Справа №:755/7657/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження №0012403 від 02 вересня 2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрований та проживає

за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України.
Рішенням суду від 28 травня 2019 року призначено судовий розгляд та обрано запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою.
Враховуючи, що завершити судовий розгляд цього провадження до зазначеної дати не є можливим, судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор вважав необхідним продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки на його переконання, ризики не процесуальної поведінки останнього залишаються актуальними, зокрема, існує ймовірність переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти доводів прокурора, зазначивши, що вони є необґрунтованими та безпідставними, а тому просили змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на інший більш м`який. Крім того, захисник стверджувала, що ОСОБА_7 не переховувався під час досудового розслідування.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Підстави та порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені КПК та застосовуються з урахуванням позицій ЄСПЛ .
У силу ст. 194 КПК під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.
Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.
З наведеного витікає, що, оцінюючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків її неправомірної процесуальної поведінки та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлено наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом, та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Беручи до уваги практику Європейського суду, зокрема, рішення у справі «Ладент проти Польщі», суд враховує, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.
З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.
Отже, суд, розглядаючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також, чи виправдовує подальше обмеження його прав справжній інтерес суспільства.
Першою підставою для оцінки ймовірності не процесуальної поведінки обвинуваченого, ЄСПЛ визначив ризик не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.
На користь існування вищевказаного ризику слід віднести відсутність у обвинуваченого вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Крім того, відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Таким чином, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.
Надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності ризику переховування ОСОБА_7 від суду у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд бере до уваги, що з метою уникнення покарання за інкримінований обвинуваченому особливо тяжкий злочин, останній може вчинити дії, спрямовані на ухилення від суду. Більш того, він вже вчинював такі дії, що підтверджено ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року згідно якої під час досудового розслідування ОСОБА_7 перебував у розшуку, через що був наданий дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.
Суд також враховує складність обставин справи і судового розгляду.
З огляду на суспільну небезпечність, характер інкримінованих обвинуваченому дій, суд вважає не безпідставним висновок про наявність високої ймовірності вчинення останнім поза процесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.
Ризик незаконного впливу обвинуваченого та свідків у даному кримінальному провадженні залишається цілком ймовірним, оскільки свідки ще не були допитані, а судовий розгляд тільки розпочався.
За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК та дають підстави для визнання доцільним продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, у вигляді тримання під вартою.
За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 186, 193-197, 331, 370, 372, 532 КПК України, Рішенням Конституційного суду України №4р-2019 від 13 червня 2019 року,
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року (включно).
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.
Головуючий суддя ОСОБА_8
Суддя ОСОБА_9
Суддя ОСОБА_10