Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши відкритому судовому засіданні клопотання начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И В :

07 листопада 2018 року на розгляд судді надійшло клопотання начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, в якому заявник просив суд визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винною вироком Калузького районного суду Калузької області від13.01.2017 року та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_5 на підставі вказаного вироку.

Заявник мотивує своє клопотання, тим, що 30 жовтня 2018 року наказом №3393/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засуджену вироком Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017року громадянку України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктом «а» частини четвертої ст. 228.1 КК РФ(замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі Інтернет), групою осіб, за попередньою змовою, який не було доведено до кінця за обставин, що не залежали від її волі) та частиною першою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 КК РФ (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинене в особливо великому розмірі), що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Апеляційною ухвалою судової колегії Калужського обласного суду від 11.04.2017 року вирок Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін.

Представник Міністерства юстиції України просив розглянути клопотання за його відсутністю. Відповідно до ст. 610 КПК України його присутність у судовомузасіданні не є обов`язковою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, що брав участь у судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку.

Передача засуджених для відбування покарання, з однієї держави до іншої, регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року та ст. 606 КПК України.

Крім того, згідно ст. 9 КонституціїУкраїни, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.

Як вбачається зі змісту вироку Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3, ст. 30 КК РФ, п. «а» ч.4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30 КК РФ, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, тобто у вчиненні замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі Інтернет), групою осіб, за попередньою змовою, який не було доведено до кінця за обставин, що не залежали від її волі та готуванні до незаконного збуту наркотичних засобів, в особливо великих розмірах, при цьому злочин не було доведено до кінця, з причин, які не залежали від волі особи, та призначено покарання, з застосуванням ч.2 ст. 69 КК РФ у виді 8 років позбавлення волі, без позбавлення права займати певні посади, займатися певною діяльністю і без штрафу, з відбуттям покарання в колонії загального режиму.

Строк відбуванняпокарання ОСОБА_5 визначено з 13 січня 2017 року, із зарахуванням відбутого строку тримання під вартою з 28 червня 2015 року по 12 січня 2017 року включно.

Відповідно д ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України, Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України, звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_5 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_1 , виданого 19.10.2010 року Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві, згідно вироку останнім місцем її реєстрації в Україні є - АДРЕСА_1 .

Засуджена ОСОБА_5 має бажання невідбуту міру покарання в подальшому відбувати в Україні, що підтверджується її письмовою заявою, доданою до клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кримінального Кодексу України, громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом. При цьому суд України не вправі ревізувати висновки суду іншої держави щодо встановлених ним фактичних обставин справи.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч. ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Відповідно до довідки з місця відбування покарання - засуджена ОСОБА_5 відбула строк кримінального покарання - 02 роки 11 місяців 06 днів, невідбута частина покарання складає 05 років 23 дні.

Зазначене покарання ОСОБА_5 відбуває в ФКУ Виправна Колонія № 7 УФСВП Росії по Калузькій області. Кінець строку відбуття покарання - 27.06.2023 року ( в яке зараховано час перебування під вартою з 28.06.2015 по 12.01.2017р.).

Відповідно до вироку Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі Інтернет), групою осіб, за попередньою змовою, який не було доведено до кінця за обставин, що не залежали від її волі, та за ч. 1 ст. 30, ч. 5 статті 228.1 КК РФ як готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинене в особливо великому розмірі.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів групою осіб, за попередньою змовоюта за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України, як готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинене організованою групою, в особливо великих розмірах. Санкція частини 3 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Відповідно до законодавства України, відповідальність за вчинення вищевказаних дій повністю охоплюється диспозицією ч. 3 ст. 307 КК України, що передбачає відповідальність зокрема за незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах, при чому відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 26.04.2002 р. "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів", злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незаверше надія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Таким чином, та обставина, що збут вказаних наркотичних засобів не був здійснений у зв`язку із припиненням злочину, у даному випадку не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_5 оскількиїї дії самі по собі утворили склад вищеназваного закінченого кримінального правопорушення, тому покарання за вказане кримінальне правопорушення може бути призначено в межах санкції частини 3 статті 307 КК України у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Разом з тим, суд враховує що вироком Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року встановлено, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, наявність малолітньої дитини, наявність захворювань, які, у сукупності є достатньою підставою для застосування при призначенні покарання ч. 1 та ч. 2 ст. 69 КК України та вважає за необхідне визначити строк покарання засудженій ОСОБА_5 аналогічний строку, визначеному вироком Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року, а саме - 8 років позбавлення волі, вважаючи що саме таке рішення буде відповідати вимогам визначеним статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб, умовам передачі громадянки України ОСОБА_5 для відбування покарання в Україну, та вимогам статті 10 Конвенції, оскільки за своїм характером та тривалістю покарання не буде більш суворим, ніж міра покарання, призначена у державі ухвалення вироку, і не перевищувати мемаксимальних строків позбавлення волі, передбачених законодавством України.

Разом з тим, згідно Кримінального Кодексу України за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, передбачено додаткове покарання, у виді конфіскація майна засудженого.

Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року у відповідність до законодавства України, до ОСОБА_5 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому належить відбувати покарання, діючим законодавством України не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Із наведенного слідує, що положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р.) застосовуються до всіх осіб, без виключення, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної силио бвинувальний вирок, покарання за яким невідбуто повністю. Будь-яких обмежень щодо застосування норм вказаної статті КК України, зазначений Закон не містить, а тому суд вважає, що діяв казаного Закону розповсюджується і на ОСОБА_5 .

Як вбачається із матеріалів клопотання, ОСОБА_5 за вироком Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року утримувалася під вартою з 28 червня 2015 року. Вирок набрав законної сили 11 квітня 2017 року. За вказаних обставин ОСОБА_5 підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, строк перебування під вартою з 28 червня 2015 року по 12 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, ст.ст. 69, 72, 307 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до кримінального законодавства України вироку Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017року відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Привести вирок Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року відносно ОСОБА_5 , засуджену за ч.3, ст. 30, п. «а» ч.4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Визначити, що відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнана винною вироком Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року, передбачена ч. 3 ст. 307 КК України.

Вважати ОСОБА_5 , з урахуванням ч. 1, ч. 2 ст. 69 КК України, засуджену за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відповідно до вироку Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року, рахувати з 13 січня 2017 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покараннястрок перебування під вартою з 28 червня 2015 року по 12 січня 2017року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала, може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведеня вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором, протягом семи днів, безпосередньо до суду, який ухвалив судове рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Cуддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1