Справа № 520/6684/18
Провадження № 1-кп/520/441/19
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу
06.11.2019 м.Одеса

Колегія суддів Київського районного суду м.Одеси у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004547 від 02.11.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Одеси, громадянка України, українка, офіційно не працевлаштована, не заміжня, не має реєстрації та постійного місця проживання, раніше судима 11.04.2018 Київським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки щодо неї висунуто обґрунтоване обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає до 15 років позбавлення волі, а також наявні ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу, не зникли, актуального значення не втратили, продовжують існувати.

Захисник заперечив проти продовження строку тримання під вартою, вважав за необхідне змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на менш суворий вид, мотивуючи тим, що обвинувачена вже тривалий час утримується під вартою без обвинувального вироку, а ризики прокурором не доведені. При цьому переконливих доказів вчинення злочину саме ОСОБА_5 немає, слідством не встановлена причина смерті потерпілого.

Обвинувачена підтримала клопотання захисника і запевнила суд, що хоча вона і не має реєстрації і постійного місця проживання, але буде проживати у технічному приміщенні за місцем попередньої роботи за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника та обвинуваченої.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, керуючись ст.ст. 5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950 р., приходить до висновку про те, що підстав для подальшого тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 не вбачається.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою обґрунтоване обвинувачення та наявні ризики.

Відповідно до ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою припинення злочинної діяльності, запобігання спробам ухилитися від слідства або суду, перешкоджання встановлення важливих обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень і лише при наявності достатніх підстав вважати, що ці особи будуть намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати кримінальному провадженню або продовжувати злочину діяльність.

Разом з тим, прокурор не довів в суді існування ризиків, на які посилається.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

З рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії", вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення Суду від 26 січня 1993 року справу "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Як вбачається з матеріалів справи досудове слідство було закінчено і обвинувальний акт з реєстром зібраних по справі доказами, закріпленими відповідними процесуальними документами і рішеннями, надійшов до суд. З моменту закінчення досудового розслідування, слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, на даному етапі судового процесу підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, буде перешкоджати встановленню істини у справі безпідставні.

На зазначені обставини звернуто увагу рішенням Європейського суду з прав людини від 6 квітня 2000 року в справі "Лабіта проти Італії" щодо скарги на тривалість тримання під вартою. Зокрема, в цьому рішенні зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.

Як встановлено у справі, обвинувачення у справі ґрунтується на доказах, які втрачають вагомість. Зменшення вагомості доказової бази спростовують доводи прокурора про необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого. За таких обставин подальше тримання під вартою обвинуваченої буде фактичним виконанням покарання за злочину, у вчиненні якого вини ОСОБА_5 ще не доведено.

Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого її утримання під вартою, що узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003.

Тому, запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде достатньо для забезпечення заходів кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Змінити запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_5 з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) Прибувати до суду за першою вимогою;

2) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.

3) Без дозволу суду не відлучатися з м.Одеси.

Строк дії ухвали в частині покладення додаткових обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 05.01.2020.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ст.179 ч.2 КПК України, у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Повний текст ухвали буде оголошений 07.11.2019 о 10.00 год.

Ухвала виконується негайно після її оголошення, а тому обвинувачена ОСОБА_5 підлягає звільненню з під варти в залі суду.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_1