОСОБА_17 запропонувала зайти в під`їзд будинку, де вона проживає, покурити, і він разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_20 зайшли в під`їзд і піднялися на 4-й поверх, при цьому дівчата йшли попереду, а він за ними. ОСОБА_18 при цьому залишився на вулиці біля під`їзду. На сходовій клітці 4-го поверху ОСОБА_20 та ОСОБА_17 закурили, а він стояв поряд і не курив. Потім ОСОБА_20 сказала, що їй необхідно відійти за коштами додому і спустилася сходами вниз. Через кілька хвилин після цього по сходах піднявся ОСОБА_18 , який вимагав від нього віддати йому свій мобільний телефон і не дочекавшись відповіді, без попередження вдарив його кулаком правої руки в область лівої щелепи. Від удару він впав на підлогу площадки переходу між сходами правим боком, а ОСОБА_18 продовжував наносити йому удари кулаками обох рук в область голови, нанісши близько 4-х ударів. При цьому ОСОБА_17 і ОСОБА_20 були присутні, а саме ОСОБА_17 весь час стояла поряд з ним та ОСОБА_18 , а ОСОБА_20 підійшла після нанесення йому ударів ОСОБА_18 . При цьому, в правій кишені джинсів у нього був гаманець чорного кольору з 300 або 400 гривнями, який ОСОБА_17 нахилившись витягла, тобто витягла з кишені через хвилину після нанесення йому ударів руками ОСОБА_18 . Що потім робила ОСОБА_17 з гаманцем сказати не може, так як не пам`ятає. В цей час по сходах поверхом нижче піднімався якийсь хлопець, як він потім зрозумів, і ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , побачивши його, пішли вниз по сходах. Хлопець , піднявшись на площадку сходової клітки і побачивши його викликав швидку допомогу, при цьому дівчат та ОСОБА_18 на місці вже не було, а «швидка» прибула через 10-20 хвилин. Оглянувши його та надавши першу допомогу, з`ясувавши його анкетні дані, його машиною «швидкої допомоги» доправили в нейрохірургічне відділення 3-ї міської лікарні м. Кременчука, де він вже виявив пропажу гаманця та мобільного телефону «Леново А 630Т, імей НОМЕР_1 , в якому знаходилася сім-карта « Київстар» з номером НОМЕР_2 , телефон він придбав в 2015 році, паспорту і куртки коричневого кольору зі шкірзамінника. Після проведення стаціонарного лікування його направили на роботі на легку працю. По лікарняному листу на підприємстві йому виплатили кошти, яку суму сказати не може. Ні обвинувачений, ні його законний представник в ході досудового розслідування ніяких вибачень у нього не просили і не пропонували якимось чином відшкодувати завдану шкоду. Заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі. Даним злочином йому спричинені матеріальна шкода, яка виразилася у понесених витратах на лікування та спричинені душевні та моральні страждання внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, тривалому лікуванні, у емоційних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого та перенесеного нервового потрясіння, в нього порушився нормальний життєвий уклад, тощо. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні 21.05.2019 року показала, що потерпілого знає близько двох років, познайомилися на практиці на заводі, стосунки дружні, обвинуваченого знає з моменту, коли останній напав на потерпілого. По суті показала, що 17.11.2017 року вона разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_22 гуляли по Раківці і в цей час їй подзвонив потерпілий ОСОБА_23 і запропонував прогулятися разом, при цьому з ним також розмовляла ОСОБА_17 і вони домовилися зустрітися близько 19 години на зупинці громадського транспорту «Вагонний завод» і втрьох поїхали на маршрутці, ОСОБА_18 теж їхав в даній маршрутці окремо від них. На зупинці їх вже чекав ОСОБА_13 і вони підійшли до нього, ОСОБА_18 теж підійшов до них і щось запитав у ОСОБА_13 і ОСОБА_13 відповів, про, що ОСОБА_23 і ОСОБА_18 розмовляли сказати не може. Після цього вони всі пішли в сторону її будинку, щоб залишити кота, вона, ОСОБА_17 , ОСОБА_15 попереду , а ОСОБА_13 і ОСОБА_18 позаду на кілька кроків і про щось розмовляли. Наскільки вона зрозуміла вони раніше не були знайомі. Вони підійшли до її будинку по АДРЕСА_3 до 4-го під`їзду і вона відкрила електронним ключем вхідні двері під`їзду і зайшла, а вони зайшли в нього за нею ОСОБА_17 , ОСОБА_15 і потерплий, а ОСОБА_18 залишився на вулиці. Вона викликала ліфт і сіла в нього, кажучи, що відвезе кота, а подруги і потерпілий залишились стояти в під`їзді. Вона занесла кота на 9-й поверх і ліфтом почала спускатися донизу. В ліфті вона почула якийсь гомін та шум між 3 та 4 поверхами і зупинивши ліфт на 2 му поверсі, вийшла і пішла на звук верх по сходах. На 3-му поверсі стояла заплакана ОСОБА_15 , яка нічого на казала, а на 4-му поверсі вона почула голос ОСОБА_17 , яка казала, що викличе поліцію. Піднявшись на площадку вона побачила, що ОСОБА_13 вже лежав на полу, і його бив ОСОБА_18 руками і ногами по голові і по тулубу, скільки наніс ударів вона сказати не може. Поліщук побігла на 3-й поверх, а вона намагалася закривати своїми руками обличчя ОСОБА_13 , отримавши удар ногою від ОСОБА_18 по руці. Вся голова потерпілого була в крові і підлога була в крові. В цей час ОСОБА_17 підійшла до них і сказала, що вона зараз викличе поліцію. Після цього вони втрьох побігли по сходах вниз, а ОСОБА_13 продовжував лежати на полу, а ОСОБА_18 стояв перед ним, що було далі вона сказати не може. Чи втрачав свідомість ОСОБА_13 сказати не може. У що був одягнений ОСОБА_13 зараз сказати не може, скоріш за все в куртку. Це все тривало в під`їзді не більше 10 хвилин. Вони втрьох побігли на зупинку і на маршрутці поїхали до стадіону в Крюкові, де перебували до 22 годин, після чого розійшлися. В маршрутці вона запитала ОСОБА_17 чи викликала вона поліцію, на що та відповіла, що ні. Потім їй на телефон подзвонила подруга і повідомила, що біля її під`їзду стоїть поліція. В подальшому її викликали по ВП № 1 і допитували стосовно цього побиття і вона відповіла, що бачила. Через 20 днів мати потерпілого ОСОБА_13 ходила і питала, чи хтось щось бачив і вона їй повідомила, що вона знала. Вона знала, що ОСОБА_13 побили, але не знала, хто саме, так як не була знайома з ОСОБА_18 . Батькам про пригоду розповіла до поліції, але не в той день, коли це сталося. Потерпілий та ОСОБА_18 їх з дівчатами не ображали, ОСОБА_13 в той день був тревезий, в якому стані був ОСОБА_18 сказати не може. Мати ОСОБА_13 казала, що немає грошей на лікування сина і вона попрохала у своєї матері гроші на лікування потерпілого і мати дала їй 800 грн., які вона передала матері ОСОБА_13 , так як було шкода ОСОБА_12 . Після даного випадку вона з потерпілим, ОСОБА_18 , ОСОБА_15 не спілкувалася, тільки з ОСОБА_17 , якій повідомила, що мама потерпілого ходить і шукає свідків і вона їй все сказала, що знала.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні 24.05.2019 року показала, що потерпілого знає близько двох років, коли прийшла на практику на вагонобудівний завод, де і познайомилася, стосунки дружні, обвинуваченого взнала під час розслідування справи, стосунків не підтримує. По суті показала, що 17.11.2017 року вона разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_22 гуляли по ОСОБА_25 і ОСОБА_20 подзвонила потерпілому і запропонувала прогулятися разом з ними та їх знайомою ОСОБА_15 і він погодився. Червенко була з котом на руках і казала, що спочатку віднесе кота додому. Вона підійшла до запинки громадського транспорту «Макаренко» і на маршрутці №2 поїхали на зупинку « Вагонобудівний завод» , де і домовились зустрітися з потерпілим ОСОБА_13 . В автобусі їхав також, як потім взнала ОСОБА_18 , який вів себе непристойно. На зупинці їх вже чекав ОСОБА_13 і вони підійшли до нього, ОСОБА_18 теж підійшов до них і щось запитав у ОСОБА_13 і як зовуть. ОСОБА_13 відповів, що ОСОБА_12 і ОСОБА_18 сказав, що його теж зовуть ОСОБА_12 . Після цього вони всі пішли в сторону будинку ОСОБА_20 , щоб залишити кота, вона, ОСОБА_20 , ОСОБА_15 попереду, а ОСОБА_13 і ОСОБА_18 позаду на кілька кроків і про щось розмовляли. Наскільки вона зрозуміла вони раніше не були знайомі. Вони підійшли до будинку ОСОБА_20 до четвертого під`їзду і остання відкрила ключем вхідні двері під`їзду і зайшла, а вони зайшли в нього за нею вона, ОСОБА_15 і потерплий, а ОСОБА_18 залишився на вулиці. Червенко викликала ліфт і сіла в нього, кажучи, що відвезе кота, а вони по сходинках піднялися на міжсходинкову площадку між 3 та 4 поверхами, де було світло і розмовляли, чекаючи ОСОБА_20 . Через приблизно 2 хвилини до них по сходинках піднявся ОСОБА_18 і підійшовши до ОСОБА_13 і щось сказавши, вдарив останнього кулаком в обличчя. Вона перебувала від ОСОБА_13 на відстані одного шагу. Від удару потерпілий впав на підлогу на правий бік і вдарився головою об підлогу. ОСОБА_18 ще раз вдарив ногою ОСОБА_13 по тулубу, в цей час знизу підійшла ОСОБА_20 і прикрила ОСОБА_13 обличчя і удав ногою прийшовся по руці, а ОСОБА_15 побігла вверх по сходах після першого удару. Червенко і вона почали кричати, що викличуть поліцію. ОСОБА_18 ще вдарив 2-3 рази ногою в обличчя потерпілому, який лежав на підлозі і заспокоївся. Вона, ОСОБА_20 і ОСОБА_15 , яка бігала сходами, вибігли з під`їзду. На вулиці вони пішли до 2-ї поліклініки і сівши в маршрутку № 2 поїхали до парку. По дорозі ОСОБА_20 подзвонила по мобільному телефону знайомій і та сказала, що там поліція і швидка допомога. В парку вони були до 22 години, після чого розійшлися. Після даного випадку вона з потерпілим, ОСОБА_15 не спілкувалася, тільки з ОСОБА_20 , яка через 2 тижні подзвонила і повідомила, що мама потерпілого ходить і шукає свідків і вона їй сказала, що знає сина і розповіла, що було. Вона набрала маму потерпілого по телефону і коли прийшли додому до неї розповіла що сталося. Мати ОСОБА_13 сказала, що не вистачає грошей на лікування і попрохала грошей у неї, суму не уточняла. Вона все розповіла матері і попрохала її дати грошей і мати передала 1000 грн., які вона передала матері потерпілого на лікування.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні 24.05. 2019 року показала, що потерпілий є її сином, обвинуваченого ОСОБА_18 побачила в суді. По суті показала, що 17.11.2017 року близько 22 години їй подзвонив товариш сина і повідомив, що ОСОБА_12 в нейрохірургічному відділенні 3-ї лікарні. Прибувши в лікарню побачила сина, обличчя його було побите і сильно припухле, на голові розріз близько 20 см, з рани, вух та носа тече кров, на шиї та руках синюшність від побиття. Лікар повідомив, що син народився в «сорочці» , так як удари були сильні, син втратив багато крові, має забій головного мозку і ще 10-15 хвилин і було б пізно рятувати. В приймальному відділенні повідомили, що привезли близько 20 години машиною швидкої допомоги і видали одежу всю в крові, в брюках старий мобільний телефон, нового не було. На слідуючий день зробили томографію, яка показала забій головного мозку, численні кровотечі, ушкодження центра пам`яті, перелом носа, тощо. До 25.11.2017 року вона нікуди не зверталась, так як днями була в лікарні біля сина, шукала гроші на лікування, так як кожен день потрібні були ліки від 1000 до 1800 грн. 25.11.2017 року звернулась в ВП № 1 та подала дві заяви про побиття та грабіж сина, останню не хотіли приймати, тому вирішила сама розібратися, що сталося. Вона обходила по квартирно весь під`їзд будинку АДРЕСА_3 , де побили сина і бачила на сходах між 3 та 4 поверхами кров на полу. Жильці повідомили, що бачили в той день в під`їзді ОСОБА_16 з двома подругами, а жінка повідомила, що її чоловік знайшов сина на сходах в крові і викликав швидку допомогу. На 4-му поверсі повідомили, що ОСОБА_20 і ОСОБА_17 звали в той день в під`їзді по допомогу. Вона подзвонила в квартиру ОСОБА_20 і та їй розповіла, що прямо не була свідком побиття сина, але бачила його побитим, при цьому запитувала як вона її знайшла і на питання, чому не викликала швидку допомогу сину, почала щось незрозуміле казати і дала номер телефону ОСОБА_19 , вказавши, що вона знає все про подію. Подзвонивши ОСОБА_17 , вона запросила дівчат додому і вони прийшли всі втрьох разом з ОСОБА_15 , яка весь час мовчала. Поліщук казала, що вона була з самого початку і до кінця і все бачила, як ОСОБА_18 побив сина. На її прохання допомогти сину на лікування, ОСОБА_20 і ОСОБА_17 принесли близько 1000 грн. кожна. Потім почали по телефону невідомі казати, що вона вимагає гроші, а з телефону ОСОБА_17 почали надходити якість частушки та під новий рік якась компанія кричали під вінками квартири і вона викликала поліцію. Син в лікарні близько 10 днів нічого не пам`ятав, потім були провали в пам`яті. Після побиття у сина пропала куртка, новий мобільний телефон, гроші з гаманця, паспорт, також син казав, що третьої дівчини не було, а слідча ОСОБА_27 намагалася примусити сина стверджувати, що була і третя дівчина, про що вона писала в прокуратуру. ЇЇ син з 16 років працює, до травми працював слюсарем на вагонобудівному заводі, зараз від роботи відстороняють в зв`язку з травмою, травмоване око, зір тільки 25 відсотків, наявний тремор обличчя. Обвинувачений повинен понести суворе покарання.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні 14.06.2019 року показала, що працює на посаді фельдшера станції швидкої медичної допомоги і в складі бригади разом з фельдшером ОСОБА_29 та водієм прибула за викликом на пульт диспетчера восени 2017 року після 20 години на вул. Манагарова, 1 до 3-го під`їзду в м. Кременчуці, де біля дверей під`їзду під навісом перебував побитий потерпілий. В потерпілого голова була вся в саднах, обличчя розпухле і в крові, очей не було видно. Вони надали йому першу меддопомогу і доставили в приймальне відділення Третьої міської лікарні з попереднім діагнозом закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, розрив нижньої губи, звідки його поклали в нейрохірургічне відділення на лікування. Стан потерпілого був середньої тяжкості. Останній плутався в поясненнях, нечітко розмовляв. Поряд з потерпілим були якісь люди, хто вони не знають. Потерпілий був одягнений в штани, шерстяний светр, який був весь в крові, без шапки, при ньому мобільного телефону, гаманця та коштів не було. Стосовно отримання тілесних ушкоджень пояснював, що зайшов в під`їзд і його вдарили по голові, чітко розмовляти не міг, був збуджений. Свої дані та де живе потерпілий казав. Родичам вона не дзвонила, так як у потерпілого не було мобільного телефону. Погода була прохолодна.

Свідок ОСОБА_29 , що працює на посаді фельдшера станції швидкої медичної допомоги в судовому засіданні 14.06.2019 року надала суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_28 .

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні 19.08.2019 року показала, що обвинуваченого та потерпілого вперше побачила в день, коли восени 2017 року, точної дати та місяця не пам`ятає, обвинувачений наніс потерпілому тілесні ушкодження, після цього не зустрічалася. По суті показала, що восени 2017 року, дати на місяць не пам`ятає, ввечері до неї додому прийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_19 і запропонували погуляти з їх знайомим по практиці на заводі ОСОБА_12 . У ОСОБА_20 з собою на руках був кіт, якого, за словами останньої необхідно занести додому і потім гуляти по ОСОБА_25 . Вони втрьох прийшли до зупинки громадського транспорту «Макаренко» і сівши в маршрутний автобус № 2 поїхали до зупинки «Вагонобудівинй завод» , де на них вже чекав ОСОБА_31 . Зустрівшись з останнім вони в четверо пішли до будинку ОСОБА_20 , щоб залишити кота, до якого йти близько 5-7 хвилин. Вони втрьох попереду, а ОСОБА_13 позаду за півтора метра і коли вона пройшовши близько 3 хвилин повернулася до нього, то побачила, що ОСОБА_13 йшов з ОСОБА_32 і про щось розмовляли. Чи виходив з ними з маршрутки ОСОБА_18 на зупинці сказати не може. Чи знали ОСОБА_20 і ОСОБА_33 до цього і чи хтось з них тому дзвонив, сказати не може. Підійшовши до під`їзду, ОСОБА_20 магнітним ключем відкрила двері під`їзду і зайшли ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , вона і ОСОБА_13 , а ОСОБА_18 залишився на вулиці, вона чула, як двері закрилися за ними. В під`їзді ОСОБА_20 сіла і ліфт і сказала, що поїде на 9-й поверх залишити кота, а вони втрьох піднялися пішки сходами на міжсходинкову площадку між 4 м та 5-м поверхами, де було світло, щоб зачекати ОСОБА_20 . Поліщук спілкувалася з ОСОБА_13 про практику на заводі, а вона спустилася на кілька сходів і закурила цигарку. Десь через 5-7 хвилин до них сходами піднявся ОСОБА_18 і пройшовши її, підійшов до ОСОБА_13 , який стояв і без попередження наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак спочатку в плече, а потім один удар в обличчя ОСОБА_13 . Від удару в обличчя у ОСОБА_13 з носа пішла кров і вона, боячись виду крові спустилася на два поверхи нижче на секцію 2-й поверху і закурила цигарку. При цьому вона чула крики зверху ОСОБА_17 і її слова заспокоїтися. Через 5 хвилин вона піднялася на площадку, де перебували ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 і підходячи до неї побачила руки ОСОБА_18 в крові , який стояв на площадці, де перебували інші вона не побачила, так як знову побігла донизу на 2-й поверх, де і продовжувала стояти. Вона чула зверху шум, крики, в тому числі ОСОБА_20 , яку вона на місці не бачила, коли піднімалася. Потім побачила , як ОСОБА_20 та ОСОБА_17 спустилися сходами з пустими руками і нічого не кажучи один одному вони втрьох вибігли на вулицю. Дівчати спустились через 15-25 хвилин після того як ОСОБА_18 почав бити ОСОБА_12 , і пішли швидким шагом на зупинку «Вагонобудівний завод» і сівши в маршрутку № 4 поїхали у ОСОБА_34 і вийшли на зупинці «Стадіон». В маршрутці вона питала у ОСОБА_17 що сталося, на що остання відповіла, що сама не зрозуміла. В парку вони втрьох посиділи близько 20 хвилин , при цьому не розмовляючи про те, що сталося . Потім вона сказала ОСОБА_20 і ОСОБА_17 що йде додому і пішла. Вона поліцію і швидку допомогу не викликала, так як боялася ОСОБА_18 . В подальшому про те, що сталося вони не спілкувались і через півроку її викликали повісткою в поліцію, де допитали як свідка і вона розповіла, що бачила. Вона спілкувалась з ОСОБА_20 і ОСОБА_17 , яким було на той час 16-17 років, а їй 21 тому що її молодший брат зустрічався з їх подругою ОСОБА_35 . ОСОБА_23 при зустрічі був одягнений в брюки та куртку так як на вулиці було вже прохолодно. Десь через 2 місяці ОСОБА_17 подзвонила їй і сказала, що треба сходити додому до ОСОБА_13 і передати гроші на лікування і вона збирається передати матері ОСОБА_13 1000 грн. на що вона погодилася і розповівши все матері теж взяла у останньої 1000 грн. На слідуючий день вони вдвох пішли додому до ОСОБА_13 , так як ОСОБА_17 знала де той живе і передали його матері гроші, сказавши, що знайомі ОСОБА_12 і були при його побитті. При цьому вона розповіла матері ОСОБА_13 що сталося з її сином що вона бачила. Мати питала їх де речі ОСОБА_12 і вона відповідала, що не знає.

Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні 19.08.2019 року показала, що потерпілого і обвинуваченого не знає. ОСОБА_20 знає близько 6-ти років, проживали на одному районі, з ОСОБА_17 близько 3-х років, відпочивали в одній компанії, спілкуються не часто. В 2018 році ОСОБА_20 і ОСОБА_17 казали їй, що коли вони гуляли разом з ОСОБА_15 та їх знайомим хлопцем його побив невідомий і забрав у нього гроші.

Свідок ОСОБА_37 , контролер ПАТ « КВБЗ», в судовому засіданні 04.10.2019 року показала, що потерпілого та обвинуваченого не знає і що близько 23-24 години 2 роки тому, числа та місяця зараз не пам`ятає, вона поверталася з прогулянки за адресою проживання: АДРЕСА_4 і в під`їзді на першому поверсі біля ліфтової кабіни побачила плями крові на стіні. Доїхавши на ліфті на 4-й поверх до квартири побачила на міжповерховій площадці між 4-м та 5- м поверхами на полу великі плями крові та на стіні, в`язану шапку та пачку цигарок на полу. Нікого поряд та на сходах вона не бачила. Вона зателефонувала в поліцію про побачене і поліція прибула на місце десь через 10 хвилин і дивилася на місце події, сходах під`їзду, але нікого не знайшла. Потім десь через два тижні приходила мати потерпілого, яка стукала у квартири жильців будинку з метою щось взнати про те, що сталося з сином, з сусідами з приводу даної події вона не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_38 , інженер УкрНДІ, в судовому засіданні 04.10.2019 року показав, потерпілого та обвинуваченого не знає, і що проживає за адресою: АДРЕСА_5 в 4-му під`їзді на 9-му поверсі. Наприкінці можливо грудня 2017 року, близько 18-19 години він повертався в роботи сходами і на площадці між 4-м та 5-м поверхами побачив на полу куртку типу дублянки коричневого кольору в крові і в`язану шапку і також плями крові на полу та на стіні, більше нічого він не бачив. Він переступив дані речі і пішов додому. Що сталося, сказати не може, з приводу даних речей він з сусідами не спілкувався.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9 , в судовому засіданні 25.11.2019 року показав, що займається вихованням сина самостійно з 6-го класу, тобто близько 6 років, характеризує сина як людину слова, у виховання сина застосовував як моральний підхід, таке і фізичний у вигляді ляпасів. Причиною вчинення сином злочинів вважає його неслухняність, кризу віку та бунтарських дух. Вважає, що дії сина щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень були спровоковані самим потерпілим щодо образи його сина та наявності конфлікту інтересів, цивільний позов потерпілого визнав в частині відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 5798,83 грн. та не визнав в частині завданої моральної шкоди, вважаючи, що дії обвинуваченого щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому були спровоковані самим потерпілим.

Данні протоколом огляду місця події від 26.01.2018 року та фото таблицею до протоколу, згідно якого проведено огляд місця вчинення злочину;

- протоколом впізнання від 02.05.2018 року та довідкою до протоколу, згідно якого свідок ОСОБА_30 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 17.11.2017 року в під`їзді будинку АДРЕСА_3 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 ;

- протоколом впізнання від 02.05.2018 року та довідкою до протоколу, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_39 як особу, яка 17.11.2017 року була з невідомим хлопцем, який в під`їзді будинку АДРЕСА_3 наніс йому тілесні ушкодження;

- протоколом впізнання від 02.05.2018 року та довідкою до протоколу, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 17.11.2017 року в під`їзді будинку АДРЕСА_3 наніс йому тілесні ушкодження;

- висновком експерта № 99 від 26.02.2018 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно - мозкова травма, у вигляді: забою головного мозку з крововиливом під м`яку мозкову оболонку мозочка; рани потиличної ділянки волосистої частини голови (на момент об`єктивного огляду лінійної форми рубець); рани верхньої губи справа (на момент об`єктивного огляду рубець); перелому кісток носа зі зміщенням; гематоми навколо правого і лівого ока, з крововиливом в коньюктиву правого і лівого ока; численних, масивних, зливних між собою гематом обличчя і голови (на момент об`єктивного огляду у вигляді пігментації шкіри обличчя); множинних саден обличчя (на момент об`єктивного огляду у вигляді пігментації шкіри обличчя). Дані тілесні ушкодження згідно наявних об`єктивних даних медичної документації та ступеню їх природнього загоєння на момент об`єктивного огляду підекспертного, утворилися в один проміжок часу, за механізмом утворення не однократна ударна дія тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, за часом, давністю не суперечать часу і обставинам їх утворення зазначеним в постанові та представленій медичній документації. Згідно пункту 2.2. Правил проведення судово-медичних експертиз і визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 року, наявна закрита черепно-мозкова травма, та тілесні ушкодження які її утворили, за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, визначаються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

1.Наявні тілесні ушкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, форму, розмір та інші ознаки яких вказати не представляється можливим в зв`язку із скудним описом об`єктивного прояву тілесних ушкоджень в представленій медичній документації та їх загоєнням на момент об`єктивного огляду підекспертного.

2.Наявні тілесні ушкодження могли утворитися від ударів кистями рук стиснутими в кулак, ногами, чи подібними до них за характеристикою тупими, твердими предметами. Вказати точну кількість ударів не представляється можливим в зв`язку із скудним описом об`єктивного прояву тілесних ушкоджень в представленій медичній документації та їх загоєнням на момент об`єктивного огляду підекспертного.

3.Дані тілесні ушкодження не характерні для утворення їх як в результаті вільного, так і спрямованого падіння тіла з положення стоячи на площині, про що свідчить їх характер, локалізація та механізм утворення.

4.Підекспертний в момент утворення тілесних ушкоджень міг перебувати як в вертикальному, так і горизонтальному, чи близькому до них положенні свого тіла, за умови досяжності ушкодженої його частини до травмуючого предмету в момент слідоутворюючої дії. В ході проведення експертизи у підекспертного не виявлено тілесних ушкоджень характерних для боротьби чи самооборони.

- протоколом огляду місця події від 13.12.2018 року з фото таблицею та план схемою до протоколу, згідно якого проведений додатковий огляд місця вчинення злочину;

- випискою з медичної картки хворого ОСОБА_5 № 3398 від 12.12.2017 року, згідно якої вказаний діагноз потерпілого, огляд лікарями, призначене лікування.

ІV. Оцінка суду.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Так, надаючи оцінку показанням потерпілого ОСОБА_5 суд вбачає, що 17.11.2017 року близько 18 години йому на мобільний телефон подзвонила ОСОБА_16 , яку він знав близько року з метою повернення йому боргу в сумі 400 грн. Вони домовилися зустрітися на зупинці громадського транспорту «Вагонобудівний завод». На зупинці він зустрів ОСОБА_20 , яка разом з ОСОБА_17 вийшли з маршрутного таксі з якого також разом з ними вийшов обвинувачений. Як він зрозумів обвинувачений був ними разом і він є їх знайомим, але з ОСОБА_18 його ніхто з дівчат не знайомив. Після вони всі разом він, ОСОБА_20 , ОСОБА_17 пішли, як пояснила ОСОБА_20 до неї додому, щоб взяти кошти. ОСОБА_18 при цьому йшов за ними на метр позаду , намагаючись з ним розмовляти , але він не відповідав. Дійшовши до будинку він разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_20 зайшли в під`їзд і піднялися на 4-й поверх, а ОСОБА_18 при цьому залишився на вулиці біля під`їзду. Потім ОСОБА_20 сказала, що їй необхідно відійти за коштами додому і спустилася сходами вниз. Через кілька хвилин після цього по сходах піднявся ОСОБА_18 , який вимагав від нього віддати йому свій мобільний телефон і не дочекавшись відповіді, без попередження вдарив його кулаком правої руки в область лівої щелепи. Від удару він впав на підлогу площадки переходу між сходами правим боком а ОСОБА_18 продовжував наносити йому удари кулаками обох рук в область голови.

Надані обвинуваченим ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 показання стосовно нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 в під`їзді будинку АДРЕСА_3 узгоджуються між собою та з показаннями потерпілого ОСОБА_5 .

Також, дані обставини підтверджуються протоколами впізнання від 02.05.2018 року та довідкою до протоколу, згідно якого свідок ОСОБА_30 впізнала ОСОБА_8 як особу , яка 17.11.2017 року в під`їзді будинку АДРЕСА_3 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 .
При цьому, суд звертає увагу, що за показаннями свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_21 на місці події при нанесенні обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому також була присутня ОСОБА_30 , що також підтверджується показаннями ОСОБА_42 та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Дані обставини підтверджуються протоколами впізнання від 02.05.2018 року та довідкою до протоколу, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_39 як особу , яка 17.11.2017 року була з невідомим хлопцем, який в під`їзді будинку АДРЕСА_3 наніс йому тілесні ушкодження.

При цьому, суд критично оцінює показання потерпілого стосовно відсутності ОСОБА_42 при його зустрічі на зупинці громадського транспорту з ОСОБА_41 , ОСОБА_21 та обвинуваченим ОСОБА_8 з подальшим слідуванням разом до будинку за місцем проживання ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_3 , де в під`їзді ОСОБА_8 і наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 .

Також, суд критично оцінює показання потерпілого стосовно того, що коли по сходах піднявся ОСОБА_18 то вимагав від нього віддати йому свій мобільний телефон і не дочекавшись відповіді, без попередження вдарив його кулаком правої руки в область лівої щелепи, а після того, як він впав на підлогу, що не підтверджується як показаннями ОСОБА_8 так і показаннями свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , які стверджували, що ОСОБА_8 , підійшовши до ОСОБА_5 без вимагання речей у останнього, наніс ОСОБА_5 удари руками і ногами. Як показав ОСОБА_8 він сказав ОСОБА_5 що не потрібно кидатись словами і зразу ж наніс удар кулаком правої руки в обличчя останнього з подальшим нанесенням ударів руками і ногами по тілу потерпілого.

Суд бере до уваги, що при допиті обвинуваченого потерпілий не задавав останньому будь яких питань стосовно його показань про обставини і причини конфлікту між ним та потерпілим, що суд розцінює, як не бажання спростовувати їх у передбаченому процесуальним законом порядку.

Аналогічним чином, при допиті свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , потерпілий не задавав останнім будь яких питань стосовно його показань про обставини і причини конфлікту між ним та потерпілим та обставини викрадення у нього його особистих речей, що суд розцінює, як не бажання спростовувати їх у передбаченому процесуальним законом порядку

Враховуючи викладене, в сукупності з іншими обставинами вчинення злочину дають обґрунтовані підстави вважати показання потерпілого ОСОБА_5 щодо нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень правдивими та достовірними і відсутності причини вважати його показання в цій частині надуманими чи необґрунтованими.

При цьому, потерпілий при дачі показань попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, показання давав добровільно і у суду відсутні будь - які сумніви з їх правдивості та об`єктивності.

Показання даних свідків щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 узгоджуються між собою та протоколом впізнання від 02.05.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_39 як особу, яка 17.11.2017 року була з невідомим хлопцем, який в під`їзді будинку АДРЕСА_3 наніс йому тілесні ушкодження; протоколами впізнання від 02.05.2018 року та довідкою до протоколу, згідно якого свідок ОСОБА_30 впізнала ОСОБА_8 як особу , яка 17.11.2017 року в під`їзді будинку АДРЕСА_3 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 ; висновком експерта № 99 від 26..02.2018 року , згідно якого у потерпілого ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно- мозкова травма, у вигляді: забою головного мозку з крововиливом під м`яку мозкову оболонку мозочка; рани потиличної ділянки волосистої частини голови (на момент об`єктивного огляду лінійної форми рубець); рани верхньої губи справа (на момент об`єктивного огляду рубець); перелому кісток носа зі зміщенням; гематоми навколо правого і лівого ока, з крововиливом в коньюктиву правого і лівого ока; численних, масивних, зливних між собою гематом обличчя і голови (на момент об`єктивного огляду у вигляді пігментації шкіри обличчя); множинних саден обличчя (на момент об`єктивного огляду у вигляді пігментації шкіри обличчя), утворилися в один проміжок часу, за механізмом утворення не однократна ударна дія тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, за часом, давністю не суперечать часу і обставинам їх утворення зазначеним в постанові та представленій медичній документації. Наявна закрита черепно-мозкова травма, та тілесні ушкодження які її утворили, за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, визначаються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я. Наявні тілесні ушкодження могли утворитися від ударів кистями рук стиснутими в кулак, ногами, чи подібними до них за характеристикою тупими, твердими предметами. Дані тілесні ушкодження не характерні для утворення їх як в результаті вільного, так і спрямованого падіння тіла з положення стоячи на площині, про що свідчить їх характер, локалізація та механізм утворення. Підекспертний в момент утворення тілесних ушкоджень міг перебувати як в вертикальному, так і горизонтальному, чи близькому до них положенні свого тіла, за умови досяжності ушкодженої його частини до травмуючого предмету в момент слідоутворюючої дії. В ході проведення експертизи у підекспертного не виявлено тілесних ушкоджень характерних для боротьби чи самооборони.

Оцінюючи наданні суду показання потерпілого та свідків, суд виходить з того, що й потерпілий, й усі свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України, за дачу завідомо неправдивих показань під час судового розгляду, та всі показання суд сприймав безпосередньо.
Викладені обставини, дають обґрунтовані підстави показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , обвинуваченого ОСОБА_8 в частині спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 вважати правдивими та достовірними. Жодних підстав ставити їх під сумнів, суд не вбачає.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що висновок № 99 від 26..02.2018 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, визначаються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я, обставини їх утворення, механізм, локалізація, перебування потерпілого в момент їх утворення, тощо, є належним та допустимим доказом.

При цьому, судом було надано можливість обвинуваченому спростувати достовірність досліджених судом доказів і заперечити проти їх використання. Зважаючи на це, суд враховує, що безпосередньо обвинувачений жодних питань потерпілому та допитаним свідкам під час судового розгляду, щодо зазначених ними обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення не задавав.
Суд звертає увагу, що метою та мотивом вчинення даного злочину, на думку суду слугувало помститися потерпілому ОСОБА_5 за його, на думку обвинуваченого «зверхнє» відношення та демонстрація свого зневажливого ставлення до останнього .

Суд критично оцінює посилання законного представника обвинуваченого щодо наявності в діях потерпілого образи його сина та наявності конфлікту інтересів і дії сина щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень були спровоковані самим потерпілим на тій підставі, що судовим розглядом встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим виникла конфліктна ситуація, яка за показаннями самого обвинуваченого полягала в тому, що потерпілий не бажав спілкуватися з ним і казав, щоб він не йшов з ними і його обурив тон зверхньої розмови з ним потерпілого. В даному випадку суд не вбачає в словах потерпілого будь яких образ обвинуваченого чи наявності будь якого конфлікту інтересів. Суд не вбачає в словах потерпілого до обвинуваченого наявності «зверхнього» відношення чи демонстрації зневажливого ставлення.

Отже, в даному кримінальному провадженні суд знаходить, що стороною обвинувачення доведено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, також, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що можливо встановити із показань самого обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_42 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_43 , ОСОБА_38 , та дослідженими письмовими доказами.

Всі докази на підтвердження вказаних обставин оцінені судом, як кожен окремо, так і в своїй сукупності. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ «суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Оцінка доказів, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, суд керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення випливає із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою («Кобець проти України», № 16437/08, п. 43, рішення від 14 лютого 2008).
Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
Отже, дослідивши під час судового розгляду надані сторонами та іншими учасниками кримінального провадження докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, так як він спричинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження , яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу , але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вина ОСОБА_8 , виходячи з критерію «поза розумним сумнівом», доведена повністю.
V. Призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченим суд керується загальними засадами кримінального провадження, визначеними в ст. 7 КПК України, статтями, 50, 65-67 КК України. Відповідно до положень яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А, при призначенні покарання неповнолітньому суд, також враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд бере до уваги думку потерпілого, що істотно підвищує суспільну небезпеку вчиненого злочину, враховуючи їх суспільно - небезпечні наслідки.

Також, при призначенні покарання неповнолітньому, суд має суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого обвинуваченого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. Зазначене положення міститься в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 № 5.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 на момент вчинення кримінальних правопорушень є неповнолітнім, працездатний, на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі, згідно вимоги МВС України раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері та Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері не перебуває, навчався у 10-А класі ЗОШ № 3, по місцю навчання та по місцю проживання характеризуються посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд не може визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, так як щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, а активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, передає речові докази , предмети, здобуті злочинним шляхом, тощо). В даному випадку обвинувачений не заперечуючи свою причетність до вчиненого злочину та винуватість у його вчиненні, вважає, що його дії були спровоковані потерпілим, що не підтверджено судовим розглядом та відсутністю будь яких дій стосовно відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди під час судового розгляду та відсутністю добровільних активних дій в наданні допомоги органам слідства та суду.

Так, вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченому суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання та відповідно до ст.65 КК враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, що згідно зі статтею 12 КК є злочином середньої тяжкості;

- враховує наслідки та обставини вчиненого злочину (форма вини, мотив і мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності).
За таких обставин, для виправлення обвинуваченого, йому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання).
Так, в даному кримінальному провадженні, судом враховано особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_8 на момент вчинення злочину був неповнолітнім, однак останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз засуджений 26.07.2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі за злочин проти власності і на даний час відбуває покарання у ДУ «Кременчуцька виховна колонія», обставини вчинення ним злочину проти життя та здоров`я особи, суспільно - небезпечні наслідки вчиненого злочину, тощо.
Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення, виховання, соціальна реабілітація обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів не можливі без реального відбуття ним покарання, що відповідає справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

VІ. Інші рішення щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
Потерпілим ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 про стягнення на його користь майнової шкоди в розмірі 12454, 89 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Прокурором у даному кримінальному провадженні цивільні позови до обвинуваченого та його законного представника про стягнення на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілого та проведення судових експертиз не заявлялось.

Згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду та право вимоги до винної особи .

В матеріалах справи мається цивільний позов потерпілого до батька - законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно якого останній прохає стягнути з ОСОБА_9 на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 12454,89 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн., який обґрунтовує понесеними матеріальними витратами на лікування та перенесеними фізичними та моральними стражданнями внаслідок спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, емоційних та душевних стражданнях, від переживань, пов`язаних з неправомірними діями обвинуваченого, в нього порушився нормальний життєвий уклад, тощо.

Судом встановлено, що вчиненим злочином потерпілому завдано майнову шкоду , яка виразилась в витратах, пов`язаних з лікуванням, купівлею ліків, медичних товарів, тощо, що документально підтверджується наявними оригіналами квитанцій, чеків , накладними на суму 5798,83 грн., що не заперечував представник потерпілого. Також , суд враховує, що 6000 грн. було виплачено потерпілому по лікарняному листу підприємством , що не заперечувалось самим потерпілим. Представник потерпілого підтримав цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 5798,83 грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні визнав позов в частині відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 5798,83 грн. та не визнав в частині завданої моральної шкоди , вважаючи , що дії обвинуваченого щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому були спровоковані самим потерпілим і тому моральна шкода останньому не заподіяна.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність в судовому розгляді матеріальних витрат на лікування потерпілого в сумі 5798,83 грн.
Судом встановлено, що вчиненим злочином потерпілому завдано моральну шкоду , яка виразилась у перенесеними останнім фізичними та моральними стражданнями внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, у емоційних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого та перенесеного нервового потрясіння, в нього порушився нормальний життєвий уклад, він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, тощо.

Згідно ст.1179 ЦК України неповнолітня особа ( у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна , достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками … якщо вони не доведуть , що шкоди було завдано не з їхньої вини .

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 на час вчинення злочину і до затримання офіційно не працював, навчався в загальноосвітній школі, будь яких доходів не отримував , тому суд вважає за можливе стягнути завдану потерпілому злочином матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі з його батька - законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , враховуючи , що останній в ході судового розгляду не довів , що шкоди потерпілому було завдано обвинуваченим не з його вини.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 5798,83 грн.

Виходячи зі змісту Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, порушенні стосунків з оточуючими людьми, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, тощо. Враховуючи вищевикладені обставини, а саме: тривалість моральних страждань потерпілого, їх характер, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що завдало потерпілому моральних страждань, суд приходить до висновку, що вимога потерпілого щодо виплати йому моральної шкоди в сумі 50 000 грн. обґрунтовані частково, а тому слід стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Долю речових доказів визначити згідно ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ст. ст. 66, 67, 70, 98, 102, 103 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 2( двох) років 6 ( шести ) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання , що призначено за даним вироком, більш суворого, що призначено за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.07.2018 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки 3 ( три) місяці. Зарахувати в строк відбутого покарання ту частину покарання, що відбута за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.07.2018 року з 10.01.2019 року по 24.11.2019 року.

Строк відбуття покарання рахувати з часу затримання 10.01.2019 року.

Обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, арештувавши в залі суду негайно.

Речові докази по справі лазерний компакт диск з відеозаписом до протоколу обшуку від 07.05.2018 року в будинку АДРЕСА_2 залишити в матеріалах кримінального провадження; лазерний компакт диск з відеозаписом до протоколу обшуку від 07.11.2018 року в будинку АДРЕСА_6 залишити в матеріалах кримінального провадження; лазерний компакт диск з відеозаписом до протоколу обшуку від 07.11.2018 року в квартирі АДРЕСА_7 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 завдану майнову шкоду в розмірі 5798,83 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. В іншій частині позову відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .

Обвинуваченим роз`яснити їх право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1