Справа № 373/1206/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
секретаря с удових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000084 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Рача Радомишльського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, інваліда 1 групи, раніше судимого вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2016 року за ч.4 ст. 407 КК України до штрафу у розмірі 550 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року за ч.1 ст. 186 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, покарання відбув повністю, -
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

встановив:

ОСОБА_3 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації в умовах особливого періоду у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (формувачем якої є військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокувалася у АДРЕСА_2 , у військовому звані «солдат», на посаді механіка-водія-оператора 3 взводу протитанкових керованих ракет 1 батареї протитанкових керованих ракет, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, у період з 23.03.2016 по 17.05.2017, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, діючи умисно, без дозволу відповідних начальників та командирів, без поважних причин не з`явився вчасно на військову службу, ухилився від виконання своїх службових обов`язків та їх не виконував, чим вчинив нез`явлення вчасно на військову службу до місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 (формувачем якої є військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
По суті пред`явленого обвинувачення в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним повністю і дав покази, що підтверджують фабулу обвинувачення, зазначивши, що дійсно не повернувся із госпіталя, з 23.03.2016 був відсутній по місцю служби по 17.05.2017, коли був затриманий на виконання вироку Радомишльського районного суду Житомирської області та направлений для відбування покарання. Час проводив по місцю свого проживання. В скоєному розкаюється, просить суворо не карати та звільнити від покарання на підставі п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Справа слухалась в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи. Зміст ч. 3 ст. 349 КПК України їм роз`яснено.
Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно військовослужбовця на військову службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обставинами які пом`якшують покарання, визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому, яке виразилось у визнанні та усвідомленні негативності скоєного діяння, та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України судом в ході судового розгляду не виявлено.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше судимий, по місцю проходження військової служби характеризувався посередньо, час нез`явлення на службу, і приходить до висновку призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання, стан його здоров`я, суд вважає можливим його перевиховання без ізоляції від суспільства і приходить до висновку звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Щодо заявленого обвинуваченим ОСОБА_3 клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», слід зазначити наступне.
Відповідно до п. в) ст. 1 закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Таким чином, однією із обов`язкових умов такого звільнення законодавчо встановлено визнання особи винною у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Захисник ОСОБА_4 , підтримуючи клопотання свого підзахисного ОСОБА_3 щодо звільнення його від відбування покарання у відповідності до Закону України «Про амністію у 2016 році», зазначила, що даний злочин не є тяжким, оскільки суд навряд чи призначить обвинуваченому покарання більш ніж 5 років; тяжкість злочину визначає суд саме в залежності від призначеного розміру покарання.
Однак суд не може погодитися з такою позицією захисника.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України, залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Частиною четвертою статті 12 КК України встановлено, що тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Норми ч. ч. 3 і 4 ст. 12 цього Кодексу слід розуміти так, що злочином середньої тяжкості є злочин, верхня межа покарання у виді позбавлення волі за який перевищує два роки, але не перевищує п`яти років, а тяжким злочином - злочин, верхня межа покарання у виді позбавлення волі за який перевищує п`ять років, але не перевищує десяти років, незалежно від того, якою є нижня межа цього виду покарання.
Отже, законодавець пов`язує із розмежуванням тяжкості злочину вид та розмір покарання, яке передбачене за нього. При цьому покарання, передбаченого за нього, а не призначеного судом.
Санкція частини 4 статті 407 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, що в сукупності із нормами ст. 12 КК України дає суду підстави беззаперечно констатувати, що це є тяжким умисним злочином.
Таким чином, підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у відповідності до норм Закону України «Про амністію у 2016 році» немає.
Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановити іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1