Справа № 211/2884/18
У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2019 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі колегії суддів: головуючого, судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
Учасників кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м.Кривому Розі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.ст.15 ч.3-115 ч.2 п.2, 129 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується в погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, та незакінченому замаху на вчинення умисного вбивства малолітньої дитини доньки ОСОБА_8 , 2013 р.народження, вчинених 10.04.2018 р. в стані алкогольного сп`яніння та викликаному вживанням наркотичних засобів.

Прокурором заявлено письмове клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою на шістдесят днів з урахуванням тяжкості і суспільної небезпеки злочину, можливості переховування від суду, враховуючи покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти продовження строку тримання під вартою заперечував, вказує на можливість обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 проти продовження строку тримання під вартою заперечував, просить замінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення, має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 10.05.2018 р. обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, який ухвалою суду від 15.07.2019 р. продовжено до 14.09.2019 р.

Слідчий суддя в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилався на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.ст.15 ч.3-115 ч.2 п.2, 129 ч.1 КК України підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні. Крім того, ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового слідства, об`єктивно існують, а саме: ОСОБА_6 виявляє підвищену соціальну небезпеку, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зважаючи на викладене, суд все ж приходить до висновку, що обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, а суд при продовженні дії запобіжного заходу, не змінилися. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті (враховуючи вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, поєднаного з насильством відносно малолітньої дитини), що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи ризик втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкримінованим йому злочином та обґрунтованість підозри, яка встановлена (та не спростована) при застосуванні запобіжного заходу, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Прокурором доведено, що ОСОБА_6 обвинувачується в особливо тяжкому злочині, за який законом передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Обвинувачений до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою проживав разом з малолітньою донькою ОСОБА_9 , 2013 р. народження, за адресою по АДРЕСА_1 , відносно якої, згідно пред`явленого обвинувачення, намагався вичинити замах на її життя; проживав з матір`ю, батьком та братом за вказаною адресою, тому застосування більш м`яких запобіжних заходів таких як домашній арешт обвинуваченому може ставити під загрозу життя та здоров`я членів його родини, які спільно з ним проживають.

Крім того, обвинувачений, маючи конфлікти зі своєю матір`ю, якій здійснював погрози згідно пред`явленого обвинувачення, може здійснювати тиск на членів родини, які є свідками по кримінальному провадженню, та опитані судом.

На думку суду, в даному випадку інтереси суспільства превалюють над правами обвинуваченого щодо його особистої свободи, та недоторканості гарантованих ст.29 Конституції України, ухвала суду є законодавчо встановленим рішенням щодо тримання особи під вартою. Тримання ОСОБА_6 під вартою з наведених вище підстав у кримінальному провадженні за його обвинуваченням в причетності до вчинення особливо тяжкого злочину виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного судового розгляду у кримінальному провадженні, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

По справі слід провести судовий розгляд, викликати та повторно опитати за клопотанням обвинуваченого, який не визнає себе винуватим, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тобто завершити розгляд кримінального провадження до 14.09.2019 р. неможливо, - суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів максимально можливий строк продовження згідно ст.331 ч.3 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 184, 199, 315, 331 КПК України, рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. №4-р/2019, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотння прокурора задовольнити, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянину України на шістдесят днів до 27 жовтня 2019 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу протягом семи днів з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення ухвали суду.

Головуючий суддя:

Судді: