УХВАЛА
23 липня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Парафіївка Ічнянського району
Чернігівської області, громадянина України, проживаючого за
адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ст. 3 ст. 258 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого інших вид запобіжного заходу, не пов`язаний з триманням під вартою.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ст. 3 ст. 258 КК України до 18 серпня 2019 року включно.
Таке рішення суду вмотивовано тим, що ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними, доводи захисту суд вважає непереконливими і необґрунтованими, а тому відсутні достатні підстави для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки судом не здійснено допит потерпілих та свідків у цьому провадженні, а наявні ризики не зменшувались.
В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду в частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною, такою, яку ухвалено з порушенням норм КПК України.
Захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції під час прийняття рішення про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
не навів у мотивувальній частині жодного обґрунтування стосовно існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Апелянт зазначає, що прокурор у своєму клопотанні звертав увагу тільки на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину та те, що він зможе переховуватись від суду. Захисник звертає увагу на те, що в суді першої інстанції він підкреслював міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , зокрема наявність в останнього статусу єдиного годувальника сім`ї, яка складається з чотирьох неповнолітніх дітей, непрацюючої дружини, непрацездатного батька. Більше того, захисник зазначає, що за обвинуваченого неодноразово поручалися народні депутати України, герої АТО, що свідчить про досить позитивну репутацію ОСОБА_6 .
Крім того, захисник ОСОБА_5 вважає, що висновки суду щодо потенційного впливу обвинуваченого на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні є досить абстрактними, оскільки суд не конкретизував відповідних осіб, на яких ОСОБА_6 може впливати. Як вбачається з додатків до обвинувального акта, особи визнані потерпілими проживають на території Черкаської області, ключовий фігурант процесу, який виступив заявником у кримінальному провадженні, свідком і конфідентом правоохоронних органів мешкає в Запорізькій області. Решта осіб, які суто номінально виконують процесуальні функції свідків у процесі, є оперативними співробітниками СБУ і мешканцями села Лящівка Черкаської області. З огляду на наведене, захисник вважає, що можливість впливу на свідків не лише не підтверджується доказами у справі, але й виключається у разі застосування альтернативного запобіжного заходу, наприклад, домашній арешт.
Апелянт зазначає, що у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не викладено обставини, які б свідчили про існуючий ризик або про те, що ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 зможе незаконно вплинути на свідків та потерпілих, які на теперішній час в суді ще не допитані. Він обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.
Також суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого та ті обставини, що ОСОБА_6 з метою уникнути покарання за вчинений злочин може переховуватися від суду; може незаконно впливати на свідків, потерпілих, які на теперішній час не допитані в судовому засіданні. На підставі чого суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а не домашній арешт, як того просить апелянт, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Також до ОСОБА_6 не може бути застосований запобіжний захід особиста порука, про застосування якого до суду апеляційної інстанції звернулися ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки положеннями ч. 5 ст. 176 КПК України передбачена заборона в застосуванні до осіб, які обвинувачуються, зокрема за ст. 258 КК України, особистої поруки.
Доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, його сімейний стан, соціальні зв`язки, характеристики за місцем проживання, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року, якою строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ст. 3 ст. 258 КК України продовжено до 18 серпня 2019 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3