УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

в провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.
Захисник обґрунтовує клопотання тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.12.2018 року, по справі № 761/47762/18, в межах кримінального провадження № 0000235 від 12.06.2018 року, було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , яке було вилучене в ході обшуку.
На думку захисника арешт на майно накладено необґрунтовано, а тому він просить слідчого суддю скасувати арешт з вказаного майна.
Захисник та підозрюваний в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Слідчий заперечував щодо задоволення клопотання, вважав, що арешт накладено обґрунтовано, майно має ознаки речового доказу, на даний час триває стадія відкриття матеріалів кримінального провадження.
Заслухавши думки захисника, підозрюваного, слідчого дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Як встановлено з матеріалів клопотання, арешт на грошові кошти, рахунки-фактура та мобільні телефони накладено з метою збереження речового доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Доводи захисника, викладені в клопотанні, стосовно того, що арешт накладено необгрунтовано, не знайшли свого підтвердження в матеріалах клопотання.
Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задовллю не підлягає.
Також слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування арешту на майно накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.12.2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя