Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
28.10.2019
1-кп/394/15/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4
з участю прокурора: ОСОБА_5
потерпілого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельськ кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого водієм в ТОВ ДОЗ «Бригантина», раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але є таким, що не має судимості, проживаючого АДРЕСА_1
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 23.07.2015 року близько 13.00 год. він, керуючи автомобілем Mercedes-Benz 110 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , рухаючись в світлу пору доби по вул. Леніна, зі сторони вул. Садова в напрямку вул. Карла Маркса в смт Новоархангельськ Кіровоградської області, під час руху грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, відповідно до яких дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну …, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, в порушення п.12.3. ПДР України відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу ...), при виникненні небезпеки для руху, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у зміни напрямку руху вліво велосипедиста, який рухався біля правого краю проїзної частини в попутному з ним напрямку, не застосував екстрене гальмування, а навпаки змінив напрямок руху керованого транспортного засобу, тим саме виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення правою бічною частиною автомобіля з велосипедом під керуванням ОСОБА_10 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: а) черепно-мозкової травми: забою головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливу в м`які тканини голови, рани тім`яної області; б) закритої тупої травми грудної клітки: перелому 2, 3, 4, 5, 6 ребер зліва з крововиливом в міжреберні м`язи; в) сінця лівого плеча, передпліччя, кисті, вказані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останньої і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні винним себе в інкримінованому злочині не визнав та пояснив, що у 2015 році вступив у трудові відносини з ОСОБА_9 та працював у ТОВ «Бригантина» водієм. Йому було видано автомобіль Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 .
23.07.2015 року зранку, близько 10.00 год., він отримав доручення від директора ОСОБА_9 відвезти до м. Умань заступника директора ОСОБА_11 . Отримавши автомобіль Mercedes, він перевірив його технічний стан, після чого він, ОСОБА_12 та вожата ОСОБА_13 виїхали з табору «Бригантина». Наконечна ОСОБА_14 сиділа на передньому сидінні через одне сидіння від водійського, вожата сиділа позаду. Рухаючись по вулиці Леніна в напрямку до центру смт Новоархангельськ по своїй смузі зі швидкістю 40-60 км/год., доїжджаючи до центру зайнятості, біля якого розташований «карман», він побачив, що на велосипеді рухалася потерпіла. Він хотів здійснити обгін велосипедиста, але на відстані 5-10 метрів від нього та почала повертати ліворуч на смугу зустрічного руху. Велосипедист в кінці карману почала різко повертати на проїжджу частину дороги та різко змінила рух, повертаючи вліво. Він при цьому став подавати звукові сигнали та екстрено гальмувати, спрацювала антиблокувальна система, перебуваючи на смузі зустрічного руху, він продовжував гальмувати. На зустрічній смузі руху, коли повністю об`їхав потерпілу, почув удар в праву сторону автомобіля після чого остаточно зупинив автомобіль на перехресті на смузі зустрічного руху. Увімкнув аварійне освітлення та вийшов з автомобіля, де побачив потерпілу в крові. Він зателефонував до швидкої та міліції. Після ДТП потерпіла знаходилася на смузі зустрічного руху. Слідів гальмування не було. Потерпіла лежала ближче до автомобіля, позаду неї лежав велосипед. Через 20 хв. приїхала швидка допомога та міліція. Працівники міліції склали схему ДТП та відібрали пояснення. На той час він ще перебував у шоковому стані. Відстані у метрах від моменту гальмування до повної зупинки автомобіля не пам`ятає, також не пам`ятає яку відстань проїхав з моменту, коли почав гальмувати до вчинення ДТП. За час розслідування кримінального провадження він в лікарні пропонував матеріальну допомогу родичам потерпілої, але вони відмовилися, пояснивши що у нього все одно таких грошей немає. Після зіткнення зі свідків бачив лише ОСОБА_15 , чи були інші свідки не знає. На відтворенні місця події був лише один раз, слідчий йому не пропонував прийняти участь у відтворенні місця події за участю інших осіб.
Просив суд виправдати його.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків та дослідив зокрема надані сторонами докази.
- Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснив, що на момент ДТП обвинуваченого він не знав. В обідню пору 23.07.2015 року йому зателефонував працівник поліції та повідомив, що на перехресті біля кафе «Маяк» його матір потрапила у ДТП. Після цього він на власному автомобілі направився до лікарні. Проїжджаючи повз місце ДТП, він помітив скупчення людей, а також запам`ятав, що там стояв мікроавтобус марки Мерседес, номерного знаку він не запам`ятав. Автомобіль стояв в напрямку вниз, велосипеда на місці події він не бачив. Пояснив, що цивільний позов підтримує в повному обсязі. З приводу моральної шкоди зазначив, що загинула його матір, він душевно переживав за вказані події, через що потрапив до лікарні, що відобразилось на його здоров`ї. Похованням матері він займався самостійно. Крім того зазначив, що в той час, коли його матір перебувала у лікарні, до нього підходила матір обвинуваченого та пропонувала матеріальну допомогу.
- Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду пояснив, що проходив по тротуарі повз кафе «Маяк» по лівій стороні дороги. За 100-120 метрів від себе він побачив, як згори в напрямку центру селища на велосипеді спускалася жінка. За 35 метрів до перехрестя лівою рукою вона показала жест про намір повороту ліворуч. Також в цей момент за 30-40 метрів від велосипеда в попутному напрямку рухався автомобіль Мерседес білого кольору. Через секунду часу він почув тупий звук удару. Повернувшись, він побачив, як перед самим перехрестям на лівому краю дороги, по напрямку руху автомобіля та велосипеда, стояв автомобіль Мерседес білого кольору. Будь якого звуку гальм чи писку він не чув. Велосипед лежав з правого боку дороги. Жінка, яка керувала велосипедом лежала на смузі зустрічного руху за метр-півтора від автомобіля. Відстань від нього до автомобіля Мерседес була близько 40-45 метрів. Після побаченого він направився додому, до автомобіля він не підходив, оскільки там вже були люди і він подумав, що тяжких травм ніхто не отримав. Про те, що він був очевидцем даної події, він через 3-5 днів розповів потерпілому, з яким він знайомий дуже давно. Потім через деякий час його викликав слідчий Паскал до відділення міліції, де він дав йому пояснення з приводу даної події. Пояснив, що найближче до себе під час руху велосипеда він бачив його за 40 метрів від себе. Оскільки звук удару був не сильним, він вирішив що в даному ДТП сильно ніхто не постраждав, через це і пішов далі додому. Швидкості руху автомобіля Мерседес назвати не міг, оскільки не є фахівцем. Будь-яких об`єктів, які б заважали його обзору вказаної обстановки, в той момент не було. Зазначив, що на вказаному відрізку дороги, вище перехрестя, де сталася ДТП, є придорожній карман. Швидкості руху велосипеда назвати не зміг, оскільки не пам`ятає. Будь-яких світлових приладів на автомобілі Мерседес ввімкнено не було. На місці ДТП він бачив двох жінок і чоловіка. Погода була сонячна і на вулиці було жарко. На запитання прокурора назвав номер свого мобільного телефону: НОМЕР_2 . Крім того пояснив, що зазвичай носить окуляри, оскільки в нього близорукість.
- Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду пояснив, що був свідком ДТП, що мала місце 23 липня 2015 року біля 13.00 год. Виїжджаючи на вул. Центральну, перед перехрестям вулиць Центральна та Жовтнева, він зупинився для того щоб закріпити бідон, який перевозив у автомобілі, в цей момент він побачив як по вул. Центральна рухався велосипед, яким керувала жінка, а через декілька секунд за 50-60 метрів проїхав автомобіль Мерседес білого кольору, хто ним керував він не помітив, тому як не звертав на це уваги, а також бокове скло автомобіля було затемнене. Виїхавши на перехрестя, він побачив як велосипед з правого краю дорогу, по напрямку його руху, направляється до осьової роздільної смуги, при цьому жінка, яка керувала велосипедом показувала жест лівою рукою про намір повороту ліворуч, за велосипедом в цей момент рухався Мерседес. Відстань від велосипеда до нього була близько 70 метрів. В цей час, коли автомобіль Мерседес знаходився нижче заїзду до Центру Зайнятості, він почав здійснювати обгін велосипеда, проте будь-яких покажчиків повороту не вмикав, він бачив тільки стоп-сигнал червоного кольору Мерседеса. Вже в цей момент автомобіль Мерседес знаходився на зустрічній смузі руху. В цей момент він почув хлопок. Після побаченого він повернув на гору та поїхав до себе на пасіку, що розташована в с. Синюха Новоархангельського району, де перебував до 17.30 год. Пояснив, що його мобільний телефон знаходився на пасіці. Будь-яких дзвінків він не здійснював. На запитання прокурора назвав номер свого мобільного телефону: НОМЕР_3 . Чи виходив хтось із автомобіля Мерседес, він не бачив. Пояснив, що з приводу даної події, в той же день він розмовляв з потерпілим, який йому і пояснив, що велосипедом керувала його матір. Через деякий час до нього звернувся потерпілий, який попросив його пояснити правоохоронним органам про побачене. По телефону його попросили приїхати до відділення міліції, де він дав покази. Потерпілого він знає близько 10 років. Жінку, що керувала велосипедом, він не знав. Пояснив, що за рухом автомобіля та велосипеда він не спостерігав. Що сталося після гальмування автомобіля Мерседес, він не зрозумів. Він приймав участь у відтворенні дорожньої обстановки. На його думку автомобіль рухався зі швидкістю в межах правил дорожнього руху. Велосипед рухався повільніше ніж автомобіль, його швидкість складала близько 15-20 км/год.
- Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні суду пояснила, що загибла доводиться їй двоюрідною сестрою. 23 липня 2015 року в період з 12 по 13 годину вона їхала на автомобілі зі своїм чоловіком до центру селища Новоархангельськ. Рухаючись з гори до перехрестя вулиць Карла Маркса та Центральної, біля кафе «Маяк» вона побачила, як на лівому краю дороги, по ходу руху велосипеда та автомобіля, на перехресті стояв автомобіль Мерседес білого кольору, а за ним, лежав велосипед. Крім того вона помітила, що на велосипеді була сумка, яку вона раніше давала покористуватись загиблій. На її думку відстань між автомобілем та велосипедом складала 20 метрів. Після того, проїхавши нижче до школи, вони зупинилися. Оскільки вона впізнала свою сумку, вирішила зателефонувати до дочки загиблої, щоб переконатися, що в ДТП потрапила її сестра. Коли вказане підтвердилося, її чоловік поїхав по дочку загиблої, а вона залишилася в центрі селища. На місце ДТП вона поверталася при поверненні додому, крім побаченого раніше вона бачила, що там з`явилися працівники поліції.
- Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні суду пояснив, що його дружина та загибла - двоюрідні сестри. 23 липня 2015 року близько 12.00 години він з дружиною направлявся по вулиці Центральній. Наблизившись до перехрестя з провулком Жовтневий, біля магазину Пилипенка він помітив, що нижче, на наступному перехресті сталася ДТП, та знизивши швидкість, рухався донизу. Проїжджаючи повз місце ДТП, на наступному перехресті він помітив, що за перехрестям, по лівий бік дороги, стояв автомобіль Мерседес, а позаду автомобіля за 15-20 метрів лежав велосипед, а на велосипеді сумка, яку його дружина дала своїй сестрі у користування. Слідів гальмування на місці ДТП не було.
- Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду пояснила, що проживала по сусідству з потерпілою ОСОБА_10 . Вона знала її на протязі більше 20 років. Загибла проживала за два будинки від неї. Бачилися практично щодня. Охарактеризувала її позитивно. Про ДТП вона дізналася опівдні того ж дня, очевидцем події вона не була. Бачила, що загибла часто користувалася велосипедом. Крім того пояснила, що в ті моменти коли вона бачила, як велосипедом керувала загибла, зазначила, що загибла дотримувалась правил дорожнього руху.
- Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду пояснила, що 23 липня 2015 року вона разом з обвинуваченим за кермом виїхала на автомобілі Мерседес білого кольору з оздоровчого дитячого закладу «Бригантина» та рухалися до м. Умань. В автомобілі їх було троє. Спускаючись вниз по вулиці Центральній в напрямку центру смт Новоархангельськ, вони рухалися по правому боці дороги, швидкість автомобіля була 40-50 км/год., двигун автомобіля був ввімкнений. Здалеку вона побачила велосипед, що рухався по правому краю дороги, яким керувала жінка, відстань до велосипеда вона визначити не змогла. Велосипед рухався так близько до правого боку дороги, що автомобіль міг проїхати його, не виїжджаючи на смугу зустрічного руху. Через те, що вона відволіклась від дорожньої обстановки, через деякий час, на відстані близько 10 метрів від автомобіля вона побачила, як велосипедистка почала різко змінювати напрямок руху в бік лівого краю дороги, при цьому жодних попереджуючих знаків чи жестів не подавала. Видимих ознак про зміну напрямку руху велосипеда не було. В цей момент водій почав різко гальмувати та змінювати напрямок руху автомобіля, щоб уникнути зіткнення. Зіткнення відбулося на зустрічній смузі руху біля лівого краю дороги, в момент зіткнення автомобіль перехрестя не переїхав. Після зіткнення транспортних засобів відбулася миттєва зупинка. Крім того зазначила, що автомобіль після зіткнення не рухався. Після зіткнення та зупинки всі вийшли з автомобіля. Вийшовши, вона побачила, що на лівій смузі руху, позаду автомобіля, дуже близько на лівому боку лежала жінка та велосипед. Додала, що удар велосипеда по автомобілю прийшовся на задню праву частину автомобіля. Після побаченого вона відразу викликала швидку допомогу. На місці вона залишалася до приїзду працівників правоохоронних органів. Автомобіль до того часу з місця не рухався. До зіткнення обвинувачений поводив себе цілком спокійно та адекватно. Слідів гальмування на асфальтному покритті вона не бачила. Їй відомо, що власником автомобіля Мерседес, на якому вони рухалися, є ОСОБА_9 . Це батько її чоловіка. Проміжку часу від моменту ДТП до того, як приїхали працівники поліції назвати не змогла, оскільки інтенсивно телефонувала в швидку допомогу, а також опитувала людей, що з`явилися на місці ДТП про те, чи не знають вони потерпілу, для того, щоб зателефонувати її рідним. Додала, що проїжджаючи перехрестя вулиці Центральної та провулок Жовтневий, жодних транспортних засобів вона не бачила. Пішоходів біля кафе «Маяк» вона не бачила.
- Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні суду пояснив, що з обвинуваченим не знайомий. Влітку, року він не пам`ятає, він рухався на автомобілі Фольцваген по смт Новоархангельськ в напрямку магазину ПП ОСОБА_22 . Він помітив, як назустріч йому з гори рухається автомобіль Мерседес Віто білого кольору, відстані, на якій він його помітив, не пам`ятає. Трішки зблизившись з Мерседесом, він помітив велосипед, який рухався у попутному напрямку з Мерседесом, але напереріз йому, виїжджаючи з придорожнього карману, на лівий край дороги по напрямку руху Мерседеса.
В цей момент він побачив, що автомобіль Мерседес почав знижувати швидкість та різко змінювати напрям руху в ліву сторону, для того, щоб уникнути зіткнення з велосипедом. Проте зіткнення відбулося, велосипед в`їхав в правий бік автомобіля Мерседес. Також зазначив, що при виїзді з придорожнього карману, жінка, яка керувала велосипедом, ніяких жестів чи знаків не подавала, крім того вона навіть не дивилася по бокам задля того, щоб пересвідчитися про наявність чи відсутність перешкод при переїзді через дорогу. Після цього він, зупинившись, вибіг з автомобіля та підбіг до місця зіткнення, де стояв автомобіль Мерседес. Автомобілем керував обвинувачений, поряд з ним сиділо двоє жінок, одна з яких зразу зателефонувала до швидкої допомоги, а друга знаходилася біля загиблої. Автомобіль Мерседес стояв на перехресті біля лівого краю дороги, а велосипед від удару об автомобіль відкинуло на середину дороги. Пояснив, що до моменту ДТП за автомобілем обвинуваченого рухався автомобіль, проте після зіткнення він одразу розвернувся та поїхав з місця ДТП, інших учасників дорожнього руху в той момент не було. Чи були на дорожньому покритті сліди гальмування він не пам`ятає. Пояснив, що в момент коли в його полі зору з`явилися автомобіль Мерседес та велосипед, відстані між останніми була близько 15-25 метрів. Будь яких сигналів про зміну напрямку руху автомобіль Мерседес не подавав. Пояснив, що приймав участь у слідчому експерименті.
- Свідок ОСОБА_21 , будучи додатково допитаний в судовому засіданні суду, пояснив, що у день ДТП він надавав свідчення, як свідок слідчому. Під час допиту складалася схема ДТП, яку він підписав. Складена схема відповідає фактичним обставинам ДТП, відстані відповідають схемі. Схема складалася з його слів під час допиту. Після ДТП слідчий через деякий час двічі викликав для відтворення місця події. В протоколі вірно зафіксовані відстань між автомобілем Мерседес та велосипедом. На повторному відтворенні його допитували на предмет того, коли він побачив потерпілу та автомобіль. Міряли відстань та визначали швидкість велосипеда. Автомобіль від нього був за 100 метрів. Дані, вказані в схемі, відповідають дійсності та не є припущеннями. Він рухався на виїзд з Новоархангельська, де за 100 метрів побачив спочатку автомобіль, а згодом велосипедиста. Велосипедист немов виїхав звідкілясь перед перехрестям та почала їхати вліво (різко змінила рух), водій ОСОБА_23 почав різко гальмувати та змінювати напрямок руху.
В протоколі відтворення від 11.09.2015 року зафіксовані розбіжності у відстанях між автомобілем та велосипедом з протоколом від 16.08.2016 року. В протоколі від 11.09.2015 року вказано 8,1 метра, а в протоколі від 16.08.2016 року 73,4 метра. Його допитували, коли він побачив автомобіль та велосипедиста, відстані він не називав. В протоколі від 11.09.2015 року слідчий невірно переніс відстань між автомобілем та велосипедистом. У слідчому експерименті брали участь ще багато людей, їх прізвищ він не пам`ятає, деяких не знає взагалі. Відстані міряли рулеткою з його слів, малювали схему. Слідчий задавав питання, він відповідав та показував, де були розташовані автомобіль та велосипедист. Чому у протоколах містяться такі суттєві розбіжності йому не відомо. На його думку в протоколі від 16.08.2016 р. слідчий невірно його зрозумів та невірно зафіксував дані про відстань у 73,4 м. Стверджував, що повідомляв слідчого, що не пам`ятає та не може вказати швидкість руху велосипеда. Слідчий експеримент тривав 4 години.
- Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні суду пояснив, що здійснював досудове слідство у кримінальному провадженні стосовно ДТП за участю ОСОБА_25 . Він, за клопотанням потерпілої сторони, допитував свідка ОСОБА_16 . Даного свідка він викликав не повісткою. Чи ставив він запитання, спрямовані на встановлення достовірності його показань, він не пам`ятає, проте зазначив, що між показаннями, які надавав даний свідок, та показаннями свідка, що їхав назустріч велосипеду та автомобілю Мерседес були розбіжності. Свідки вказували на різне положення транспортних засобів при їх зіткненні. Також ним проводився допит свідка ОСОБА_17 , якого він викликав телефоном, оскільки вони були знайомі. Вказана особа залучена свідком до кримінального провадження за клопотанням потерпілої сторони. Чи ставив він запитання, спрямовані на встановлення достовірності його показань, він не пам`ятає. Інших слідчих дій з даним свідком він не проводив. Будь-яких ознак, що свідок давав неправдиві покази, він не виявив.
- Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснив, що обіймав посаду старшого слідчого відділення Маловисківського відділення поліції Кіровоградської області. В його провадженні знаходилося кримінальне провадження відносно обвинуваченого. До складу слідчої групи входив він, заступник начальника слідчого відділення ОСОБА_27 та начальник слідчого відділення. Ним проводився слідчий експеримент за участю ОСОБА_16 , який набув статусу свідка за клопотанням потерпілої сторони. Допит свідка ОСОБА_16 проводився слідчим ОСОБА_24 за дорученням начальника слідчого відділення. Після допиту як свідка ОСОБА_16 він, як слідчий, вирішив, що дана особа володіє інформацією і її можна було залучити до проведення слідчого експерименту. Свідок ОСОБА_17 на проведення слідчого експерименту не з`явився.
- Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні суду пояснив, що працює старшим слідчим відділу розслідування злочинів в сфері транспорту слідчого управління Кіровоградської області. З обвинуваченим та потерпілим він не знайомий. У його провадженні перебувало кримінальне провадження відносно обвинуваченого. За той час, доки кримінальне провадження перебувало у його провадженні, обвинувачений не ухилявся від надання будь-яких пояснень чи показів, з ним проводився слідчий експеримент. Про відмову в ознайомленні з матеріалами справи він пояснити нічого не може, окрім того, що така відмова дійсно була, у зв`язку з тим, що пройшов певний проміжок часу і він не пам`ятає підставу відмови. Пояснив, що проводив слідчі експерименти з обвинуваченим та свідками у різний час. Всі дії, які проводилися за час кримінального провадження, фіксувалися на папері. Свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 були залучені за клопотанням потерпілої сторони. Жодних підозр щодо правдивості показів даних свідків при допиті у нього не виникло. Запитань, спрямованих на встановлення достовірності їхніх показань, він не ставив. При проведенні слідчих експериментів їхні покази знайшли своє підтвердження. Крім того пояснив, що задля перевірки про те, що свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_29 дійсно були на місці події та були очевидцями даної пригоди проводилася радіорозвідка місця знаходження їхніх мобільних телефонів, яка дійсно підтвердила їхнє місцезнаходження на місці події. Під час проведення слідчого експерименту свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 вільно давали свої покази без будь-яких нотаток. Сумнівів щодо правдивості їх показів не виникало. Корегувань показів свідків при внесенні до протоколу він не здійснював.
- Судовий експерт ОСОБА_31 в судовому засіданні суду пояснив, що ним на підставі вихідних даних надано конкретний висновок щодо дорожньо-транспортної пригоди. Ним було надані відповіді на всі поставлені питання у постанові, на які було достатньо вказано вихідних даних. Також пояснив, що на деякі запитання надати відповіді не представилось можливим, оскільки свідки не змогли дати пояснення щодо деяких обставин. Під час проведення слідчого експерименту за участі водія автомобіля, він показав, що в момент, коли він виявив початок маневрування велосипеда вліво він розташовувався на відстані 14,65 метрів від місця зіткнення, при цьому перебував біля правого боку проїжджої частини при цьому, коли побачив маневр велосипеда, він спрямував свій автомобіль ліворуч і опинився на місці зіткнення, яке було визначено. При проведенні розрахунку ним було встановлено, що тої відстані до велосипеду, якої було вказано водієм автомобіля під час проведення слідчого експерименту, було не достатньо, з технічної точки зору автомобіля, для того, щоб змістити автомобіль на більш як 4 метри вбік, щоб уникнути зіткнення з велосипедом, при цьому не втративши керованість автомобіля. При проведенні розрахунків гальмування автомобіля до моменту зіткнення з велосипедом не враховував. Зазначив що викладені висновки відповідають дійсності.
- Судовий експерт ОСОБА_32 в судовому засіданні суду пояснив, що працює з 2002 року в Київському НДІ судових експертиз, 01.12.2016 року до Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов адвокатський запит ОСОБА_7 про проведення судової автотехнічної експертизи, яка начальником відділу була розподілена на нього та ОСОБА_33 . Для проведення експертизи йому було надано протокол огляду місця події, схема дорожньо-транспортної пригоди, протоколи допиту свідка ОСОБА_21 , протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_21 , копії висновків експертів. На місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди він не виїжджав. При проведенні експертизи ним використовувалися такі джерела: а саме, рух транспортного засобу, гальмування транспортного засобу, зіткнення транспортних засобів, оцінка дорожньо-транспортної ситуації, в яких водії використали маневр. З тих матеріалів, які були йому виділені, він зміг встановити наступне, що при умові збереження напрямку руху водієм не було технічної змоги уникнути зіткнення з велосипедистом, навіть при екстреному гальмуванні з технічної точки зору та при умові руху автомобіля зі швидкістю 40 км/год. застосовуючи екстрене гальмування, також встановлено, що своїми односторонніми діями водій автомобіля не мав технічної можливості уникнути даного зіткнення тому, що дії велосипедиста не відповідали вимогам ПДР та призвели до виникнення аварійної обстановки та встановлено, що велосипедист мав технічну можливість уникнути даного ДТП. При проведенні експертизи експерт використовував науково - технічну та довідкову літературу та інші надані йому матеріали. Свій висновок він підтвердив і наполіг, що даний висновок відповідає дійсності по всіх критеріях проведення експертизи і наданих йому матеріалах.
- Судовий експерт ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснила, що працює з 2005 року в Київському НДІ судових експертиз, 01.12.2016 року до Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов адвокатський запит про проведення судової автотехнічної експертизи, яка начальником відділу була розподілена на неї та ОСОБА_35 . Для проведення експертизи їй було надано протоколи допиту свідка ОСОБА_21 , протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_21 , протокол огляду місця події, схема дорожньо-транспортної пригоди. В матеріалах експертизи було поставлено 9 запитань, на які було надано відповіді та комісією винесено висновок від 31.01.2017 року. В основу було покладено покази свідка ОСОБА_21 , які підтверджувалися наданими матеріалами для проведення експертизи. Перевірка правильності матеріалів експертизи і показів свідка ОСОБА_15 перевірялася наступним чином, було створено масштабну схему скоєння ДТП з нанесенням на неї всіх кількісних параметрів, які зазначалися свідком ОСОБА_21 , на цю ж схему були нанесені всі показники з огляду місця події, які надавалися до матеріалів для проведення експертизи. Після цього було встановлено, що покази свідка ОСОБА_21 не суперечать схемі та огляду місця події ДТП, наданим для проведення експертизи, тому вони були взяті в дослідження при складанні даного висновку. Значних розбіжностей з колегами в неї не було. Дійсність висновку з наданих їй матеріалів вона підтверджує.
Показання учасників кримінального провадження суд отримав усно.
- світлокопією свідоцтва про смерть від 29.07.2015 року серії НОМЕР_4 /т. 2 а.с.27/, підтверджується факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 у м. Кіровоград.
- відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2015 року, схемою та фототаблицею до нього, було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме перехрестя вул. Леніна та вул. К. Маркса та здійснено відповідні заміри /т. 1 а.с.162-174/.
- відповідно до висновку, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.07.2015 року у ОСОБА_8 ознак сп`яніння не виявлено /т.1 а.с. 175/.
- відповідно до світлокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 власником автомобілю Mercedes-Benz 110 CDI, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - є ОСОБА_9 /т.1 а.с.176/.
- відповідно до світлокопії посвідчення водія виданого на ім`я ОСОБА_8 , серії НОМЕР_6 , останній має право керувати транспортними засобами, зокрема для перевозки пасажирів /т.1 а. с. 176/.
- відповідно до світлокопії полісу № АІ/5720539 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, було застраховано транспортний засіб автомобіль Mercedes-Benz 110 CDI, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 /т.1 а.с.177/.
- відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 251 від 05.08.2015 року та фототаблицею до нього, на момент огляду та на момент ДТП, з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані /т. 1 а.с.179-184/.
- відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 252 від 12.08.2015 року та фототаблицею до нього, аналіз пошкоджень, виявлених на транспортних засобах, а також проведеним порівняльним дослідженням та розташуванням від рівня опорної поверхні та нашаруванням речовин, можливо встановити, що велосипед «Україна» контактував виступаючою частиною, а саме лівою рукояткою рульового керування з передньою частиною задніх правих дверей, а саме над зовнішньою ручкою для відчиняння даних дверей автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Встановити, яким було взаємне розташування автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 з велосипедом «Україна» відносно одне одного експертним шляхом неможливо, оскільки даної слідової інформації на даних транспортних засобах недостатньо /т. 1 а.с.186-189/
- відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 670 від 05.08.2015 року, при судово-медичній експертизі трупа потерпілої виявлені пошкодження: а) черепно-мозкова травма; забій головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововилив в м`які тканини голови, рана тім`яної області; б) закрита тупа травма грудної клітки: перелом 2, 3, 4, 5, 6 ребер зліва з крововиливом в міжреберні м`язи; в) синець лівого плеча, передпліччя, кисті.
Дані тілесні ушкодження утворились від травмуючого контакту з тупим предметом, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не виявились, могли утворитися в строк і при обставинах вказаних в історії хвороби.
Тілесні ушкодження, описані в п. а, б, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент утворення.
Тілесні ушкодження, описані в п. в, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Смерть потерпілої настала від забою головного мозку, як наслідок утворилася черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепа, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями в області голови, про що свідчать дані судової медичної експертизи трупа.
Враховуючи перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні (3 ліжко-дні), забір крові для судової-токсикологічної експертизи на наявність етилового алкоголю не проводився /т. 1 а.с.190-194/
- відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 670 від 05.08.2015 року та від 23.12.2015 року, при судово-медичній експертизі трупа потерпілої виявлені пошкодження у вигляді травм: а) черепно-мозкова травма: забій головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововилив в м`які тканини голови, рана тім`яної області; б) закрита тупа травма грудної клітки: перелом 2,3,4,5,6 ребер зліва з крововиливом в міжреберні м`язи; в) синець лівого плеча, передпліччя, кисті.
Дані тілесні ушкодження утворились від травмуючого контакту з тупим предметом, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не виявились, могли утворитися в строк і при обставинах вказаних в історії хвороби.
Тілесні ушкодження, описані в п. в, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент утворення.
Тілесні ушкодження, описані в п. а та в, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Смерть потерпілої настала від забою головного мозку, як наслідок утворилася черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепа, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями в області голови, про що свідчать дані судової медичної експертизи трупа.
Тілесні ушкодження, виявлені судовою-медичною експертизою трупа потерпілої, могли утворитися в строк указаний в постанові.
Тілесні ушкодження, виявлені судовою-медичною експертизою трупа потерпілої, могли утворитися при обставинах, вказаних в постанові, при ДТП зіткненням велосипедиста з транспортним засобом і в подальшому її падінням на тверду поверхню /т. 1 а.с.195-199/.
- відповідно до ухвал слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.08.2016 року, слідчому, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні, було надано тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходяться в оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» /т.1 а.с. 204-206, 212-214,220-222,228-230, 236-238/.
- відповідно до графічного району розташування ретрансляторів антен базових станцій, у яких реєструвалася за період з 12.00 год. 23.07.2015 року по 15.00 год. 23.07.2015 року визначено азимут - знаходження SIM карт ОСОБА_25 , Наконечної, Аліценко та Скрипки /т. 1 а.с. 244-247/.
- відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 184 від 02.07.2016 року та фототаблицею до неї, оскільки на представленому на дослідження велосипеді відсутні сліди, які можна ідентифікувати, як місце первинного (або повторного) контактування з автомобілем Mеrcedes-Benz 110 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , то визначити при яких максимальних кутах між повздовжніми вісями транспортних засобів в момент контактування міг статися наїзд не представляється можливим /т. 2 а.с.1-5/.
- відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 1451 від 08.09.2016 року та схемою до неї, в розглянутій дорожній обстановці водію автомобіля Mеrcedes-Benz 110 CDI ОСОБА_8 при виявленні тієї обставини, що водій попутного велосипеда починає здійснювати маневр вліво від правого краю проїзної частини, регламентовано відповідно до вимог п. 1.10 ПДР визначити дану ситуацію, як небезпечну для подальшого руху, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.12.3 ПДР одразу ужити заходів до гальмування керованого ним транспортного засобу (без здійснення будь-яких маневрів).
В даній дорожній обстановці дії велосипедиста ОСОБА_10 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП, регламентували вимогами пп. 2.3 (б) і (д),, 9.3, 9.4, 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній обстановці при своєчасному виконанні вимог п.12.3 ПДР водій а/м Meгcedes-Benz 110 CDI ОСОБА_8 , мав технічну можливість уникнути даної ДТП.
Оскільки надані на дослідження матеріали містять декілька варіантів дій велосипедиста перед ДТП, на даному етапі експертним шляхом встановити, чи мала велосипедист ОСОБА_10 технічну можливість уникнути ДТП своїми односторонніми діями, не представляється можливим.
В розглянутій дорожній обстановці невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР дії водія автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI ОСОБА_8 можуть знаходитись в причинному зв`язку з ДТП, що сталося.
Покази водія а/м Mercedes-Benz 110 CDI ОСОБА_8 , в частині того, що з моменту виявлення маневру велосипедиста вліво він (водій ОСОБА_25 ) змістив керований ним автомобіль вліво на відстань до 4,48 м і проїхав за цей час вздовж проїзної частини біля 14,65 м, - є технічно необґрунтованими.
Покази свідка ОСОБА_21 , що отримані при проведенні слідчого експерименту не можуть бути оцінені на предмет технічної обґрунтованості.
Покази свідка ОСОБА_17 , в частині умов питання № 8 такого змісту: «чи технічно спроможні покази свідка ОСОБА_17 в частині вказаного ним розташування автомобіля та велосипеда від того моменту, коли він їх побачив (позиція 3, 4 на схемі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 та до положення, коли він (свідок) перестав їх бачити (позиція 9,10 на схемі до слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 » постанови про призначення експертизи, є технічно необґрунтованими.
Враховуючи, що свідок ОСОБА_16 , не дає даних про швидкість руху автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI, а є лише дані про швидкість руху велосипедиста, оцінити покази свідка ОСОБА_16 , на предмет їхньої технічної обґрунтованості експертним шляхом не представляється можливим.
В розглянутій дорожній обстановці при русі автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI прямолінійно, без здійснення його водієм маневру вліво (що не відповідає вимогам п. 12.3 ПДР), контактування автомобіля з велосипедом виключалось. /т. 2 а.с.6-17/.
- відповідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 19859/16-52 від 31.01.2017 року, в даній дорожній обстановці водію автомобіля Mercedes ОСОБА_8 , з технічної точки зору, слід було діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.4 та 12.3 ПДР України. В умовах даної ДТП водій велосипеда ОСОБА_10 повинна була діяти у відповідності з вимогами п. п. 10.1, 10.3 та 11.14 ПДР України.
За вказаних кількісних параметрах зближення ТЗ навіть при умові збереження напрямку руху водієм автомобіля Mercedes та застосовуючи екстрене гальмування, водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом.
З технічної точки зору, при умові руху автомобіля Mercedes зі швидкістю 40 км/год та застосовуючи своєчасно екстрене гальмування, з врахуванням кількісних параметрів згідно показів свідка ОСОБА_21 , від 11.09.2015 року, велосипедист ОСОБА_10 при умові збереження темпу та напрямку руху не встигне вийти за межі небезпечної зони, тобто автомобіль Mercedes контактував би з велосипедом.
За вказаних параметрів зближення ТЗ, в даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути даної ДТП у велосипедиста ОСОБА_10 , полягала у виконанні останньою вимог п. 10.1, 10.3 ПДР України, для чого у неї не вбачається перешкод технічного характеру. Тобто, виконуючи вимоги вказаних пунктів, велосипедист ОСОБА_10 мала технічну можливість уникнути даної ДТП.
В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ в діях водія автомобіля Mercedes ОСОБА_8 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України з технічної точки зору не вбачається.
Для оцінки дій водія ОСОБА_8 відповідно до вимог п. 12.4 ПДР України спеціальних знань в області судової автотехніки не потрібно, дана оцінка може бути зроблена слідством (судом) самостійно шляхом порівняння встановленої слідством (судом) швидкості руху автомобіля Mercedes перед даною ДТП з максимально допустимою швидкістю на ділянці скоєння ДТП.
В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ дії велосипедиста ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 10.1, 10.3 ПДР України, з технічної точки зору дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
При вказаних свідком ОСОБА_21 дії велосипедиста ОСОБА_10 , що не відповідали вимогам ПДР України призвели до виникнення аварійної ситуації /т.2 а.с.39-47/.
- відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, свідок ОСОБА_21 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.109-111/
- відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього, для перевірки і уточнення відомостей свідка ОСОБА_21 , останній розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.112-119/.
- відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 22.07.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього, в ході якого ОСОБА_8 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.119-125/.
- відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього свідок ОСОБА_17 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.126-133/.
- відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього свідок ОСОБА_16 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.134-140/.
Дані докази були дослідженні з дотриманням засад кримінального провадження безпосередньо.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд відмічає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Диспозиція сформульованих у ст. 286 КК України норм є бланкетною.
Обвинуваченням ОСОБА_8 інкримінуються порушення Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зокрема пунктів п. п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.3 ПДР України.
П. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
П. 2.3 (б,д) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
П. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину. Обов`язковими елементами складу злочину є об`єкт злочину; об`єктивна сторона злочину; суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину.
Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії або бездіяльність особи, поведінка якої оцінюється у конкретному випадку не є злочином.
Безпосереднім об`єктом злочину ст. 286 КК України є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи.
Об`єктивна сторона, злочину включає обов`язкові ознаки діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Суб`єкт злочину, осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку і керує транспортним засобом.
Суб`єктивна сторона злочину ставлення винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.
З обвинувачення сформульованого ОСОБА_8 його вина виражена у формі необережності у виді злочинної недбалості, тобто останній не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити.
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання………… Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ст.92 КПК України).
Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно рекомендацій, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Тому суд, перевіряючи на предмет допустимості та належності дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження, а також показань свідків зазначає наступне.
З висновків експерта № 670 від 05.08.2015 року та № 670 від 23.12.2015 року встановлено, що виявлені тілесні ушкодження на тілі трупа ОСОБА_10 1948 року народження у вигляді поєднаної травми: а) черепно-мозкової травми: крововилив під м`які мозкові оболонки, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововилив в м`які тканини голови, рана тім`яної області; б) закрита тупа травма грудної клітки: перелом 2, 3, 4, 5, 6 ребер зліва з крововиливом в міжреберні м`язи; в) садна лівого плеча, передпліччя, кисті. Тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Смерть гр. ОСОБА_10 наступила від забиття головного мозку, як наслідок наявної черепно-мозкової травми з переломом кісток зводу і основи черепа і знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями в області голови. Тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, вказаних в постанові, під час дорожньо-транспортної пригоди зіткнення велосипедиста з транспортним засобом і подальшим її падінням на тверду переважаючу поверхню /т. 1 а.с. 190-194, 195-199/.
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 /т. 2 а.с. 27/.
Суд приймає до уваги, що за даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 липня 2015 року, у гр. ОСОБА_8 ознак сп`яніння не виявлено /т. 1 а.с. 175/.
Судом приймається до уваги висновок експерта № 251 від 05.08.2015 року, відповідно до якого на момент експертного огляду та на момент ДТП, з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані /т. 1 а.с. 179-184/.
Судом враховується висновок експерта № 252 від 12.08.2015 року, відповідно до якого велосипед «Україна» контактував виступаючою частиною, а саме лівою рукояткою рульового керування з передньою частиною задніх правих дверей, а саме над зовнішньою ручкою для відчиняння даних дверей автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Встановити яким було взаємне розташування автомобіля з велосипедом відносно одне одного експертним шляхом неможливо, оскільки слідової інформації на даних транспортних засобах недостатньо /т.1 а.с. 186-189/.
Судом приймається до уваги висновок експерта № 184 від 02.07.2016 року, з якого вбачається, що оскільки на велосипеді відсутні сліди, які можна ідентифікувати, як місце первинного (або повторного) контактування з автомобілем Mercedes-Benz 110 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , то визначити при яких максимальних кутах між повздовжніми вісями транспортних засобів в момент контактування міг статися наїзд не представляється можливим / т.2 а.с. 1-5/.
Судом враховується досліджений у судовому засіданні протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2015 року, схема дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці до нього, з якого вбачається, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є перехрестя вул. Леніна та вул. К.Маркса. Асфальтобетонне покриття має чисту поверхню. Дорожнє покриття для двох напрямів шириною 9,2 м. Число смуг для руху в напрямку огляду - одна, її ширина 4.75м, число смуг для руху назустріч напрямку огляду одна, її ширина 4,45м, ширина узбіччя 2,1 м, ширина роздільної смуги 0,1 м. На проїжджій частині нанесені лінії дорожньої розмітки 1.1, 1.2, 1.7. До проїжджої частини праворуч та ліворуч примикають: бордюр, узбіччя, тротуар. Далі за тротуаром розміщені: праворуч будівлі державних установ, кафе, житлові будинки; ліворуч житлові будинки. Спосіб регулювання руху на даній ділянці - не регулюється. Дорожні знаки відсутні /т. 1 а.с. 162-174/.
Судом було досліджено висновок експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року, на який посилається сторона обвинувачення як на доказ, що підтверджує обвинувачення ОСОБА_8 , згідно якого при своєчасному виконанні вимог п. 12.3 ПДР водій автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI, ОСОБА_8 , мав технічну можливість уникнути дану ДТП. Оскільки надані на дослідження матеріали містять декілька варіантів дій велосипедиста перед ДТП, встановити, чи мала велосипедист ОСОБА_10 технічну можливість уникнути ДТП своїми односторонніми діями, не представляється можливим. Невідповідні вимогам п. 12.3 ПДР дії водія автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI, ОСОБА_8 , можуть знаходитися в причинному зв`язку з ДТП. При русі автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI прямолінійно, без здійснення його водієм маневру вліво, контактування автомобіля з велосипедом виключалось /т. 2 а.с. 6-17/.
Експерт ОСОБА_36 , який проводив вищевказану експертизу, під час його допиту в судовому засіданні у режимі відеоконференції, свій висновок підтримав та зазначив, що відповідь на поставлені запитання надавалась шляхом проведення аналізу комплексу викладених у постанові слідчого вихідних даних. При проведенні розрахунків гальмування автомобіля до моменту зіткнення з велосипедом не враховував.
Як вбачається з вищевказаного висновку експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року вихідні дані для проведення експертизи надавались на основі: показань ОСОБА_8 та слідчого експерименту проведеного за участі ОСОБА_8 ; показань свідка ОСОБА_21 та слідчого експерименту проведеного за участі свідка ОСОБА_21 ; показань свідка ОСОБА_16 та слідчого експерименту проведеного за участі свідка ОСОБА_16 ; показань свідка ОСОБА_17 та слідчого експерименту проведеного за участі свідка ОСОБА_17 .
Оцінюючи вихідні дані, використані при складанні висновку експерта, суд зазначає наступне.
Щодо вихідних даних, наданих ОСОБА_8 у висновку експерта вказано, що покази водія автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI, ОСОБА_8 , в частині того що з моменту виявлення маневру велосипедиста вліво він змістив керований ним автомобіль вліво на відстань до 4,48 м. і проїхав за цей час вздовж проїзної частини біля 14,65 м. є технічно не обґрунтованими, а тому на даному етапі не можуть бути використані при проведенні автотехнічних досліджень.
Таким чином, виходячи з вказаного висновку експерта, використання вихідних даних ОСОБА_8 виключається.
Щодо вихідних даних, наданих свідком ОСОБА_16 суд не бере їх до уваги, як недопустимі докази, оскільки: вказані ним свідчення надані у судовому засіданні та дані вказані під час проведенні слідчого експерименту, не узгоджуються з механізмом ДТП викладеному в обвинувальному акті (суперечать пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченню) щодо місцезнаходження велосипедиста перед зміною дорожньої обстановки. Так, свідок ОСОБА_16 вказує про рух велосипедиста по центру своєї смуги руху, тоді як згідно обвинувального акту та свідчень свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_37 , перед зміною напрямку руху велосипедист рухалась біля правого краю проїзної частини. За показами самого свідка моменту зіткнення транспортних засобів він не бачив, а отже не є очевидцем механізму виникнення вказаної ДТП. Нелогічність показів свідка щодо його дій за наслідками ДТП. Свідок вказує, що побачив лежачу жінку, яку знав як матір свого знайомого ОСОБА_6 , однак ніяк не відреагував, не повідомив інших осіб про свою присутність біля місця ДТП, а розвернувся і пішов далі. Це ставить під сумнів факт перебування свідка на місці ДТП.
Крім того, суд не розцінює лист ГУНП в Кіровоградській області від 09.09.2016р. № 1279/20/02-2016 щодо опрацьованої інформації операторів телекомунікації, як доказ факту перебування свідка ОСОБА_16 на місці ДТП в момент його здійснення /т. 1 а.с. 244-247/. Так у дослідженому документі не визначено чітких місць розташування даного абонента близько 13:00 год., 23.07.2015 р., в той час як за показами вказаного свідка він проживає за адресою, яку, згідно графічного зображення, покриває антена базової станції, що фіксувала телефонні з`єднання.
Суд також зазначає, що стороною захисту до матеріалів справи надано заяви ОСОБА_8 в порядку ст. 214 КПК України до Новоархангельського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 14.09.2015 року /т.3 а.с. 71/ та до слідчого управління ГУ Національної поліції в Кіровоградській області від 14.09.2016 року /т. 3 а.с. 67/ щодо завідомо неправдивих показань свідка ОСОБА_16 . Доказів про результати їх розгляду, стороною обвинувачення не надані.
Проаналізувавши показання свідка ОСОБА_16 та вихідні дані, надані ним під час слідчого експерименту, використаних для проведення експертизи, суд визнає його показання недопустимим доказом пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Щодо вихідних даних, наданих свідком ОСОБА_17 , суд також не бере їх до уваги, як недопустимі докази, оскільки: у висновку експерта вказано, що показання свідка ОСОБА_17 в частині технічної спроможності вказаного ним розташування автомобіля та велосипеда від того моменту, коли він їх побачив до положення, коли він перестав їх бачити, є технічно необґрунтованими.
Таким чином, виходячи з вказаного висновку експерта, використання вихідних даних свідка ОСОБА_17 виключається. За показами самого свідка моменту зіткнення транспортних засобів він не бачив, а отже не є очевидцем механізму виникнення вказаної ДТП. Нелогічність показів свідка щодо обставин за яких розвивалась дорожня обстановка. За показами свідка він зупинився на своєму автомобілі на провулку Жовтневому перед перехрестям з вул. Леніна, оскільки в салоні його автомобіля впав бідон. Суперечливість показів викликає спостереження за іншими учасниками дорожнього руху в той час, як зі слів свідка він поправляв бідон у багажнику автомобіля. Також свідок вказує, що не зрозумів що сталося, у той же час чув хлопок, однак ніяк не відреагував, не повідомив інших осіб про свою присутність біля місця ДТП, а повернув та поїхав у іншому напрямку. Це ставить під сумнів факт перебування свідка ОСОБА_17 біля місця ДТП.
Суд також зазначає, що стороною захисту до матеріалів справи надано заяву ОСОБА_8 в порядку ст. 214 КПК України до Слідчого управління ГУ Національної поліції в Кіровоградській області від 23.09.2016 року /т.3 а.с.68/ щодо завідомо неправдивих показань свідка ОСОБА_17 . Доказів про результати його розгляду, стороною обвинувачення не надані.
Проаналізувавши покази свідка ОСОБА_17 та вихідні дані, надані ним під час слідчого експерименту, використаних для проведення експертизи, суд визнає його покази недопустимим доказом пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Щодо вихідних даних, наданих свідком ОСОБА_21 , в зазначеному висновку експерта показання свідка ОСОБА_21 щодо умов та обставин ДТП, є технічно необґрунтованими.
Однак, під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення за клопотанням сторони захисту було долучено, протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 23.07.2015 року /т.3 а.с. 101-104/ та протоколи проведення слідчих експериментів від 11.09.2015 року /т. 3 а.с.109-111/ та від 16.08.2016 року /т.3 а.с.112-114/ із зазначених доказів вбачається, що за участі свідка ОСОБА_21 слідчий експеримент було проведено двічі. А саме, вперше слідчий експеримент було проведено 11.09.2015 року, за результатами якого було складено протокол проведення слідчого експерименту. Після чого, слідчий експеримент було проведено вдруге 16.08.2016 року, вихідні дані з якого використовувались стороною обвинувачення під час проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року /т. 2 а.с. 6-17/.
Суд звертає увагу на те, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, про які свідок ОСОБА_21 вказував під час проведення двох слідчих експериментів суттєво відрізняються один від одного в частині відстаней автомобіля до велосипеда перед початком маневру велосипедиста. А саме, під час слідчого експерименту від 11.09.2015 року свідком вказане розташування велосипеда та автомобіля, коли велосипедистка почала змінювати свій напрямок руху, відповідно до якого вісь заднього колеса велосипеда знаходиться на відстані 8,1 м. від вісі переднього правого колеса автомобіля. А у слідчому експерименті від 16.08.2016 року, проведеного вдруге, було зафіксовано, що коли велосипедист виїхав на смугу руху автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI та почав її перетинати, автомобіль Mercedes-Benz 110 CDI в цей момент знаходився на відстані 73,4 м до передньої осі велосипеда.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомості, зібрані під час першого слідчого експерименту, фіксувались в протоколі від 11.09.2015 року, проте як доказ стороною обвинувачення не використовувався.
Свідчення свідка ОСОБА_21 , допитаного у судовому засідання, суд не розцінює як такі, що доводять провину ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а навпаки спростовують вихідні дані слідчого експерименту надані цим же свідком під час повторного проведення слідчого експерименту, які використані при складенні висновку експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року/т. 2 а.с. 6-17/, оскільки, як пояснив ОСОБА_21 під час допиту у судовому засіданні, рух вліво велосипедиста був несподіваний без подання жодних знаків про це, жінка навіть не повертала голову назад при цьому швидкість не зменшувала, в той час як водій намагаючись уникнути зіткнення гальмував та змінював напрямок руху автомобіля вліво.
Суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування під час проведення слідчих дії були грубо порушені вимоги кримінально-процесуального законодавства. А саме, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно, і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 240 КПК України, про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол, у якому докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Згідно ч. 5 ст. 223 КПК України, в разі отримання під час проведення слідчої (розшукової) дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу (розшукову) дію в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду у випадку звернення із обвинувальним актом, чого в порушення вказаної норми в даному випадку не було зроблено ні прокурором, ні слідчим.
Протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 року стороною обвинувачення з обвинувальним актом не надавався та не встановлено об`єктивних причини повторного проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_21 , в протоколі якого також не зазначено з яких підстав слідча дія проводилась повторно.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Крім того, відповідно ч. 3 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор повинен був вжити належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом. Частиною 3 ст. 240 КПК України визначено, що до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Відповідно до ч. 2 ст. 111 КПК України, з приводу вчинення процесуальних дій, здійснюється повідомлення заінтересованих осіб.
Обвинувачений ОСОБА_8 не був повідомлений про проведення вказаної повторної слідчої дії, що підтверджується відсутністю в матеріалах провадження відповідних повідомлень. Проте органом досудового розслідування мали б бути вжиті заходи для забезпечення присутності під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 , оскільки в результаті слідчого експерименту могли бути порушені та обмежені його права та законні інтереси. Тобто жодних заходів для участі ОСОБА_8 під час повторного проведення вказаної слідчої дії за участі свідка ОСОБА_21 вжито не було. Про проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 дізнався випадково, проїжджаючи біля місця проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_21 , що позбавило сторону захисту самостійно відстоювати позицію, права, свободи і законні інтереси засобами, передбаченими КПК України, відтак, ОСОБА_8 не міг скористатись своїм правом на захист, що є грубим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. До участі у проведенні слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 був запрошений лише в липні 2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Не вбачається ніяких перешкод щодо залучення ОСОБА_8 до участі у слідчому експерименті, а тому з огляду на викладене вище, враховуючи положення ст.ст. 84, 86, ч. 1 ст. 87, 89 КПК України, слідує висновок про наявність підстав вважати права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 порушеними, а вихідні дані слідчого експерименту проведеного повторно зі свідком ОСОБА_21 такими, що не слід брати судом до уваги, як допустимий і належний доказ, оскільки ці дані отримані з порушенням вимог КПК України, пояснення якого вказані у даному слідчому експерименті спростовані його ж поясненнями у судовому засіданні. При цьому не враховані особливості, які мають важливе значення для належного відтворення подій, а відповідно і для отримання достовірних даних, а саме: щодо погодних умов, дощова погода за якої відбувався повторний слідчий експеримент, а також те що з моменту ДТП до повторного проведення слідчого експерименту пройшло більше одного року.
Тому, відповідно до матеріалів кримінального провадження об`єктивно встановлено, що протокол слідчої дії з вказаним свідком та експертне дослідження за ним отримані в порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки за проведення двох слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_21 , у якості вихідних даних для проведення експертизи, використано лише останній.
При тому, що у жодній із двох слідчих дій не приймали участі обвинувачений та його захисник, тоді як матеріали кримінального провадження не містять відомостей про відмову вказаних осіб щодо залучення їх до слідчої дії, їх повідомлення про дату і час та необхідність повторного проведення такої дії зі свідком.
Таким чином, вихідні дані, що зафіксовані у протоколі такої слідчої дії з вказаним свідком, та проведене за ним експертне дослідження беззаперечно визнається судом, як недопустими доказ, оскільки вони отримані у порушення вимог кримінального процесуального закону.
Судом враховується те, що за клопотанням сторони захисту було повторно допитано свідка ОСОБА_21 , оскільки вперше він не допитувався стосовно обставин участі у слідчих експериментах.
У судовому засіданні свідку ОСОБА_21 було запропоновано оглянути протоколи слідчих експериментів від 11.09.2015 року /т. 3 а.с.109-111/ та від 16.08.2016 року /т.3 а.с.112-118/ проведених за його участі.
Щодо протоколу проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 року, як пояснив свідок дані, викладені у протоколі, відповідають дійсним обставинам ДТП, в тому числі щодо відстані 8,1 м від автомобіля до велосипеда до початку маневру велосипедиста вліво.
Щодо протоколу проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року, проведеного вдруге, ОСОБА_21 пояснив, що зафіксована у ньому відстань 73,4 м від автомобіля до велосипеда до початку маневру велосипедиста вліво, є невірною і не була такою під час ДТП. Чому у протоколах містяться такі суттєві розбіжності йому не відомо. На його думку в протоколі від 16.08.2016 р. слідчий невірно його зрозумів та невірно зафіксував дані про відстань у 73,4 м.
Також у ОСОБА_21 було з`ясовано, про те, яким чином під час проведення слідчого експерименту проведеного 11.09.2015 року швидкість руху велосипеду він вказати не зміг, а під час слідчого експерименту проведеного 16.08.2016 р., швидкість руху велосипеда він вже зміг вказати. На дане питання свідок відповів, що повідомляв слідчого, що не пам`ятає те не може вказати швидкість руху велосипеда.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вихідні дані слідчого експерименту, проведеного за участі свідка ОСОБА_21 від 16.08.2016 р., не могли використовуватись для проведення експертизи, оскільки є недостовірними та внесені на власний розсуд самим слідчим.
Отже, в основу висновку експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року/т. 2 а.с. 6-17/ були покладені вихідні дані з показів ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які з підстав зазначених вище є недопустимими доказами пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Тому, аналізуючи вищевказаний висновок експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи, суд враховує положення ч. 10 ст. 101 КПК України, згідно до якої висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути мотивована у відповідній постанові, ухвалі, вироку. Згідно ж Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» із наступними змінами, при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
У ст.85 КПК України, зазначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Ст. 86 КПК України, вказує, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Оскільки, на етапі досудового розслідування було допущено істотне порушення норм кримінально-процесуального законодавства, а саме: наявність істотних розбіжностей у вихідних даних при проведенні слідчих експериментів, які потім було покладено в основу постанови про призначення автотехнічної експертизи та відповідно і в висновок експерта, свідчить про спотворення свідчень в бажаному для слідства варіанті.
Тому суд не приймає до уваги висновки експерта, надані в результаті проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року /т.2 а.с.6-17/, визнає їх недопустимими доказами у кримінальному провадженні та не може покласти в основу вироку, як такі, що були проведені на вихідних даних, які не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення прав ОСОБА_8 , передбачених ст. ст. 10, 42, 46, 223, 240 Кримінального процесуального Кодексу України, при її проведенні не були виважено використані правдиві та об`єктивні інформаційні джерела за кримінальним провадженням, і як наслідок висновки даної автотехнічної експертизи не узгоджуються з іншими доказами по кримінальному провадженню.
Судом було досліджено висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 19859/16-52 від 31.01.2017 року, наданого стороною захисту, що була проведена за адвокатським запитом від 22.11.2016 року /т.2 а.с. 39-47/.
Проведення вказаної експертизи відповідає приписам ч. 2 ст. 243 КПК України (в редакції чинній на момент її проведення), відповідно до якої, сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи.
Як вбачається з повідомлення про відкриття додаткових матеріалів від 11.04.2017 року, опису вкладення до повідомлення від 11.04.2017 року, квитанції про відправлення листа від 11.04.2017 року та повідомлення про вручення поштового відправлення /т. 2 а.с. 98-101/ стороною захисту було відкрито стороні обвинувачення додаткові матеріали, а саме вищевказаний висновок експерта. Зазначене узгоджується з вимогами ч. 11 ст. 290 КПК України, відповідно до якої сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 19859/16-52 від 31.01.2017 року, в дані дорожній обстановці водію автомобіля Mercedes, ОСОБА_8 , з технічної точки зору, слід було діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.4 та 12.3 ПДР України. В умовах даної ДТП водій велосипеда ОСОБА_10 повинна була діяти у відповідності з вимогами п. п. 10.1, 10.3 та 11.14 ПДР України. За вказаних кількісних параметрів зближення ТЗ навіть при умові збереження напрямку руху водієм автомобіля Mercedes та застосовуючи екстрене гальмування, водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом. З технічної точки зору, при умові руху автомобіля Mercedes зі швидкістю 40 км/год та застосовуючи своєчасно екстрене гальмування, з врахуванням кількісних параметрів згідно показів свідка ОСОБА_21 від 11.09.2015 року, велосипедист ОСОБА_10 при умові збереження темпу та напрямку руху не встигне вийти за межі небезпечної зони, тобто автомобіль Mercedes контактував би з велосипедом. За вказаних параметрів зближення ТЗ, в даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути даної ДТП у велосипедиста ОСОБА_10 , полягала у виконанні останньою вимог п. 10.1., 10.3 ПДР України, для чого у неї не вбачається перешкод технічного характеру. Тобто, виконуючи вимоги вказаних пунктів, велосипедист ОСОБА_10 мала технічну можливість уникнути дану ДТП. В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ в діях водія автомобіля Mercedes ОСОБА_8 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. Для оцінки дій водія ОСОБА_8 відповідно до вимог п. 12.4 ПДР України спеціальних знань в області судової автотехніки не потрібно, дана оцінка може бути зроблена слідством (судом) самостійно шляхом порівняння встановленої слідством (судом) швидкості руху автомобіля Mercedes перед даною ДТП з максимально допустимою швидкістю на ділянці скоєння ДТП. В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ дії велосипедиста ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 10.1 10.3 ПДР України, з технічної точки зору дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. При вказаних свідком ОСОБА_21 дії велосипедиста ОСОБА_10 що не відповідали вимогам ПДР України призвели до виникнення аварійної обстановки /т. 2 а.с. 39-97/.
У судовому засіданні були допитані експерти ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , які проводили вищевказану експертизу, вказали, що вищевказаний висновок було складено на підставі вихідних даних, зазначених та доданих до адвокатського запиту, через які вони дійшли до висновків, які відображені в цьому висновку. Підтвердили достовірність складеного ними висновку. Крім того, експерти вказали на те що у випадку наявності антиблокувальної системи на автомобілі при екстреному гальмуванні видимої слідової інформації на дорожньому покритті може не залишатися.
Оцінюючи вихідні дані, використані при складанні висновку експерта, суд зазначає наступне. Експертиза проводилась з наданням експертам, в якості вихідних даних, засвідчених адвокатом-захисником ОСОБА_7 копій наступних документів: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2015 року, схема дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці до нього; протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 23.07.2015р., зі схемою до протоколу допиту; протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2015р. за участю свідка ОСОБА_21 , зі схемою до протоколу; висновок експерта № 251 від 05.08.2015 року; висновок експерта № 252 від 12.08.2015 року; висновок експерта № 184 від 02.07.2016 року /т. 2 а.с. 39-97/.
В ході судового розгляду справи стороною захисту було заявлено клопотання про визнання допустимими, як докази, наданих стороною захисту вищезазначених засвідчених копій документів з посиланням на ч. 5 ст. 99 КПК України, відповідно до якої для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур або оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони. Стороною захисту мотивовано, що нею не можуть бути отримані за допомогою доступних правових процедур оригінали вищевказаних документів так як прокурором було відмовлено стороні захисту у наданні оригіналів вказаних документів /т. 3 а.с. 75-81/.
Зважаючи на приписи ч. 5 ст. 99 КПК України судом було витребувано від сторони обвинувачення та долучено до матеріалів провадження оригінал протоколу допиту свідка ОСОБА_21 від 23.07.2015 р., зі схемою до протоколу допиту; протоколу проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 р. за участю свідка ОСОБА_21 , зі схемою до протоколу. Оригінали інших заявлених у клопотанні доказів наявні у матеріалах кримінального провадження.
Первинні покази свідка ОСОБА_21 використані під час проведення експертизи № 19859/16-52 від 31.01.2017 року суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми з огляду на недопустимість вихідних даних отриманих від ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та вихідних даних свідка ОСОБА_21 наданих при повторному проведенні слідчого експерименту 16.08.2016 р., про що зазначено вище, а також з огляду на повідомлення Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 319 від 30.11.2015 року про неможливість проведення експертизи в якому вказано про суттєву розбіжність у показах свідків ДТП, а експерт не має права самостійно обирати вихідні дані /т.3 а.с. 99-100/.
Відповідно до Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року:
- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган».
- п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху».
- п. 9.3. «У разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору. Сигнали початку руху від лівого краю проїзної частини, зупинки справа, повороту праворуч, перестроювання на смугу руху праворуч подаються правою рукою, витягнутою вбік, або лівою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору. У разі відсутності або несправності сигналів гальмування такий сигнал подається лівою або правою рукою, піднятою вгору.
- п. 9.4. «Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів».
- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
- п. 10.3. «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися».
- п. 11.4. «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги».
- п. 1.10. в частині визначення поняття «дати дорогу» - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість».
- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
- п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год».
Відповідно до положень пункту п.1.4. ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п. п. е) п. 2.14. ПДР, водій має право відступати від вимог законодавства в умовах непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян. Судом було встановлено, що ОСОБА_8 застосував гальмування, поворот керма вліво та подачу звукового сигналу.
У свою чергу, з вищевказаного висновку експерта від 31.01.2017 року вбачається, що велосипедист мала технічну можливість уникнути пригоди, перешкод технічного характеру у неї не було, не встановлено також умов будь-якої непереборної сили, за наявності яких велосипедистка діяла в порушення вимог п. 10.1, 10.3 ПДР , при виконанні яких учасник дорожнього руху повинен перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та у разі перестроювання повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, а саме не повинен продовжувати рух, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.
Аналіз положень п.1.4. і п.12.3. ПДР дає підстави для висновку, що з появою в полі зору велосипедистки, що рухалася в попутному з автомобілем напрямку, небезпечна обстановка виникла лише з моменту виконання нею маневру вліво з правого краю проїзної частини, а з огляду на чинник раптовості, водій, на шляху якого виникає така небезпека, звільняється від відповідальності за наслідки необачних, несподіваних дій інших осіб, вчинених з порушенням вимог ПДР, оскільки він фактично опиняється і перебуває в умовах аварійної обстановки, створеної іншими учасниками руху, за що відповідальність чинним законодавством не передбачена.
Отже, водій ОСОБА_8 , не маючи обов`язку передбаченого ПДР, не передбачав і не міг передбачити виникнення аварійної обстановки, за якої велосипедист змінить напрямок свого руху вліво з правого краю проїзної частини, не пропустивши при цьому його автомобіль, разом з тим намагався уникнути зіткнення, а тому не мав технічної можливості запобігти зіткнення з велосипедом, а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Також суд відмічає, що законодавство не передбачає наявності для керування велосипедистом відповідного посвідчення, але разом з тим велосипедист, який рухається по проїжджій частині є повноправним учасником руху, він зобов`язаний дотримуватись правил дорожнього руху, може здійснювати будь-які маневри не заборонені правилами. Маневри велосипедиста повинні бути передбачуваними та зрозумілими іншим учасникам дорожнього руху. Суд зауважує, що в ході досудового розслідування не встановлювався стан здоров`я потерпілої на момент дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вона була людиною похилого віку та в силу свого віку її моторика рук та ніг була повільною, при цьому існує ослаблення м`язів, а також у цьому віці можлива наявність інших хвороб, що можуть впливати на невірне сприйняття дорожньої обстановки, що саме по собі може вказувати на невпевненість та неуважність керування будь-яким видом транспорту, дотримання та знання встановлених правил під час керування велосипедом.
За таких обставин, вищевказаний висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 19859/16-52 від 31.01.2017 року/т. 2 а.с. 39-97/, що була проведена за адвокатським запитом сторони захисту від 22.11.2016 року, у співставленні з рештою матеріалів кримінального провадження, показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_37 , суд визнає належним доказом та кладе в основу вироку, оскільки стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження не надано доказів, які б спростували його висновки.
Судом враховуються показання потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_18 з приводу констатації факту дорожньо-транспортної пригоди.
Судом також враховуються показання свідка ОСОБА_20 з приводу того, що потерпіла керувала велосипедом, разом з тим суд не приймає до уваги свідчення свідка з приводу того, що потерпіла керувала велосипедом з дотриманням Правил дорожнього руху, оскільки вона (свідок) не є фахівцем (спеціалістом) у цій галузі та не може цього стверджувати.
Щодо показань ОСОБА_24 , ОСОБА_26 та ОСОБА_28 суд враховує те, що у їх провадженні перебувало кримінальне провадження щодо обвинуваченого та зазначені особи проведення його розслідування, щодо порушень встановлених судом під час досудового розслідування, то вони окремо прописані у даному вироку.
Аналізуючи здобуті, досліджені і перевірені в судовому засіданні вищевказані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування частково вірно встановлені деякі обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема такі, як час скоєння діяння - 23.07.2015 року близько 13.00 год., місце скоєння - перехрестя вул. Леніна та вул. Карла Маркса в смт Новоархангельськ Кіровоградської області, встановлено особу, яка керувала транспортним засобом ОСОБА_8 та особу велосипедистки ОСОБА_10 , встановлено справний технічний стан транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, його пасажирів, погодні умови, стан дорожнього покриття, час та причини смерті велосипедистки ОСОБА_10 , ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілій.
Проте, органом досудового розслідування неточно, суперечливо та з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства було отримано відповідні докази, які були спростовані під час судового розгляду та невірно встановлено не менш важливі обставини дорожньо-транспортної пригоди, які в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні були враховані та використані при складанні висновку експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року /т.2 а.с. 6-17/, як вихідні дані на предмет наявності чи відсутності у водія ОСОБА_8 технічної можливості уникнути зіткнення.
Частиною 2 ст. 286 КК України визначено відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, настають якщо вони спричинили смерть потерпілого, а передбачені частиною першою діяння полягають у порушенні Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом. Тобто вказана норма закону для встановлення частини змісту ознак кримінального правопорушення відсилає до іншого нормативного акту, який не є законом про кримінальну відповідальність, зокрема, до Правил дорожнього руху. Самі ж по собі наслідки ДТП не можуть бути підставою для визнання особи винною у вчиненні цього злочину.
Тому, не зважаючи на доведеність факту зіткнення велосипедиста ОСОБА_10 з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_8 для доведеності вини останнього має бути встановлена об`єктивна та суб`єктивна сторона його діяння. Проте суд не вбачає підстав визнати доведеними в частині об`єктивної сторони наявність порушення пунктів 1.5, 2.3 (б, д), 12.3 ПДР та суб`єктивної сторони наявність необережних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , які виявились в результаті зіткнення з велосипедистом, та що такі дії дійсно були скеровані особистою неуважністю та безпечністю, як зазначено в обвинувальному акті, оскільки, саме діями велосипедиста ОСОБА_10 зі зміни напрямку руху вліво без попередження було створено аварійну обстановку, а водієм ОСОБА_8 було вжито заходів шляхом гальмування, повороту керма вліво та натисканням сигналу, за відсутності технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом.
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України, об`єктивна сторона даного злочину включає у себе сукупність трьох ознак - діяння, наслідки та причинний зв`язком між діянням і наслідками. Без наявності цих ознак склад злочину відсутній. На це звертається увага і в Постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», де вказано, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286-288, 415 КК України слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у цих нормах - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно-небезпечними наслідками. Отже, причинний зв`язок між діянням і наслідками, що настали є обов`язковими.
Крім того, п. 7 вказаної Постанови зазначено, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
В розумінні ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_8 не порушував пунктів 1.5, 2.3 (б, д), 12.3 Правил дорожнього руху України, які би знаходилися у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої.
Підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, відсутність хоча б одного з елементів складу злочину тягне відсутність складу злочину в цілому.
Оскільки, в судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано жодних інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували і однозначно підтверджували повною і достатньою мірою обставини того, що в результаті злочинної недбалості дій водія ОСОБА_8 сталося зіткнення керованого ним технічно справного автомобіля з велосипедистом ОСОБА_10 , яка рухаючись з правого краю проїзної частини по вул. Леніна, в порушення п. п. 1.5, 9.3, 9.4, 10.1, 10.3 ПДР, без попередження змінила напрямок руху вліво чим стала перешкодою для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_8 та створила аварійну обстановку, а тому оцінивши та проаналізувавши надані сторонами докази, всебічно й повно дослідивши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, аналіз яким дано вище, суд, керуючись законом, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості приходить до висновків, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України не знаходить свого підтвердження, а тому його слід виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, враховуючи наступне.
В розумінні ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України всі рівні перед законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Таку позицію висловлює Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» в п. 18, а відповідно до п. 19 цієї ж постанови, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 10 і 11 Загальної декларації прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, кожна людина, яка звинувачується у вчиненні злочину, має право вважатися безвинною доти, доки її вина не буде встановлена законним чином шляхом прилюдного розгляду її справи незалежним і безстороннім судом на основі повної рівності, з додержанням всіх вимог справедливості, і з забезпеченням всіх можливостей для захисту.
При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 4 ст. 129 Конституції України). Принцип змагальності конкретизовано і в ст. 22 КПК України, якою також встановлено, що під час кримінального провадження суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Так, у справі «Барбера, Мессегуе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 р. (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В розумінні ст. 373 КПК України, вирок може бути обвинувальним або виправдувальним.
Згідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Тож будь-які припущення, думки, догади, якими б вони привабливими не були і кому б вони не належали, при вирішенні питання про вину особи доказами не можуть бути і значення не мають. Вони можуть бути використані лише для висунення версій, але не для обґрунтування вини. Такі припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь обвинуваченої особи.
Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 вказаної постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Виправдувальний вирок постановляється судом у випадках передбачених ст. ст. 284 та 373 КПК України.
Приймаючи рішення з постановленням виправдувального вироку у даній справі, суд також бере до уваги обов`язок дотримуватися розумних строків розгляду справи.
При цьому суд зважає на практику Європейського суду, зокрема на справу «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, де Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити «поза розумним сумнівом» причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з непроведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів, а також на справу «Зароченцев проти України» (Заява N 39327/06) 10 січня 2013 року, де Європейський суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з незабезпеченням національними органами розгляду справи упродовж розумного строку.
Вважаючи достатньо забезпеченим в ході судового процесу процесуальні права прокурора та потерпілого ненадання ними додаткових доказів у підтвердження доведеності події та вини обвинуваченого, суд також виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Сумнівний характер наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_8 та настанням ДТП не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема також в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.
Однак, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, а стороною обвинувачення не подано інших доказів для ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до висновку, що судом не здобуто і стороною обвинувачення не надано жодних переконливих доказів наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, які згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, були б прийняті судом до уваги, а наявність грубих порушень вимог чинного законодавства під час проведення слідчих дій безсумнівно вказує на упередженість досудового розслідування і бажання у будь-який спосіб здобути докази винуватості останнього.
Суд, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, прийшов до переконання, що вони не вказують на наявність в діях ОСОБА_8 злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому він підлягає виправданню з підстав визначених у п. 2 ч. 1 ст. 284, абз. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях інкримінованого йому складу кримінального правопорушення, оскільки зібрані і дослідженні у справі докази не підтверджують обвинувачення, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого.
Цивільний позов прокурора в інтересах Новоархангельської центральної лікарні /т. 1 а.с.21-24/ та Кіровоградської обласної лікарні /т. 1 а.с. 26-29/ до обвинуваченого про відшкодування витрат, понесених на надання медичної допомоги потерпілій від злочину, підлягає залишенню без розгляду.
Цивільний позов потерпілого до обвинуваченого, ОСОБА_9 та страхової компанії товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» /т.1 а.с.42-44/ про відшкодування шкоди заподіяної злочином підлягає залишенню без розгляду.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню /т.1 а.с.200, 201/ суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню /т.1 а.с.178,185,248/ суд відносить за рахунок держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався /т.1 а.с.19-20/.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 17, 100, 129, 369, 371, 373, 374 КПК України , суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України визнати невинним та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, абз. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Закрити кримінальне провадження внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 23.07.2015 року.
Цивільний позов прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Новоархангельської центральної лікарні до ОСОБА_8 про відшкодування витрат, понесених на надання медичної допомоги потерпілій від злочину - залишити без розгляду.
Цивільний позов прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні до ОСОБА_8 про відшкодування витрат, понесених на надання медичної допомоги потерпілій від злочину - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , страхової компанії товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування заподіяної шкоди заподіяної злочином - залишити без розгляду.
Речові докази по справі: автомобіль Mercedes-Benz 110 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_9 ; велосипед повернути ОСОБА_6 .
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню суд відносить за рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому.
Іншим сторонам та учасникам не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати поштою.

Суддя: