Справа № 202/3738/19
Провадження № 1-в/202/143/2019
П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
заявниці (потерпілої) ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро матеріали скарги приватного обвинувачення потерпілої ОСОБА_4 , поданою в порядку ст.27 КПК України (в редакції 1960 року), про порушення кримінальної справи у відношенні ОСОБА_5 та притягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, для вирішення питання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2010 року було залишено без розгляду скаргу приватного обвинувачення потерпілої ОСОБА_4 , поданою в порядку ст.27 КПК України (в редакції 1960 року), про порушення кримінальної справи у відношенні ОСОБА_5 та притягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Заявниця, посилаючись на те, що при розгляді заяви були допущені процесуальні порушення, а також на те, що при винесенні постанови не враховані відомості з оригіналів медичних довідок, подала апеляційну скаргу та просить поновити їй строк для оскарження судового рішення в апеляційному порядку.
Заявниця в судове засідання з`явилася, підтримала заяву та просила відновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови суду від 06.08.2010 року.
Як на підставу пропуску строку посилається на стан свого здоров`я, а саме, що у 2015 році чотири місяці хворіла, на проблеми з батьками, які мали місце у 2003 році.
Вислухавши думку прокурора, який вважав, що підстав для відновлення пропущеного строку апеляційного оскарження немає, заявницю, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України (в редакції 1960 року), апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим кодексом, може бути подана протягом 15 діб з моменту їх проголошення.
Так, згідно з ч. 2, 3 ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року), у разі пропуску на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.
В судовому засіданні встановлено, що 06.08.2010 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська винесено постанову, якою залишено без розгляду скаргу приватного обвинувачення ОСОБА_4 про порушення кримінальної справи у відношенні ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України.
Заявниці направлялась копія постанови від 06.08.2010 року, однак постанова не була оскаржена, а тому пропущення останньою строку на подачу апеляційної скарги через відсутність розписки у її отриманні не може вважатись поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги.
Суд роз`яснює, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.
Причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів.
Заява про апеляційне оскарження постанови суду від 06.08.2010 року написана потерпілою лише 09.04.2019 року, тобто потерпілою складено апеляційну скаргу через 8 років та вісім місяців після проголошення постанови та направлення її копії заявниці.
При цьому заявниця в клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду взагалі не навела будь-яких обставин, які б вказували на поважність подібного тривалого пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Апеляційна скарга ОСОБА_4 , а також пояснення щодо причин пропуску строку на оскарження постанови суду не містять переконливих обґрунтувань та підстав, щоб вважати ці причини поважними. Заявницею не зазначені докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений законом строк у неї не було можливості.
Суд звертає увагу заявниці на те, що строки для вчинення певних дій, визначені у процесуальному законодавстві, мають дисциплінувати осіб, що звертаються до суду, а тому неуважність особи, або незнання законів не може вважатись поважною причиною для поновлення строку на подання скарги, тим більш, що заявниця виявляє обізнаність в галузі права, з її слів має декілька дипломів про вищу освіту, під час розгляду її заяви стверджувала, що їй було відомо ще у 2010 році про прийняте судом рішення, зверталась з цього приводу до прокурора області.
Враховуючи вищенаведене, ретельно оцінивши докази й мотиви заявника, уважно вивчивши обставини справи, суд приходить до висновку, що строк на подачу апеляції ОСОБА_4 пропущено без поважних причин, у зв`язку із чим суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349-353 КПК України в редакції 1960 р., суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження - відмовити.
Визнати апеляцію потерпілої ОСОБА_4 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2010 року такою, що не підлягає розгляду.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровськогоапеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1