Справа № 471/533/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка скаргу директора Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Імені Мічуріна на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ :
Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативною воно розглядається

Заявник подав до слідчого судді вказану скаргу, в обґрунтування якої посилався на те, що 17 липня 2019 року направив до Братського ВП ГУНП в Миколаївській області заяву, датовану 02 липня 2019 року за вих. № 02/07, про вчинене ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.
Проте, відомості за цією заявою у строки, що передбачені ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстр досудових розслідувань унесені не були, а тому суб`єкт звернення порушив питання про визнання незаконною бездіяльності посадових осіб Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в частині невжиття відповідних заходів щодо порушення розслідування кримінального провадження та зобов`язання керівника цього органу Національної поліції вжити заходів щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з заявою директора СТОВ Імені Мічуріна за вих. № 02/07 від 02 липня 2019 року про вчинення кримінального правопорушення.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні представник заявника вказані вимоги підтримав з підстав, що викладені у скарзі і просила їх задовольнити.
Слідчий СВ Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в судове засідання не прибув, про його дату, час і місце повідомлений належно згідно положень КПК України, причин неявки не зазначив, проте, слідчий суддя не вбачав у цьому перешкод для розгляду порушеного перед ним питання по суті з огляду на норму ст. ч.3 ст. 306 КПК України.

Установлені слідчим суддею фактичні обставини

В ході розгляду скарги було установлено, що 11 липня 2019 року Братським ВП ГУНП в Миколаївській області було отримано заяву директора СТОВ Імені Мічуріна ОСОБА_5 за вих. № 02/07 від 02 липня 2019 року.
Останньою заявник повідомив про вчинення ОСОБА_4 , на його думку, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, і просив унести відповідні відомості до ЄРДР, та, відповідно, розпочати досудове розслідування.
Проте, вказана заява була розглянута посадовими особами Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в порядку закону України Про звернення громадян та згідно до Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 року № 930, а перевірку звернення, відповідно, припинено, про що заявнику направлено лист від 07 серпня 2019 року.
Не погодившись із цим, суб`єкт звернення подав скаргу.

Мотиви, із яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Тож, слідчий суддя, заслухавши позицію представника особи, яка подала скаргу, перевіривши доводи і обґрунтованість поданої на його розгляд скарги, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого.
Зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя, під яким, згідно зі стандартами ЄСПЛ, розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Діюче кримінальний процесуальний закон України, зокрема, ст. 214 КПК України , передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Також, слідчий суддя ураховує те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси сторін цих відносин (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків внесення даних до ЄРДР регламентовані ст. 214 КПК України.
Як наслідок, з вище зазначеної правової норми випливає, що КПК України встановлюється імперативний обовязок після отримання заяви або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унести за нею відомості до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобовязані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування у разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
При цьому, згаданий обовязок слідчого або прокурора не вимагає оцінки ними такої заяви (повідомлення) на предмет наявності/відсутності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК із даного питання, так як повноваження субєкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають лише у самому внесенні даних до ЄРДР за зверненням.
З порушеного у зверненні питання субєкт оскарження обмежений нормами кримінального процесуального законодавства України свободою розсуду, бо, позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію.
Адже, на етапі прийняття та внесення даних за зверненням особи до ЄРДР посилатися на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена Кримінальним кодексом України, може бути не достатньо об'ктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.
Тобто, норми КПК України не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених осіб здійснити фіксацію отриманих ними відомостей про кримінальне правопорушення.
Та у будь якому випадку, навіть за очевидної відсутності ознак злочину, виконання наведених вище процесуальних норм свідчить про дотримання установленої законом процедури, що, зокрема, відповідає критерію належного урядування.
Проте, у даному випадку встановлено, що субєктом оскарження було отримано від особи, яка подала скаргу, заяву про вчинення кримінального правопорушення, але за нею, у строки, визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесено не було, що достовірно установлено в ході розгляду скарги і підтверджується листом начальника ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 07 серпня 2019 року.
Тому, за таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя, розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих доказів, на час її розгляду, вважає її обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання слідчого чи прокурора вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, то слідчий суддя не сприймає їх як слушні, оскільки запропонований особою, яка подала скаргу, спосіб захисту порушених прав саме у у цій частині (тобто саме така вимога) не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 307 КПК України, а тому не може бути застосований як ефективний, адже ст. 307 вказаного Кодексу не передбачений.
Тож, слід відмовити у задоволенні вимоги про визнання бездіяльності посадових осіб Братського ВП ГУНП в Миколаївській області протиправною, оскільки дана вимога заявника викладена у скарзі не ґрунтується на нормах ст. 307 КПК України, яка передбачає, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування ухвала слідчого судді може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобовязання припинити дію; 3) зобовязання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Тобто, апріорі, у разі прийняття ухвали слідчим суддею про зобовязання вчинити певну дію, такий факт є встановленим, адже без його наявності, у світлі положень вищезазначеної статті, слідчий суддя мав би прийняти судове рішення про відмову у задоволенні скарги.
Як наслідок, вимоги внесеної на розгляд слідчого судді скарги підлягають частковому задоволенню, а саме : лише у частині зобов`язання учинити дію, пов`язану з внесенням відомостей до ЄРДР.
А тому, з цих мотивів, ст.ст.214, 303 306, 369- 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену особу (слідчого) Братського ВП ГУНП в Миколаївській області вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України ( після подання заяви / повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою директора Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Імені Мічуріна від 02 липня 2019 року за вих. № 02/07 (зареєстрована Братським ВП ГУНП в Миколаївській області 12 липня 2019 року за № 997) у строки, визначені ст. 214 вказаного Кодексу.
В решті вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, проте, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Ухвала є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1