УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 555/1245/19

03 жовтня 2019 року
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000070 від 13.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
19 серпня 2019 року до Костопільського районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000070 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року вказаний обвинувальний акт призначений до підготовчого засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим та просив призначити судовий розгляд, крім того зазначив, що клопотання захисника ОСОБА_6 , про повернення обвинувального акта прокурору є необґрунтованим.

Захисник ОСОБА_6 , заперечував щодо призначення даного кримінального провадження до судового розгляду та вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема захисник зазначив, що обвинувальний акт від 24.06.2019 не містить обов`язкових реквізитів, не вручався обвинуваченому, заявив про повернення обвинувального акта прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_3 , підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Провівши підготовчі дії, вислухавши думки сторін та учасників процесу, щодо можливості призначення на підставі обвинувального акта судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судом встановлено, що обвинувальний акт не містить усіх обов`язкових реквізитів.

Так з тексту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому правопорушення, а саме 25.05.2004 року використав офіційний документ протокол встановлення і погодження меж земельної ділянки в натурі, яка передається у власність ОСОБА_3 , підпис суміжного землекористувача ОСОБА_7 у якому виконаний не ОСОБА_7 , а іншою невстановленою особою. Вказані дії ОСОБА_3 вчинив 25.05.2004 року і більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Таким чином, зі змісту обвинувального акта неможливо встановити фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, оскільки досудовим розслідуванням не встановлено точної дати вчинення кримінального правопорушення. Дата 25.05.2004 року не конкретизує часу вчинення правопорушення, а свідчити про дату складання протокола встановлення і погодження меж земельної ділянки в натурі, яка передається у власність ОСОБА_3 .

Крім того, судом встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт не містить печатки, а копію обвинувального акта та копію реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 не вручено.

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист і кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинне містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому. Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п.79). Крім того, положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47). Затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинуваченого та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Оскільки в контексті примітки до ст.358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі само зайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням.

Згідно з ч.1 ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акту до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику. Тобто обвинувальний акт повинен вручатися виключно прокурором.

Наявний оптичний диск DVD-R 16х4,7GB 120min свідчить, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування обвинуваченому не вручений. З відеозапису вбачається, що прокурор, перед тим як вручити обвинувальний акт, не встановив особу, якій мав намір вручити обвинувальний акт, вказана особа відмовилась отримати обвинувальний акт та реєстр матеріалів, а прокурор залишив його на подвір`ї не пояснивши його змісту та суті обвинувачення.

Відтак, прокурором не дотримано вимог ч.1 ст.293 КПК України при передачі обвинувального акта щодо ОСОБА_3 до суду.

У відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Згідно із п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема, конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України.

Не вдаючись до аналізу доказів у справі, не оцінюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, суд, дослідивши виключно обвинувальний акт, вважає, що він не повністю відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки в обвинувальному акті не конкретизовано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема, конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України.

Крім того реєстр матеріалів досудового розслідування складено таким чином, що він не містить всіх необхідних реквізитів матеріалів кримінального провадження необхідних для їх ідентифікування, а саме у п.13 зазначено процесуальну дію допит свідка ОСОБА_8 , а в п.14 допит додаткового свідка ОСОБА_8 при тому, що чинний КПК України не містить такого поняття як додатковий свідок, що є порушенням вимого п.2 ч.2 ст.109 КПК України де зазначено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Ця норма є імперативною, а тому не передбачає можливості внесення інших даних. Крім того вищевказаний обвинувальний акт не деталізований, в ньому не належним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, зокрема, підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення з відображення часу, місця, способу та інших обставин вчиненого правопорушення. В обвинувальному акті не вказано конкретну дату вчиненого кримінального правопорушення.

Відтак обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України вимогам ст.291 КПК України не відповідає, а відтак суд дійшов переконливого висновку, що клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 підлягає до задоволення, а обвинувальний акт від 15.02.2015 року у кримінальному провадженні №0000070 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись 314, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000070 від 15.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України задоволити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000070 від 15.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Костопільський районний суд

СуддяОСОБА_1