ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1556/19 Справа № 199/2201/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317, відносно

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини.

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні самовільного залишення особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, за наступних обставин.
ОСОБА_7 , будучи раніше судимий 28 жовтня 2013 року вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, в період з 07 квітня 2014 року до 19 січня 2017 року відбував покарання в Дніпропетровській виправній колонії № 89 УДПтС України в Дніпропетровській області, а в період з 19 січня 2017 року до 14 квітня 2017 року в Солонянській виправній колонії № 21 УДПтС України в Дніпропетровській області.
На підставі Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року ОСОБА_7 було встановлено адміністративний нагляд строком на 2 роки з обмеженнями та обов`язками, а саме: заборона виходу з будинку (квартири) в період з 22:00 до 05:00 години; заборона відвідування місць продажу спиртних напоїв на розлив.

ОСОБА_7 після звільнення з Солонянської виправної колонії № 21 УДПтС України в Дніпропетровській області прибув до Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для постановки на облік, як особа у відношенні якої встановлено адміністративний нагляд, де останній під особистий підпис був ознайомлений з встановленими по відношенню до нього обмеженнями, а також попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 395 КК України, за порушення правил адміністративного нагляду. Також, за погодженням із співробітниками Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_7 обрав місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав до 26 січня 2018 року.

26 січня 2018 року у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на самовільне залишення раніше обраного ним вищевказаного місця проживання, з метою ухилення від адміністративного нагляду, будучи особою, звільненою з місць позбавлення волі, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, та ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, будучи особою попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 395 КК України, без поважних причин, без одержання відповідного дозволу від співробітників Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, які здійснюють за ним адміністративний нагляд, тобто самовільно, умисно залишив обране ним раніше місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та з 26 січня 2018 року став проживати за невстановленою адресою.

Таким чином, ОСОБА_7 не повідомив співробітників Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, які здійснюють адміністративний нагляд, про місце свого фактичного перебування, чим грубо порушив встановлені йому правила адміністративного нагляду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що вирок має бути скасованим з підстав того, що судом не в повній мірі було враховано обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_7 , особу обвинуваченого та не прийнято до уваги мотив вчинення останнім вказаного кримінального правопорушення.
Також, на думку захисника, ОСОБА_7 можливо призначити покарання із застосуванням ст. 69 КПК України.
Вказує, що судом не прийнято до уваги, що коли обвинуваченому та його захиснику стало відомо про наявність вказаного кримінального провадження, що знаходилось у провадженні слідчіх СВ АНД ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, то вони самостійно прибули до правоохоронних органів та повідомили про те, що обвинувачений вже прибув та знаходиться за місцем свого проживання та реєстрації та в подальшому порушувати умови адміністративного нагляду не буде.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ст. 395 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи захисника про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання, - рецидив злочину.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше двічі судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має позитивну характеристику, одружений, виховує трьох дітей, офіційно не працевлаштований та не має офіційно-підтверджених джерел доходів, суд дійшов висновку про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про його схильність до вчинення умисних злочинів, про небажання стати на шлях виправлення та необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді арешту в межах санкції ст. 395 КК України.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що судом не в повній мірі надано оцінку особи обвинуваченого та не прийнято до уваги мотив вчинення останнім вказаного кримінального правопорушення, мету його такої поведінки, не є достатньою підставою для скасування вироку суду першої інстанції і направлення на новий розгляд у суді першої інстанції.
Посилання захисника на необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КПК України є безпідставним, оскільки судом встановлена лише одна обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому та на час ухвалення вироку були відсутні обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та давали б суду підстави з урахуванням особи винуватого перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 395 КК України.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4