печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2019 року суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000224,

ВСТАНОВИВ:
09.04.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , яке передано слідчому судді ОСОБА_1 15.04.2019, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва №761/22218/18-к від 29.06.2018, а саме: на земельну ділянку, яка на праві власності належить ОСОБА_4 , загальною площею 0,0675 га, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер №800000000:91:453:0020.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, оскільки сторона обвинувачення не надала доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення. Зазначене в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином.

Представник Генеральної прокуратури України про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду прокурором було подано заперечення в яких останній вказав, що під час слідства встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, легалізовує шляхом придбання нерухомості як на території України, так і за її межами.

В ході досудового розслідування здобуто відомості про те, що об`єкт нерухомості у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером :91:453:0020, загальною площею 0,0675 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 здобув у злочинний спосіб.

23.05.2018 постановою процесуального керівника відповідне майно визнано речовим доказом, який використовується для встановлення фактичних обставин, що мають значення для кримінального провадження та доведення вини осіб, причетних до скоєння відповідних кримінальних правопорушень. В подальшому на даний речовий доказ на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2018 накладено арешт з метою забезпечення його збереження.

Вищевказана земельна ділянка, на яку накладено арешт у даному провадженні, являється предметом легалізації, згідно відомостей, зазначених у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 30.10.2018, у зв`язку з чим останньому з поміж інших кримінальних правопорушень інкримінується скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

На даний час будь-які підстави для скасування вказаного арешту відсутні. В той же час, виникли нові підстави, які потребують подальшого перебування під арештом даного майна. Так, на даний час зазначений арешт необхідний з метою збереження речових доказів, забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Крім того, вказана земельна ділянка, що належить ОСОБА_4 , являється предметом кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК України, які розслідуються ГСУ Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0002075.

Таким чином, прокурор вказує, що законність та обґрунтованість арештів, накладених на майно підозрюваних та підконтрольних їм осіб у кримінальному провадженні № 0000224, були предметом неодноразового розгляду суду апеляційної інстанції, яким до цих пір не ухвалено жодного судового рішення про задоволення скарг заявників щодо скасування арештів на відповідне майно. Водночас, зрозумівши однозначність позиції Київського апеляційного суду щодо вказаних скарг та усвідомивши, що суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для їх задоволення, заявники розпочали повторно оскаржувати зазначені арешти шляхом спрямування на адресу суду першої інстанції великої кількості клопотань про їх скасування. Однак, навіть в цьому випадку суд першої інстанції не знаходить підстав для задоволення відповідних клопотань, про що свідчать численні ухвали Печерського районного суду м. Києва щодо відмов в їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладені обставини, та беручи до уваги те, що арештоване майно, належне підозрюваному ОСОБА_4 , являється речовим доказом у кримінальному провадженні, за допомогою якого встановлюються фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та те, що останнє здобуте злочинним шляхом, зважаючи на наявність у провадженні встановлених експертним шляхом заподіяних державі збитків на суму понад 30 млн. грн., нанесених особами причетними до скоєння зазначених кримінальних правопорушень, та враховуючи санкції розслідуваних злочинів, що передбачають застосування до винних осіб, серед іншого, покарання у виді конфіскації майна, у даному провадженні продовжує існувати необхідність у подальшому арешті даного майна з метою збереження речових доказів, забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Таким чином, прокурор просить відмовити в задоволені клопотання.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Відділом процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000224 від 19.07.2016 за підозрою власника ТОВ «ВІОТЕХСОМ» ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України, головного лікаря вказаного підприємства ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 366 КК України, директора даного товариства ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України, а також за фактами скоєння службовими особами ТОВ «ВІОТЕХСОМ» та пов`язаних з ними особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 149, ч. ч. 2, 3 ст. 190, ч. 3 ст. 212 та ч. 1 ст. 366 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, 29.06.2018 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №761/22218/2018 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянки з кадастровим номером :91:453:0020, загальною площею 0,0675 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2018 при накладенні арешту слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, враховуючи що, в провадженні призначено товарознавчу експертизу та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Разом з тим, під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що майно, що, постановою слідчого від 23.05.2019 вказану земельну ділянку визнано речовим доказами.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває. А отже, майно, яке має ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, може підлягати арешту у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000224.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав Точиловського Альберта та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000224 - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1