ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/118/19 Номер провадження 11-кп/814/693/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника колонії ОСОБА_7
засудженої ОСОБА_8
розглянувши у режимі відео конференції з ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)» провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 21 березня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, незаміжньої, уродженки: с. Покровське, Онезького району, Архангельської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, засудженої 6 липня 2017 року апеляційним судом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,
задоволено спільне подання адміністрації державної установи «Надержинської виправної колонії (№ 65)» та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженої та звільнено ОСОБА_8 умовно-достроково на 08 міс. 23 днів від відбування покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2017 року.
Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що відповідно до положень Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, ОСОБА_8 фактично відбула 2/3 строку покарання, довела своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокового звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання про застосування до засудженої умовно-дострокового звільнення відмовити.

Апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що висновки суду щодо відбуття засудженою необхідного строку покарання для отримання права на пільгу у виді умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки станом на момент постановлення ухвали районним судом ОСОБА_8 фактично не відбула 2/3 частини покарання, призначеного вироком суду.

Звертає увагу на те, що при обрахунку відбутого покарання ОСОБА_8 судом безпідставно взято до уваги зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги засудженої ОСОБА_8 , дослідивши матеріали провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 суд першої інстанції послався на те, що він відбув встановлений законом строк та довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В цій частині ухвала суду ні ким з учасників провадження не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо не відбуття засудженою ОСОБА_8 необхідного строку покарання, необхідного для отримання права на пільгу у виді умовно-дострокового звільнення, є такими, що не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.07.2017 на підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк основного покарання період з 09.03.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09.11.2018 року ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк основного покарання період з 21.06.2017 року по 06.07.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 відбуває покарання з 09.03.2017 року, кінцевий строк відбування покарання 14.12.2019 р.

На момент постановлення ухвали суду 21 березня 2019 року засуджена ОСОБА_8 необхідну частину призначеного судом покарання.

При цьому, місцевим судом, ухвалюючи рішення, до вказаного строку включено термін попереднього ув`язнення, зарахований засудженій Борзикиній на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.

З вказаним підходом погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, у розділі ХІ Кримінального Кодексу України «Призначення покарання» міститься стаття 72 яка має таку назву "Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення". Навіть із змісту назви статті 72 КК можна зробити висновок, що мова йде про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Частина п`ята статті 72 Кримінального кодексу України в редакції закону №838-VIII від 26.11.2015 була викладена в такій редакції: "Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі".

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення суду про залік досудового тримання під вартою.

В контексті зазначеного, виходячи із системного тлумачення положень ч.5 ст.72 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення засудженим злочину та ч.4 ст.374 КПК України, слід наголосити на тому, що, не дивлячись на те, що попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа відбуває його ще до вироку у справі, проте фактично воно означає перебування особи за умов ізоляції від суспільства і за характером обмежень, покладених на особу, прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Тому логічним є рішення законодавця зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, і вважати, що особа вже відбула частину покарання.

Якщо зарахування попереднього ув`язнення, здійснюється за допомогою співвідношення, вказаного у ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII, то, відповідно, в строк відбування покарання він зараховується також. Тлумачення вказаної норми у спосіб, запропонований прокурором в апеляції, свідчить про його фактичне викривлення.

А відтак неврахуванням цього строку в фактично відбутий строк покарання для визначення набуття формального права для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, передбаченого ст. 81 КК України, не відповідало б загальним засадам призначення покарання та порядку зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення.

Крім того, слід зазначити, що неврахування цього строку, суперечило б самій ідеології Закону №838-VIII та одному із основних завдань його прийняття, яким є сприяння відновленню прав і законних інтересів людей, засуджених до позбавлення волі, права яких були значно обмежені під час утримання під вартою на досудовому слідстві.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор послався на приписи статті 81 КК України і при цьому звернув увагу на формулювання: «після фактичного відбуття засудженою».

У розрізі вказаного обґрунтування колегія суддів звертає увагу, що законодавство, яке підлягає застосуванню, має тлумачитись системно, із урахуванням всіх положень закону, що регулюють певні правовідносини.

В даному випадку прокурор вдався до тлумачення статті 81 КК України із посиланням на вищенаведене формулювання, не врахувавши при цьому положення ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015. Колегія суддів вкотре звертає увагу, що питання щодо обрахування строку відбутого покарання, як підстави для застосування умовно-дострокового звільнення, має вирішуватись виходячи із системного аналізу положень ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015, 81 КК України.

Аналогічної позиції дотримується у своїй практиці щодо визначення поняття строку покарання і ЄСПЛ.

Звертає також увагу колегія суддів і на таку обставину.

Однією із засад судочинства статтею 129 Конституції України визначено обов`язковість судового рішення.

Як вже зазначено вище судовими рішеннями до ОСОБА_8 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Із вказаними рішеннями погодився прокурор який приймав участь в судовому засіданні і не оскаржував його в апеляційному порядку.

Фактична, подальша незгода прокурора який подав апеляційну скаргу із вказаним судовим рішенням, нівелює Конституційний принцип «обов`язковості судового рішення».

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що засудженій ОСОБА_8 при вирахуванні відбутої частини строку покарання для застосування положень статті 81 КК України (умовно-дострокове звільнення) правильно зараховано строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів законність судового рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури без задоволення, ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 21 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4