ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/65/19 Справа № 185/3230/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000499 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьк,громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: - 29 вересня 2008 року Куйбишевським районним судом м.Донецька за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі; - 16 квітня 2009 року Куйбишевським районним судом м.Донецька за ч.1 ст.296, ч.2 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі; - 20 лютого 2013 року Куйбишевським районним судом м.Донецька за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду скасувати як незаконний та необґрунтований у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд безпідставно при призначенні обвинуваченому покарання застосував до нього ст.69 КК України, оскільки не врахував, що за період 2008-2013 років ОСОБА_7 тричі було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності за ст.ст. 185, 190, 186 КК України, крім того останні злочини вчинені за наявності непогашених судимостей.
Також суд не прийняв до уваги характеристику обвинуваченого за місцем його проживання, а саме у модульному містечку для внутрішньо переміщених осіб, відповідно до якої ОСОБА_7 характеризується вкрай негативно, на нього постійно надходять скарги за порушення внутрішніх правил перебування у містечку, антисоціальну поведінку та скарги про вчинення дрібних крадіжок.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку,20 лютого 2017 року приблизно о 02.55 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля продуктового магазину «АТБ-Маркет 282», розташованого по вул. Центральній 39 м. Павлограда Дніпропетровської області, побачив на естакаді магазину вантажний транспортний засіб, марки «Рено», державний номер якого « НОМЕР_1 », що знаходився у володінні та під управлінням ОСОБА_8 ..

Переконавшись в тому, що в салоні кабіни вказаного транспортного засобу були відсутні сторонні особи, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, яке знаходилось в салоні транспортного засобу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, за відсутністю ОСОБА_8 , який на той час розвантажував товар з вказаного транспортного засобу та не слідкував за обстановкою біля автомобіля, ОСОБА_7 через незачинені водійські двері, проник в салон кабіни транспортного засобу, звідки таємно, з корисливих мотивів, повторно, викрав належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 300 грн., мобільний телефон торгівельної марки «Nokia 1280», вартістю 215,60 грн., згідно висновку експерта № 963-17 від 13 березня 2017 року, маючи на меті в подальшому розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Знаходячись в салоні кабіни транспортного засобу, будучи поміченим потерпілим ОСОБА_8 , який приблизно о 03.00 год. 20 лютого 2017 року повернувся до кабіни транспортного засобу, ОСОБА_7 , усвідомивши очевидність своїх протиправних дій для потерпілого, з метою утримання викраденого майна при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, обернувши викрадене майно на свою користь, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 515,60 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, у повному обсязі, обвинуваченого, який заперечував у задоволенні апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частиною 1 статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів згідно зі ст.12 КК України, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, обставини, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, а саме щире каяття, обставини, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обґрунтовуючи підстави для застосування вимог ст.69 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, визнання вини обвинуваченим у повному обсязі, щире каяття, незначну вартість викраденого майна, має статус тимчасово переміщеної особи.

Однак суд першої інстанції, зазначивши як підстави для застосування ст.69 КК України обставини, що пом`якшують покарання, не обґрунтував, чому вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, при цьому скоював злочини за наявності непогашених судимостей, однак суд при призначенні покарання обвинуваченому дані факти не врахував.
Крім цього, відповідно до матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що вироком суду було враховано як обтяжуюча обставина, крім того, не враховано, що обвинувачений негативно характеризується (а.п. 68).
Вищезазначені обставини протирічать висновку суду про наявність підстав для застосування вимог ст.69 КК України та унеможливлює призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягає застосуванню, що потягло як наслідок призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України ухвалення свого вироку.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, має статус тимчасово переміщеної особи.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України в мінімальному розмірі у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання рахувати з 26.06.2019 року.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Судупротягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді :

_____________ _________ _________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4