ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2185/19 Справа № 206/6042/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши 25 листопада 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали кримінального провадження № 0001156 від 10.12.2015 року за апеляційною скаргою прокурора першого відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стаханов Луганської області, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, має неповнолютню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради, на посаді лікаря нейрохірурга, кандидат медичних наук, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.
ОСОБА_7 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Скасовано застосований ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2016 року арешт у вигляді заборони на відчуження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його майном автомобілем марки Сузукі моделі «Гранд Вітара», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог закону.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0001156 вирішено віднести на рахунок держави.
За обвинувальним актом, затвердженим 17 жовтня 2016 року, ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення в тому, що 09 листопада 2015 року приблизно о 18 год. 35 хв. ОСОБА_7 , керуючи належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 технічно справним автомобілем «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Святогірській (вул. Красногорська) м.Дніпро, зі сторони вул. Бехтєрєва в напрямку вул. Томської м. Дніпро.
У ході руху на зазначеній ділянці автодороги, водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно його руху і якого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, у результаті чого в районі будинку АДРЕСА_3 скоїв наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, які говорять:
п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, з вогнищами забиття речовини головного мозку в лобній та скроневій базально долях ліворуч з набряком навколо, субарахноїдального крововиливу, забійної рани в лобній області ліворуч, садна в потиличній області, саден обох колінних суглобів правої гомілки та лівої кисті.
Встановлені тілесні ушкодження спричинені від дії тупих твердих предметів, що мали необмежену, переважаючу контактуючу поверхню або при ударі об такі. Характер та локалізація вогнищ забою головного мозку, садно потиличної області свідчить про дію предмету з необмеженою, переважаючою контактуючою поверхнею, при падінні на тверде плоске покриття, після наданого тілу прискорення.
Враховуючи комплекс встановлених тілесних ушкоджень, а саме наявність саден правої гомілки, саден обох колінних суглобів, характер черепно-мозкової травми первинний контакт з автомобілем, який рухався, відбувся в область правої гомілки з послідуючим падінням та ударом лівою потиличною ділянкою голови об тверде покриття.
За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.
Оскільки у потерпілого ОСОБА_9 після даної дорожньотранспортної пригоди за участю ОСОБА_7 було виявлено середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Звільнити ОСОБА_7 від призначеного кримінального покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Речові докази вирішити зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Належним ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль Suzuki Grand Vitara реєстраційни номер НОМЕР_1 повернути власнику.
Відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування:
- судова автотехнічна експертиза № 5/10.1-295 від 11.04.2016 вартістю 703 гривни 68 копійок;
- судова автотехнічна експертиза № 5/10.1-493 від 13.06.2016 вартістю 703 гривни 68 копійок;
- судова автотехнічна експертиза № 5/10.1-896 від 29.09.2016 вартістю 703 гривни 68 копійок.
В обґрунтування прокурор зазначає, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд відповідно до мотивувальної частини вироку виправдав ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що інкриміноване ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданю у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
В подальшому в мотивувальній частині вироку суд вказав, що обвинуваченням не доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і в його діях відсутній склад вказаного кримінального правопорушення, тому останній підлягає виправданню, а відповідно до резолютивної частини вироку взагалі не визначився за якою підставою виправдав ОСОБА_7 чим фактично створив суперечності між цими частинами вироку.
Окрім того, прокурор вказує, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_7 станом на 24.03.2016 року не мав жодного процесуального статусу, а відтак був позбавлений можливості надання правничої допомоги та захисту адвокатом, а також висновки щодо недопустимості протоколу огляду транспортного засобу від 24.03.2016 року у зв`язку з тим, що при огляді транспортного засобу ОСОБА_7 брав участь як водій, що взагалі не передбачено чинним КПК, та внаслідок такої процесуальної ролі був позбавлений можливості бути забезпеченим захистом, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки із матеріалів кримінального провадження видно, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_7 , який викладаючи власну версію щодо обставин ДТП, стверджував про відсутність своєї винуватості у її наслідках. Саме з метою перевірки й уточнення наданих відомостей щодо обставин ДТП за його згодою та за участю запрошеного ним захисника був проведений огляд транспортного засобу від 24.03.2016 року та під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин травмування пішохода і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.
В апеляційній скарзі прокурор також звертає увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведення цього слідчого експерименту слідчим були вчиненні діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_7 або слідчий у будь-якій формі примушував би останнього до визнання своєї невинуватості у ДТП. Не було у слідчого у слідчого й достатніх беззаперечних даних вважати, що надалі ОСОБА_7 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим.
На думку прокурора, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується наявність і діях ОСОБА_7 усіх обов`язкових ознак інкримінованого йому складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Проте суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_7 побудував своє рішення на суперечливих висновках і у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні і відкинув інші докази та не провів ретельного аналізу та оцінки доказів, які надавалися прокурором на підтвердження висунутого в обвинувальному акті обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Потерпілий в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора.
Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Кримінальний процесуальний закон (ст. 373 КПК) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Проте, місцевий суд наведених вимог не дотримався.

З вироку місцевого суду вбачається, що суд у мотивувальній частині виправдувального вироку дійшов висновку, що обвинуваченням не доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і в його діях відсутній склад вказаного кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_7 підлягає виправданню. Тобто, суд зазначив дві різні самостійні підстави для виправдання особи, що суперечить вимогам ст. 373 КПК України.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На зазначені обставини наголошує Верховний Суд України в Постанові ВСУ від 04 липня 2019 року у справі № 51-8157км18, згідно якої, дві різні самостійні підстави для виправдання особи суперечать вимогам ст. 373 КПК України.

Незважаючи на те, що вирок суду є найважливішим актом правосуддя, який ухвалюється іменем України і повинен бути складеним юридично грамотно, з коротким, чітким і зрозумілим формулюванням висновків, суд халатно поставився до викладення змісту цього вироку, допускаючи чисельні протиріччя, що є неприпустимим.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду у суді 1 інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону, слід детально перевірити відповідні докази по справі, врахувати доводи апеляційної скарги, дати їм належну юридичну оцінку, та за результатами ухвалити обґрунтоване, вмотивоване та законне судове рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора першого відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4