ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11/818/1/19 Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 2011/9106/12 Доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальну справу по апеляціям прокурора, представника потерпілих ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з вищою освітою, одружений, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей 1996 року народження та 2004 року народження, працює в ТОВ «Промелектро», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
На підставі п.п. «в», «є» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 233 700,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_11 233 700, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вироку районного суду 01 жовтня 2010 року ОСОБА_7 , керуючи технічно несправним автомобілем «ГАЗ-3103» р.н. НОМЕР_1 , несправність якого виражалася в зносі гальмівного диска переднього лівого колеса аж до вентиляційних перегородок, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (а), 31.4 і 31.4.1 (а) Правил дорожнього руху України, а саме:
-п. 1.5 Дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків »;
-п.2.3 (а) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу »;
-п.31.4 «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
31.4.1. Гальмівні системи: а) ... не відповідають вимогам підприємства-виробника », і, близько 22 год. 50 хв., рухався по вул.23 Серпня м.Харкова, з боку пр.Леніна в напрямку вул. Клочковська.
На шляху прямування по вказаній вулиці, в районі будинку № 13, ОСОБА_7 , рухаючись зі швидкістю 70 км/год, грубо порушив вимоги п.п.10.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, зобов`язуючі водіїв транспортних засобів:
- 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
- 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год», виїхав на зустрічну смугу руху, та допустив зіткнення з зустрічним автомобілем «LEXUS RX 350» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди:
- пасажир автомобіля «ГАЗ» ОСОБА_13 була смертельно травмована;
- пасажир ОСОБА_14 отримав тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості - закритий перелом лонної кістки справа з незначним зміщенням;
- пасажир ОСОБА_15 отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості - закритий перелом правої ключиці в середній третині зі зміщенням; закрите часткове пошкодження зв`язок лівого гомілковостопного суглоба;
- пасажир автомобіля «LEXUS RX 350» ОСОБА_16 отримав тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості - закритий перелом основи 1-ї п`ясткової кістки правої кістки зі зміщенням.

Порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з подією, виразилося в тому, що він, керуючи технічно несправним автомобілем «ГАЗ-3102», вибрав не безпечну швидкість руху, змінив свій напрямок руху вліво і, виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем «LEXUS RX 350», що спричинило тяжкі наслідки.

В апеляційних скаргах:

-прокурор посилається на неправильне застосування кримінального закону. Вказав, що суд, при звільненні ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п.п. «в»,«є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», в резолютивній частині вироку не вказав від якого конкретно - основного або ж від основного і додаткового покарання звільнив ОСОБА_7 . Просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції;

-представник потерпілих ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставини справи, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Вказав, що суд, звільнивши ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п.п. «в», «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», не перевірив інформацію про наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей та чи не позбавлений він батьківських прав і чи є він єдиним близьким родичем своєї матері. Зазначив, що задовольняючи цивільний позов частково, суд не взяв до уваги, що з 01.10.2010 року по 30.11.2016 року, внаслідок інфляції, сума збитку зросла на 3% річних. Просить вирок в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» скасувати, постановити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 і ОСОБА_11 по 540 420, 55 грн. кожному.

Заслухавши доповідь судді, провівши у справі часткове судове слідство, з`ясувавши думку прокурора, який частково підтримав апеляцію представника потерпілих, а апеляцію прокурора підтримав в повному обсязі; засудженого та захисника, які не заперечували проти апеляції представника потерпілих в частині скасування вироку щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання; представника потерпілих, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Фактичні обставини справи, викладені у вироку, і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України в апеляціях не оспорюються, тому відповідно до положень ч.1 ст.365 КПК України 1960 року, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Доводи апеляції прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.
Згідно зі ст.85 КК України на підставі закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання, а також засудженому може бути замінено покарання або невідбуту його частину більш м`яким покаранням.
Виходячи з положень ч.2 ст.86 КК України, законом про амністію особи, які вчинили злочини, можуть бути повністю або частково звільнені від кримінальної відповідальності чи покарання.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка була виконана на день набрання чинності закону про амністію.
Дані вимоги закону судом першої інстанції належним чином не виконані.
Так суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п.п. «В», «є» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», не конкретизував, від якого саме покарання звільняється підсудний - тільки від основного в вигляді позбавлення волі або ж, як від основного, так і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.367 КПК України є підставою для скасування вироку.
З матеріалів справи вбачається, що постановою від 23.01.2017 року, винесеною в порядку, передбаченому ст.ст.409, 411 КПК України 1960 року, суд першої інстанції, з метою усунення допущеної помилки, змінив резолютивну частину вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 року, вказавши про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання (т.6 а.с.290).
Однак положення ст.ст.409, 411 КПК України регламентують порядок вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, тобто судового рішення, яке вступило в законну силу.
Оскільки вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 року щодо ОСОБА_7 на момент винесення вищевказаної постанови не вступив у законну силу, ухвалена в порядку ст.ст.409, 411 КПК України постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року є незаконною і підлягає скасуванню.
Доводи апеляції представника потерпілих про передчасне застосування до ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2014 році» внаслідок не перевірки інформації про наявність або відсутність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей і чи не позбавлений він по відношенню до дітей батьківських прав, є необґрунтованими.
До матеріалів кримінальної справи долучені нотаріально засвідчені копії свідоцтв про народження (т.3, а.с.8-9), а також довідка служби у справах дітей Фрунзенського району м. Харкова (т.3, а.с.12), згідно з якими ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_17 , 2004 року народження, ОСОБА_18 , 1996 року народження, щодо яких він не позбавлений батьківських прав.
При таких даних, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 підпадає під дію п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», тобто є суб`єктом амністії - є правильним.
Доводи апеляції представника потерпілих про те, що судом не з`ясовано питання, чи є ОСОБА_7 єдиним близьким родичем своєї матері, не спростовують правильність рішення суду про необхідність застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки ОСОБА_7 є суб`єктом амністії і підпадає під дію п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Сума стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 по 233 700 грн., кожному, у відшкодування моральної шкоди судом визначена відповідно до вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи з принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин, при яких сталася ДТП, глибини і тривалості моральних страждань і переживань, які перенесли потерпілі. При цьому суд виходив з даних судово-психологічної експертизи від 29.07.2016 року, яка встановила грошовий розмір моральної шкоди в розмірі 162 мінімальних заробітних плат, що на момент винесення вироку в грудні 2016 року склало по 259 200 грн. кожному з потерпілих.
Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» частина цієї суми - по 25 500 грн. кожному з потерпілих, було постановлено стягнути з Моторно- транспортного страхового бюро України, а різницю, в сумі 233 700. - з засудженого ОСОБА_7 .
З цим рішенням представник потерпілих згоден і в апеляції його не оспорює, однак вважає, що оскільки вироком суду на засудженого покладено обов`язок відшкодувати потерпілим по 233 700 грн., то ОСОБА_7 є боржником потерпілих і з 10 жовтня 2010 року, тобто з моменту вчинення злочину, він неправомірно не повертає суму боргу, а тому відповідно до вимог ст.625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.
Ці доводи апеляції представника потерпілих є неспроможними.
У кримінальному судочинстві особа набуває статусу боржника лише після встановлення його вини у вчиненні злочину і покладання на нього обов`язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду обвинувальним вироком, який набрав законної сили.
Згідно ч.1 ст.401 КПК України вирок місцевого суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.
Оскільки на момент вирішення судом першої інстанції цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вирок щодо ОСОБА_7 не набув законної сили, тому вважати останнього боржником і задовольняти апеляцію представника потерпілих в частині стягнення з ОСОБА_7 суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, підстав немає.
Перевіривши вирок на предмет правильності призначеного засудженому покарання, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_7 з подальшим звільненням від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами призначено з порушенням вимог ст.65 Кримінального кодексу України, згідно з якою суд призначає покарання в межах санкції статті (частини статті)
Особливої ??частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При звільненні ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки суд першої інстанції в недостатній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, не взяв до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки і наслідки вчиненого ним злочину, ті обставини, що в період досудового і судового слідства вибачення потерпілим він не приніс, співчуття не висловив, матеріального і морального збитку не відшкодував, хоча займався підприємницькою діяльністю і відповідно, мав доходи, незабаром після подій 1 жовтня 2010 року прийняв заходи до відчуження належного йому на праві власності майна з метою уникнення звернення на нього стягнення в рахунок відшкодування заподіяної шкоди.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що звільнення від відбування призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є несправедливим і необґрунтованим.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне, відповідно до п.2 ч.1 ст.378 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 р. скасувати вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, постановити свій вирок, частково задовольнивши апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих.
При визначенні міри покарання за скоєний злочин колегія суддів приймає до уваги його тяжкість і ступінь суспільної небезпеки, враховує дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, розлучений, на момент скоєння злочину мав на утриманні 2 неповнолітніх дітей 1996 року народження і 2004 року народження, працевлаштований, з липня 2012 року працює в ТОВ "Промелектро" на посаді слюсаря-інструментальника, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, вину в скоєному визнав і щиросердно розкаявся, позовні вимоги потерпілих визнав частково.
Обставинами, які в силу ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є визнання вини і щире каяття у скоєному.
Обставин, які в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудного, не встановлено.
Беручи до уваги вищевказані дані, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, а також застосувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому розмір покарання визначається виходячи з вимог ст. 65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, дані про особу підсудного, а також принципи законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та достатності для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, підсудним і його захисником заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від покарання відповідно до положеннями Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року. Підставою для застосування акта амністії вказали те, що підсудний має на утриманні неповнолітніх дітей і матір, 1936 року народження. На підтвердження даних обставин надані документи, які долучені до матеріалів кримінальної справи.
При вирішенні даного питання колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 скоєно тяжкий злочин з необережною формою вини, подія злочину мала місце 01.10.2010 року, 08.04.2014 року прийнято Закон України «Про амністію в 2014 році». Пунктами «в», «є» статті 1 цього Закону передбачено, що підлягають звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав та на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років і які мають одного або двох батьків, які досягли 70 річного віку, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Підсудний надав суду документи, які підтверджують, що станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, він мав на утриманні дітей, яким не виповнилося 18 років і матір, яка досягла 70 річного віку.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію в 2014 році», звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись п.п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу Україна 2012 р. ст.ст.332-335,356,362,365, п.2 ч.1 ст.366, п.5 ч.1 ст.367, ст.372, п. 2 ч.1 ст.378, ст.379 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 р., колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 січня 2017 року, винесену в порядку ст.ст.409, 411 КПК України 1960 року щодо ОСОБА_7 , скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі п.п. «в», «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду через Харківський апеляційний суд протягом одного місяця з моменту його проголошення.

Головуючий суддя -

Судді: