ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/3287/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2407/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , без участі інших учасників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 06 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 21 06 2019 року задоволено заяву ОСОБА_7 .

Засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2007 року на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 26 днів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції прокурором подано апеляційну скаргу, в якій викладено прохання про скасування ухвали у зв`язку з невідповідністю фактичним обставинам справи та про ухвалення нового рішення, яким у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 , який вважав оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали у зв`язку з передчасністю умовно дострокового звільнення ОСОБА_7 через не доведення ним свого виправлення.

Проте, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи із наступного.

Так, районним судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з 22 січня 2007 року знаходиться в місцях позбавлення волі.

З початку строку відбування покарання ОСОБА_7 знаходився в держаній установі «Харківська установа виконання покарання № 27», де характеризувався негативно, за допущення порушень вимог режиму тримання притягувався до дисциплінарної відповідальності вісім разів; заохочень не мав, до праці не залучався.

З 04 лютого 2008 року ОСОБА_7 відбував покарання в державній установі «Роменська виправна колонія № 56». За час відбування покарання характеризувався посередньо; заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався.

З 02 серпня 2008 року відбував покарання в державній установі «Вільнянська виправна колонія № 20», де притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 04 вересня 2008 року відбував покарання в державній установі «Роменська виправна колонія № 56». За час відбування покарання характеризувався позитивно, заохочувався адміністрацією установи три рази.

З 26 грудня 2017 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія № 100». За час відбування покарання характеризувався позитивно, дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування та розпорядок дня установи, за що був заохочений адміністрацією установи три рази; працевлаштований слюсарем-сантехником, до праці ставився позитивно, поставлені завдання виконував у повному обсязі та своєчасно.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовнодо-строкове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Відповідно до ч.3ст.6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_7 він відбув більше ніж три чверті фактичного строку покарання.

Крім того, суд першої інстанції переконався в тому, що засуджений ОСОБА_7 дійсно на початковому етапі відбування покарання мав не досить зразкову поведінку, проте, в подальшому, під час відбування покарання в «Роменській виправній колонії № 56» та в «Темнівській виправній колонії №100» став на шлях виправлення, зокрема: є працевлаштованим, до праці ставиться сумлінно, заохочувався адміністрацією установи шість разів: 31 березня 2014 року, 30 вересня 2014 року, 05 квітня 2016 року, 27 квітня 2018 року, 10 жовтня 2018 року, 15 квітня 2019 року, шляхом оголошення подяк за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

З вищевикладеного можна зробити висновок про те, що цілі призначеного ОСОБА_7 покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, у зв`язку із чим досить виправданим є застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що були зроблені після дослідження даних про особу засудженого, а також характеризуючих його під час відбування покарання даних, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. 81 КК України та рекомендаціям, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Посилання прокурора на те, що 12.03.2016 року та 20.01.2017 року комісією державної установи «Роменська виправна колонія № 56 було відмовлено у застосуванні до засудженого як положень ст. 82 КК України так і положень ст.81 КК України, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки з часу останнього вказаного рішення минуло більше двох років, а з даних, що містяться у матеріалах особової справи, вбачаються протилежні висновки.

Крім, того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності посилання прокурора на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину та на невідшкодування ним шкоди за цивільним позовом, оскільки такі обставини не спростовують дані про те, що засуджений довів своє виправлення, відбуваючи покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування вищевказаного судового рішення, за обставин, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21.06.2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді
___________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4