Справа № 450/1835/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/116/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.12.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сусолів Самбірського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.12.2018р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування призначеного основного покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання та обмеження у вільному пересуванні після набрання вироком законної сили.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у доход держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 11011,70 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 80 000 гривень заподіяної моральної шкоди та 7 000 гривень понесених витрат на правову допомогу.
За вироком суду, ОСОБА_7 26.03.2017р. о 17 год., керуючи транспортним засобом марки "АУДІ А6" номерний знак НОМЕР_1 і рухаючись ним у районі ділянки 535 км + 746 м автодороги "Київ-Чоп" у напрямку с. Ямпіль Пустомитівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Розділу 1 пунктів 1.2, 1.5, Розділу 2 пункту 2.3 підпунктів б, д, пункту 2.9 підпункту а, Розділу 12 пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, не виконавши при цьому вимоги дорожньої розмітки 1.1 додатку 2 Правил дорожнього руху України, створивши небезпеку для руху транспортним засобам марки "ВАЗ 2105" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 і "ВАЗ 2103" номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 , які рухались у зустрічному йому напрямку до м. Чоп, внаслідок чого відбулось зіткнення між вказаними автомобілями. Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень, а водій ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити у частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, а саме застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляд 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком.

Незгода захисника із оскаржуваним вироком суду полягає у допущених порушеннях норм матеріального та процесуального права. Вказує, що під час судового слідства, з метою встановлення об`єктивної істини у справі, захисником подавався адвокатський запит до головного лікаря Львівського обласного центру медико - соціальної експертизи з метою встановлення можливості потерпілим керувати транспортним засобом з його хворобою. Проте, відповідь на даний запит не було надано у зв`язку із захистом персональних даних. За таких обставин, суд першої інстанції зобов`язав потерпілого та його представника надати медичні документи, які б підтверджували чи спростовували факт того, що потерпілий ОСОБА_10 має право керувати транспортним засобом. Разом з тим, суд першої інстанції у вироку зазначив, що покликання захисника на протиправність керування потерпілим транспортним засобом у зв`язку із наявним у нього захворюванням не знайшло свого підтвердження, незважаючи на невиконання потерпілим та його представником вимог суду щодо надання необхідних медичних документів, оскільки дані обставини не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого. За таких обставин, наведені обставини, на переконання сторони захисту, свідчать про неповноту та необ`єктивність суду першої інстанції при розгляді даної справи.

Наголошує, що обране ОСОБА_7 покарання є надто суворим. Зазначає, що суд першої інстанції, врахувавши та навівши у вироку сім обставин, які пом`якшують покарання, обрав найсуворішу покарання у виді позбавлення волі. Звертає увагу, що ОСОБА_7 не намагався втекти від правосуддя чи уникнути кримінальної відповідальності. Обвинувачений, як на досудовому розслідування, так і зараз, погоджується відшкодувати всі завдані ним збитки потерпілому. Однак, застосування щодо нього покарання у виді позбавлення волі не дасть можливості у найкоротші терміни відшкодувати завдані ним збитки, а також ставить його сім`ю, яка складається із дружини та двох малолітніх дітей у дуже скрутне матеріальне становище, оскільки він є годувальником сім`ї. Вказує, що судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось потерпілим те, що ОСОБА_7 допомагав потерпілому з лікуванням, давав на нього гроші, погодився придбати потерпілому новий автомобіль.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, у яких просить залишити без змін оскаржуваний вирок суду, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що подана апеляційна скарга є необґрунтованою, а наведені у ній доводи такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Покликається, що встановлений потерпілому діагноз не входить до переліку захворювань та вад, які унеможливлюють допуск до керування відповідними транспортними засобами. Вважає безпідставними покликання апелянта про ненадання належної правової оцінки факту можливості керування транспортним засобом потерпілим, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого. Звертає увагу, що обвинувачений після ДТП відшкодував потерпілому 13 000 грн., проте у подальшому жодних активних дій для відшкодування не вчиняв. Окрім цього, під час судового розгляду обвинувачений визнав цивільний позов потерпілого у розмірі, який становить менше половини від пред`явлених до нього та задоволених судом першої інстанції сум. За таких обставин вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах позбавлення волі, а призначене йому покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з реальним його відбуванням є законним, обґрунтованим та справедливим. Покликається на відсутність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задоволити, виступ прокурора, потерпілого та його представника, які зазначили, що обвинуваченим відшкодовано потерпілому заподіяну шкоду у розмірі 57 200 грн. та не заперечили щодо застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставинах, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, посередньо характеризується за місцем реєстрації, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, визнання своєї винуватості та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди у розмірі 13 000 грн., обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до переконання, про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі та неможливість застосування щодо нього положень ст.ст. 69, 75 КК України, з огляду на те, що виправлення ОСОБА_7 можливо в умовах його ізоляції від суспільства.
Разом з тим, колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні вимоги сторони захисту про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання.
Так, відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ураховуючи конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, посередньо характеризується за місцем реєстрації, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди у розмірі, який на день розгляду справи апеляційним судом становить 57 200 грн., наявність обставини яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, думку сторони захисту, зокрема, потерпілого про можливість звільнення ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає, що до обвинуваченого слід застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що, на переконання колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ураховуючи вищенаведене, вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.12.2018р. щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання слід змінити.
У решті даний вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.12.2018р. щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 процесуальні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок суду залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4