Справа № 570/3305/17
номер провадження 1-кп/570/22/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000822 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ємільчине Ємільчинського району Житомирської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, колишній військовослужбовець військової служби за мобілізацією, є солдатом запасу, колишній курсант з підготовки військовослужбовців за призивом 1-го навчального батального військової частини польова пошта НОМЕР_1 , одружений, має на утриманні має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , який є раніше не судимий

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 407 та ч.1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом від 28 квітня 2016 року, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11,16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно 17 травня 2015 року близько 21 години 30 хвилин з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби в умовах особливого періоду без поважних причин самовільно залишив місце служби місце розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 (Рівненський загальновійськовий полігон) і обов`язки військової служби не виконував до 27 травня 2015 року. 27 травня 2015 року ОСОБА_4 добровільно повернувся до розташування військової частини та приступив до виконання військових обов`язків.
Після цього ОСОБА_4 09 червня 2017 року, у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків повторно в умовах особливого періоду, крім воєнного стану самовільно залишив місце служби місце розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 (Рівненський загальновійськовий полігон) і обов`язки військової служби не виконував до 13 червня 2015 року. 13 червня 2015 року ОСОБА_4 добровільно повернувся до розташування військової частини та приступив до виконання військових обов`язків.
Крім того, ОСОБА_4 12 червня 2015 року близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_6 ножем два удари в область грудної клітки та шиї, а також два удари ногою в область грудної клітки, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, визнав повністю і суду показав, що з 17 травня 2015 року по 27 травня 2015 року та з 09 червня 2015 року по 13 червня 2015 року з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби в умовах особливого періоду без поважних причин самовільно залишив місце служби місце розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 (Рівненський загальновійськовий полігон) і обов`язки військової служби у вказані періоди не виконував. Розповів суду, що з 17 травня по 27 травня 2015 року знаходився за місцем свого проживання, а з 09 червня 2017 року по 13 червня 2017 року знаходився в м. Рівне та в смт. Квасилів Рівненського району.
Також ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. Розповів суду, що під час словесного конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_6 він останній наніс два удари ножем в ділянку грудної клітки та шиї, а також два удари ногою в ділянку грудної клітки. Погодився, що саме його удари спричинили тривалий розлад здоров`я у потерпілої у зв`язку із нанесенням середньої тяжкості тілесних ушкоджень. ОСОБА_4 , поданий до нього цивільний позов потерпілої визнав частково (в розмірі 10 000 гривень та витрати, пов`язані з доїздом до суду в розмірі 995 гривень).
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 , які полягали в самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, за ч.4 ст. 407 КК України, а нанесення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я за ч.1 ст. 122 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Дослідженню підлягають лише докази в частині невизнання обвинуваченим цивільного позову.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину. Обтяжуючою покарання обставиною прокурором заявлено, а судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Цю ж обставину підтвердив у своїх поясненнях і сам обвинувачений.
Тому зважаючи на вищенаведені обставини та характеризуючі дані обвинуваченого, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 не визнав повністю цивільний позов, а також тривалий час перебував у розшуку та переховувався від суду, що не свідчить про його каяття, суд не може погодитися із думкою захисника про необхідність застосування положень статті 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Відносно заявленого потерпілою цивільного позову судом встановлене таке:
Потерпіла-цивільний позивач просить стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди в порядку ст.1167 ЦК України суму коштів в розмірі 50000 гривень та 995 гривень у відшкодування витрат, пов`язаних з явкою до суду.
В обґрунтування вимог цивільного позову представник потерпілої в судовому засіданні зазначила, що потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, тривалий час лікувалася, на що були потрачені значні для неї кошти. Також вона отримала сильні душевні страждання, відновлюючись після травм, які наніс їй обвинувачений. Тому розмір заявленої позовної вимоги у відшкодування моральної шкоди вважає цілком прийнятною для обвинуваченого. Вказала, що у відшкодування завданої шкоди обвинувачений їй перерахував одну тисячу гривень.
Обвинувачений позов визнав частково. Вказав, що визнає лише витрати понесені потерпілою, пов`язані з явкою до суду і він їй їх відшкодував у повному розмірі, перерахувавши на її рахунок 1000 гривень.
Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди.
Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.
Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі.
Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілої. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілої наслідків.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; глибини моральних страждань як нестерпний, душевний біль руйнівної для здоров`я сили; істотності вимушених змін у житті потерпілої особи, які можуть бути частково відновлені; довічні негативні наслідки для неї.
При визначенні розміру шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 та ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання:
-за ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців:
-за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди та витрат, пов`язаних з явкою до суду задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесяти) тисяч гривень та витрати, пов`язані з явкою до суд, в розмірі 995 (дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1