Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6560/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0001307 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лемеші Бердичівського району Житомирської області, неодруженого, маючого на утриманні 4-х неповнолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 01.08.17 Любарським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185, 75, 76 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185; ч. 3 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2019 в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував усі пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття,сприяння розкриттю злочину, а також й те, що на його утриманні 4 неповнолітніх дітей.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає принципам індивідуалізації, співмірності покарання, тяжкості кримінального правопорушення і особі винного.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 прокурором ОСОБА_8 подано письмові заперечення, в яких просить вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2019 ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 02 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Любарського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2017 року, та призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_6 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили: кувалду, сокиру, електролобзик марки «Craft JSV-650 Р», електродриль із набором свердел в пластмасовому кейсі, миючий пристрій для автомобіля марки «SWISS KRAFT», які здано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області - повернуто законному володільцю ОСОБА_9 .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - не застосовувався.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 02 листопада 2018 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебував поблизу домогосподарства № 17 по пров. Березневому у м. Бердичеві, де в нього виник злочинний умисел на викрадення майна, що належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 через зачинені ворота проник на територію даного домогосподарства. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю власника майна та будь-яких інших осіб, ОСОБА_6 , розуміючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів проник до гаражного приміщення, що розташоване на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де викрав миючий пристрій для автомобіля марки «SWISS KRAFT», вартістю 2500 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 2500 гривень, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 14 листопада 2018 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебував поблизу домоволодіння № 17 по пров. Березневому у м. Бердичеві, де в нього знову виник злочинний умисел на викрадення майна, що належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 через зачинені ворота проник на територію даного домогосподарства. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю власника майна та будь-яких інших осіб, ОСОБА_6 , розуміючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів проник до підсобного приміщення, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки виніс належне ОСОБА_9 майно, а саме: електродриль із набором свердел в пластмасовому кейсі, вартістю 400 гривень; електролобзик марки «Craft JSV-650 Р», вартістю 500 гривень; сокиру, вартістю 70 гривень; кувалду вартістю 100 гривень, загальною вартістю 1070 гривень.

Однак ОСОБА_6 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як його злочинні дії були викриті та припинені потерпілим ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 ч.3 ст.185 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, з чим погоджується апелянт і ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин кримінального провадження.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 ч.3 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії середнього та тяжкого злочинів. Судом враховано особу винного, який за місцем свого проживання характеризується негативно, як такий, що зловживає спиртними напоями, не працює, має 4-х неповнолітніх дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності та під час іспитового строку, призначеного за вироком Любарського районного суду від 01.08.2017року, повторно вчинив кримінальні правопорушення, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкцій статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ч.1 ст.70, ст.71, КК України. З урахуванням цих обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Отже доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин, що пом`якшують його покарання, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: