У Х В А Л А

Справа № 338/950/15-к

18 липня 2019 року смт.Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , в ході розгляду у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0000082 стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Цінева Рожнятівського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, підполковника ЗСУ, не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.409, ч.1 ст.402, ч.1 ст.426 КК України;
в с т а н о в и в:

Військовою прокуратурою Південного регіону України за наслідками досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000082 направлено до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , відповідно до якого він обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.409, ч.1 ст.402, ч.1 ст.426 КК України.
В судовому засіданні 19.05.2017 року прокурором у порядку ст. 338 КПК України було змінено обвинувачення в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 . Зокрема перекваліфіковано дії з ч.4 на ч.3 ст. 409 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року), яка діяла на час скоєння інкримінованих дій, а також, не змінюючи обсягу обвинувачення, в обвинувальному акті в інший спосіб викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень за ч.1 ст.426 та ч.1 ст.402 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6
27.06.2018 року в судовому засіданні прокурором було подано та оголошено новий обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст. 409, ч.1 стт.402, ч.1 ст. 426 КК України.
У ході судового розгляду прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про призначення у справі військової експертизи, оскільки під час судового розгляду на його думку виникли питання, перевірка яких має істотне значення для з`ясування у кримінальному провадженні обставин, що є предметом судового розгляду. Відповіді на такі питання потребують спеціальних знань. При цьому вказав, що на стадії досудового розслідування така експертиза не призначалась і не проводилась, оскільки військова експертиза, як новий вид експертної спеціальності була затверджена Наказом №1350/5 Міністерства юстиції України від 27.07.2015 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5», а досудове розслідування на той час уже було завершено. На вирішення експертизи просив поставити ряд питань.
Захисник ОСОБА_5 подав суду заперечення проти заявленого клопотання. Зазначив, що у останньому обвинувальному акті, який був оголошений прокурором поряд з посиланням на вчинення дій, які були раніше інкриміновані його підзахисному, було також висунуто додаткове обвинувачення, яке раніше ОСОБА_6 не пред`являлось. До обвинувачення за ч.3 ст. 409 КК України включено один новий епізод вчинення кримінального правопорушення, яке раніше не ставилось у вину його підзахисному, а саме невиконання бойового розпорядження керівника сектору «Д» від 23.08.2014 року №09 щодо відновлення несення військової служби на блокпостах № НОМЕР_1 .
Також три нові епізоди кримінальних правопорушень висунуто за ч.1 ст. 426 КК України, а саме за фактом умисного невиконання ОСОБА_6 дій, які він мав вчинити за своїми службовими обов`язками: 23.08.2014 року при самовільному залишення блокпостів в зоні АТО; за фактом самоусунення 26.08.2014 року близько 23 год.30 хв. від виконання наказу в.о. начальника Генерального штабу Збройних сил України генерал-полковника ОСОБА_7 про направлення особового складу до АДРЕСА_2 для здачі особистої зброї та надання пояснень; за фактом самоусунення 27.08.2014 року близько 13 год. від командування військовою частиною і виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_8 про направлення особового складу до частини у АДРЕСА_3 для здачі зброї у в/ч НОМЕР_2 .
Оскільки судовий розгляд за матеріалами висунутого додаткового обвинувачення разом з первісним на його думку порушує загальні засади кримінального провадження, як то змагальності та забезпечення права ОСОБА_6 на захист, тому вказав, що призначення експертизи фактично спрямоване на усунення процесуальних порушень, допущених прокурором на стадії досудового розслідування.
Крім того вказав, що у даному судовому провадженні ще 17.08.2015 року було встановлено порядок та обсяг доказів, які підлягали дослідженню. Посилання прокурора на те, що така експертиза не могла бути проведена на стадії досудового розслідування, не спростовує того факту, що таке клопотання могло бути заявлено раніше. Просив відмовити у задоволенні заявленого клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, суд прийшов до висновку, що клопотання про призначення експертизи слід задовольнити.
Відповідно до ст.7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, серед інших відносяться змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості.

Стеттею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
На відміну від заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих та розшукових дій під час судового провадження, призначення експертизи не пов`язується з доведенням неможливості проведення таких дій на стадії досудового розслідування. Вирішення питання про призначення експертизи закон (ч.1 ст.332 КПК України) пов`язує лише з наявністю підстав, передбачених ст. 242 КПК. Відповідно до вказаної норми експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Необхідність призначення експертизи прокурором обґрунтована, оскільки для з`ясування обставин, які є предметом доказування у даній справі необхідні спеціальні знання у галузі військової справи. Зокрема військовою експертизою можуть оцінюватись обставини застосування та дій військових формувань; відповідності дій посадових осіб військових формувань вимогам керівних документів.
Наказом Міністерства юстиції України №1420/5 від 26.04.2017 року внесені зміни до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і змінено регіональні зони обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України. Івано-Франківську область віднесено до зони обслуговування Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Тому проведення експертизи слід доручити саме вказаній експертній установі у якій є атестовані судові експерти за експертною спеціальністю 16.1 Військові дослідження.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 332, 242, 350 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Призначити у кримінальному провадженні №0000082 проведення військової експертизи на вирішення якої поставити питання:

- Чи було «полем бою» місце розташування особового складу підрозділів військової частини п/п В 0120 на блокпостах №0501 ( АДРЕСА_3 ), №0502 (н.п. Амвросіївка Донецької області), №0503 (н.п. Победа Донецької області), №0504 (н.п. Новоіванівка Донецької області), №0505 (н.п. Мокроєланчик Донецької області) у ході виконання бойових розпоряджень керівника АТО на території Донецької та Луганської областей генерал-лейтенанта ОСОБА_9 від 04.08.2014 року №692/АТО, керівників сектору «Д» полковника ОСОБА_10 від 05.07.2014 року №295 та генерал-лейтенанта ОСОБА_11 від 23.08.2014 року №09 ?

-Чи виконано командиром військової частини п/п НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_6 бойові розпорядження керівника АТО на території Донецької та Луганської областей генерал-лейтенанта ОСОБА_9 від 04.08.2014 року №692/АТО, керівника сектору «Д» полковника ОСОБА_10 від 05.07.2014 року№295 та генерал-лейтенанта ОСОБА_11 від 23.08.2014 року №09?

-Чи відповідали 23.08.2014 року вимогам нормативних (керівних) документів дії командира військової частини п/п В 0120 підполковника ОСОБА_6 при прийнятті рішення щодо залишення місця виконання завдання в районі проведення АТО? Якщо ні, то які порушення допущено? Якими є наслідки зазначених порушень?

-Чи відповідали вимогам нормативних (керівних) документів та обстановці, що склалась забезпечення особового складу зброєю, боєприпасами, технікою у місцях розташування підрозділів військової частини п/п НОМЕР_3 в районі проведення АТО та чи забезпечували вони можливість виконання покладених завдань? Якщо ні, то ким із службових осіб та які порушення допущені? Якими є наслідки зазначених порушень?

-Чи вірно відповідно до нормативних (керівних) документів діяв командир військової частини п/п НОМЕР_3 ОСОБА_6 під час прийняття рішення щодо залишення місця виконання завдання в районі проведення АТО під час обстрілу позицій підрозділів військової частини п/п НОМЕР_3 реактивною (мінометною) артилерією? Якщо ні, то які порушення допущені? Якими є наслідки зазначених порушень?

-Яким чином повинен був діяти командир військової частини п/п ВО120 підполковник ОСОБА_6 після виходу із зони обстрілу реактивної (мінометної) артилерії, знаходячись в районі проведення АТО, та чи виконав він заходи передбачені нормативними (керівними) документами? Якщо ні, то які порушення допущені? Якими є наслідки зазначених порушень?

-Чи мав право командир військової частини п/п ВО120 підполковник ОСОБА_6 приймати рішення про залишення підрозділами місць розташування при виконанні завдання в районі проведення АТО під час їх обстрілу противником з реактивної (мінометної) артилерії? Якщо ні, то які порушення допущені? Як повинен був діяти підполковник ОСОБА_6 у вказаній ситуації та якими нормативними (керівними) документами це передбачено?

-Чи відповідали вимогам нормативних (керівних) документів дії командира військової частини п/п НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_6 під час відмови виконати вимоги командування сектору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » щодо повернення до місця виконання завдання у районі проведення АТО, начальника Генерального штабу Збройних Сил України та командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України щодо передислокації до військової частини НОМЕР_5 , до АДРЕСА_2 та до військової частини п/п НОМЕР_2 для здачі зброї при висуванні в місце постійної дислокації? Якщо ні, то які порушення допущені? Як повинен був діяти підполковник ОСОБА_6 у вказаній ситуації та якими нормативними (керівними) документами це передбачено?

Проведення експертизи доручити судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (мКиїв, вул.Смоленська, 6).
Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.
Надати в розпорядження експертів усі матеріали кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1