Ухвала

Іменем України
04 липня 2019 року

м. Київ
справа № 489/6581/18

провадження № 51-2902ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 12 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

встановив:
За вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 25 000 грн. в рахунок витрат на поховання та 30 000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги,представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_5 , не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання та просить їх скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суди при призначенні ОСОБА_6 покарання не повною мірою врахували обставини справи, зокрема його відношення до скоєного та зухвалу поведінку до потерпілої під час вчинення злочину.
Мотиви суду
Перевіривши дотримання представником ОСОБА_4 порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі представника ОСОБА_4 не оспорюються.
Доводи представника потерпілого щодо невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину який відноситься до категорії тяжких та дані про особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, щиро розкаявся, негативно характеризується за місцем проживання, обставини, що обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, з якою перебував в близьких відносинах.
Врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається представник потерпілої у своїй касаційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України.
На думку колегії суддів, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про необхідність призначення засудженому ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_6 таке покарання, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого рішення.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність й обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і не вважає призначене покарання явно несправедливим через його м`якість.
У касаційній скарзі захисника не наведено доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які необхідно було б перевірити за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 411 КПК України, Суд,
постановив:
Відмовити представнику ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_5 , у відкритті касаційного провадження на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 12 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3