УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 334/1241/13-к
провадження № 51-5139ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року та Запорізького апеляційного суду від 22 липня 2019 року
Суть питання
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі до 6 років, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.
Захисник ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищезазначеного вироку за нововиявленими обставинами.
Ленінський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 07 лютого 2019 року залишив заяву захисника ОСОБА_4 без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду захисник ОСОБА_4 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 22 липня 2019 року залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити для повторного розгляду до суду першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 фактично зводяться до її заперечень фактичних обставин кримінального провадження, незгоди з наданою судами оцінкою доказів та посилань на порушення закону допущені, на її думку, Ленінським районним судом м. Запоріжжя при ухвалені вироку від 09 серпня 2013 року, який не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, при розгляді цієї касаційної скарги, оскільки, дана скарга подана на рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлених за результатом розгляду заяви захисника про перегляд судового рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.
При цьому, ОСОБА_4 , обмежившись загальними фразами, не зазначила, яких саме порушень допустив місцевий суд, залишаючи її заяву про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами без задоволення, а також апеляційний суд, залишаючи вказане рішення місцевого суду без змін.
Зокрема, захисник не обґрунтувала, в чому саме полягали порушення допущені, на її думку, судами першої і апеляційної інстанцій, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом як ухвали місцевого суду, так і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 404, 412, 459, 466, 419 цього Кодексу.
Крім того касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги захисника.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність указаного обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3