Справа № 645/1905/17
Провадження № 1-кп/645/78/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2019 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
захисників обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ, Донецької області, громадянина України, українця, який має середню освіту, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2006 року за ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харков, громадянина України, українця, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з середньою освітою, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимому,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 11.04.2017 року, приблизно о 12 год. 00 хв. перебували на перехресті вул. Кронштадської та вул. Благодатної в м. Харкові, де в цей час проходив раніше знайомий їм потерпілий ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольному сп`янінні та поводив себе зухвало. ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та став висловлюватися на їх адресою нецензурною лайкою, внаслідок чого між ними зав`язалися суперечка, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 почали штовхати одне одного. В ході штовханини ОСОБА_10 , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, не втримався на ногах та впав на землю, під час падіння у ОСОБА_10 випав мобільний телефон, який знаходився в кишені куртки. Побачивши телефон, у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на таємне заволодіння чужим майном, реалізуючи який, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_8 відволік потерпілого, а ОСОБА_7 шляхом вільного доступу підняв з землі та таємно викрав мобільний телефон «Naide» моделі XG 6391 в корпусі чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_10 . Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Вартість майна потерпілого мобільного телефону «Naide» моделі XG 6391 в корпусі чорного кольору, складає 300 грн. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на суму 300 грн.
Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину в інкримінованому їм правопорушенні визнали у повному обсязі, щиро покаялися, пояснили суду, що дійсно 11 квітня 2017 року, у денний час вони знаходилися на перехресті вул. Кронштадської та вул. Благодатної в м. Харкові, повз них проходив їх знайомий ОСОБА_10 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, почав до них чіплятися, висловлюватися на їх адресу нецензурною лайкою, між ними виникла штовханина, в ході якої ОСОБА_10 не втримався на ногах і впав, в цей час у нього випав мобільний телефон, побачивши який, у них виник умисел на таємне його викрадення. ОСОБА_8 відволік потерпілого, а ОСОБА_7 , підняв з землі телефон, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення пішли.
Окрім повного визнання вини обвинуваченими, їх вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також повністю підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, поясненнями потерпілого, показами свідків, допитаних в судовому засіданні:
Допитаний в судовому засіданні у якості потерпілого ОСОБА_10 пояснив, що 11.04.2017 року, в денний час, він зустрів раніше знайомих йому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , між ними виникла суперечка, після якої почалася штовханина. В ході штовханини, він перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, не втримався на ногах та впав на землю. Після конфлікту він не знайшов свій мобільний телефон «Naide» моделі XG 6391 в корпусі чорного кольору.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є сестрою потерпілого ОСОБА_10 пояснила суду, що 11 квітня 2017 року, в денний час, вона разом з братом, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, зустріли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , між ними почалася суперечка та бійка, як пропав телефон, вона не бачила.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 , пояснила суду, що 11 квітня 2019 року, її син ОСОБА_7 пішов на роботу, згодом їй зателефонували працівники поліції, та повідомили, що її сина затримали, а невдовзі до них додому прийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з працівниками поліції.
Також в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази.
Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11 квітня 2019 року, в ході якого ОСОБА_10 повідомив про вчинення у відношенні нього кримінального правопорушення (а.п. 2- 3)
Протокол огляду місця події від 11.04.2017 року, за участю потерпілого ОСОБА_10 та фототаблиця до нього, в ході проведення якого потерпілий вказав на місце ділянку на вулиці біля будинку АДРЕСА_3 , де 11 квітня 2017 року у нього вкрали мобільний телефон (а.п. 124 - 128).
Протокол огляду місця події від 11.04.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_10 та фототаблиця до нього, в ході проведення якого біля будинку 43 по вул. Карпатській, у м.Харкові, у ОСОБА_7 було вилучено мобільний телефон «Naide», який належить ОСОБА_10 (а.п. 128 - 132)
Копія гарантійного талону на мобільний телефон «Naide» моделі XG 6391 (а.п. 133-135)
Протокол огляду речей від 11 квітня 2017 року та фототаблиця до нього, в ході якого ОСОБА_10 заявив, що мобільний телефон «Naide» моделі XG 6391 належить останньому і був у нього викрадений 11 квітня 2017 року двома особами (а.п. 136 - 140).
Протокол пред`явлення особи для впізнання та фотознімками до нього від 12 квітня 2017 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 , як особу, з якою у нього відбувся конфлікт і яка викрала його мобільний телефон (а.п. 145 - 148)
Протокол пред`явлення особи для впізнання та фотознімками до нього від 24 квітня 2017 року, в ході якого свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 , як особу, з якою відбувся конфлікт з її братом, і яка викрала його мобільний телефон (а.п. 149 152, 113-116)
Постанова про визнання речовим доказом від 11 квітня 2017 року, якою визнаному речовим доказом у кримінальному провадженні мобільний телефон «Naide» моделі XG 6391 в корпусі чорного кольору (а.п.141-142).

Розписка ОСОБА_10 про прийняття на відповідальне зберігання телефону «Naide» моделі XG 6391 (а.п. 173)

З досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновок експерта, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблений за їх результатом висновок, судовим слідством встановлено наступне.

Висновок судово товарознавчої експертизи №6002 від 24.04.2017 року, відповідно якого ринкова вартість не наданого мобільного телефону «Naide» моделі XG 6391,визначена з урахуванням зносу на 11.04.2017 року та складає 300 гривень (а.п. 170-172)

Зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку учасників кримінального провадження, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Ст.91 КПК України визначає обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збирання перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст.85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров`я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Згідно ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд вважає щире каяття, а також віктимну, протиправну поведінку потерпілого, яка передувала вчиненню кримінальних правопорушень, та, на думку суду, послугувала однією із вагомих причин для вчинення кримінальних правопорушень, які є предметом розгляду даного кримінального провадження.
Так, як вбачається з матеріалів справи, безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення обвинуваченими, потерпілим, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, було здійснено провокативні дії, він почав до них чіплятися, висловлюватися на їх адресу нецензурною лайкою.

Оскільки розгляд провадження провадиться відносно обвинувачених в межах пред`явленого йому обвинувачення, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченим судом не встановлено.

Суд приймає до уваги рішення Європейського Суду у справі „Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), в якому зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше засуджений: вироком Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2006 року за ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання (копія вироку у справі 1-835/06, ухвала апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2019 року, вимога УІТ УМВС України в Харківській області від 12.04.2017 року), як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» №2571 від 14.04.2017 року, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, відповідно повідомлення КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» №2298 від 18.04.2017 року впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «ХМПНД №3» не звертався. Як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» №132 від 11.01.2016 року, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває. Як вбачається з довідки, характеристики, наданої Суспільною організацією «ВЕРНЫЙ ПУТЬ ХАРЬКОВ», ОСОБА_7 з 06.01.2019 року по 09.03.2019 року проходив курс відновлення на добровільній основі, зарекомендував себе як відповідальна, цілеспрямована людина.

Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, він в силу ст. 89 КК України раніше не засуджений (вимога УІТ УМВС України в Харківській області від 12.04.2017 року), має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 30 листопада 2011 року) як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» №2572 від 14.04.2017 року, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, відповідно повідомлення КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» №2299 від 18.04.2017 року впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «ХМПНД №3» не звертався.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, особу винних, обставини, визнані судом такими, що пом`якшують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що відповідає санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
У рішенні від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Росії» та в рішенні від 24 березня 2005 року «Фрізен проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи, вказав Європейський суд у рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії».
Порядок зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання передбачений саме законом України про кримінальну відповідальність, а не будь-яким іншим (в т.ч. кримінальним процесуальним законодавством). Так, ст. 72 КК України, норма якої застосовується і є предметом розгляду в цьому касаційному провадженні, розміщена в розділі ХІ Загальної частини КК України під назвою «Призначення покарання». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 3 КК України злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом;
- встановлене у ч. 5 ст. 72 КК України як в окремій структурній частині (нормі) закону про кримінальну відповідальність правило безпосередньо пов`язане з тим обсягом правообмежень, які особа зазнає у зв`язку із вчиненим злочином;
- відповідно до ст. 1 Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Проте у ст. 72 КК України йдеться не про застосування попереднього ув`язнення як кримінального процесуального заходу, а про зарахування його строку у строк покарання. Таким чином, у зазначеній нормі КК України йдеться про визначення кінцевої тривалості покарання, яке особа повинна відбувати;
- зміни, що стосуються правил обчислення та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, впливають на кримінально-правове становище засудженої особи та на обсяг тих правообмежень, які становлять зміст призначеного судом покарання і застосовуються до засудженого, якому воно призначено. Внаслідок зміни цих правил у особи виникає право на зарахування більшої (чи, навпаки, меншої) кількості днів попереднього ув`язнення у строк покарання, яке їй потрібно реально відбувати. Зі свого боку це впливає на призначене покарання шляхом визначення його тривалості (на збільшення або зменшення такого строку відбування покарання) чи звільнення від його відбування, заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, строки судимості та інші передбачені КК України кримінально-правові наслідки для особи.
Викладене підтверджує, що положення про правила складання покарань та зарахування попереднього ув`язнення, закріплені у ст. 72 КК України, є нормами матеріального кримінального права.
У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа № 180/746/16-к) приділено значну увагу дослідженню правової природи попереднього ув`язнення як запобіжного заходу. Зокрема, суд звернув увагу на мету та підстави, часові проміжки застосування запобіжних заходів, на те, що вони не переслідують мету покарання.
Однак, зараховуючи на підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення у строк відбування покарання, суд бере до уваги сам факт перебування особи під вартою, а не окремі процесуальні аспекти його застосування, як-от: підстави, порядок, мета та ін.
Підстави, порядок та мета, а також законність попереднього ув`язнення є предметом дослідження на більш ранніх етапах кримінального провадження до моменту призначення покарання та зарахування в його строк строку попереднього ув`язнення.
Вищенаведені та інші процесуальні аспекти випливають з правової природи самого попереднього ув`язнення, а не з порядку зарахування його строку у строк покарання на етапі призначення покарання.
Вони жодним чином не впливають на визначений у КК України алгоритм зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання (день за день або ж день за два дні).
Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 29.08.2018 року (справа №663/537/17)констатує, що: - «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України;
-зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його);
- Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
- Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;
- вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (№ 2046-VIII від 18.05.2017), ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції: попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 КК України, суд вважає необхідним, до часу, який передував дню набрання чинності вказаним Законом, застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України, у редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII, що діяла до 21.06.2017 року, і зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 11.04.2017 року до 26.02.2018 року, обвинуваченому ОСОБА_8 у строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 15.04.2017 року до 26.02.2018 року.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, а саме витрати за проведення товарознавчої експертизи у справі суд стягує з ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , на користь держави в особі експертної установи, яка ї виконувала, в долевому порядку.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК Українита призначити покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців і 30 (тридцяти) днів позбавлення волі.

В строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 11.04.2017 року до 26.02.2018 року.

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК Українита призначити покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців і 22 (двадцяти двух) днів позбавлення волі.

В строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 15.04.2017 року до 26.02.2018 року.

Призначене судом покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважати ними фактично відбутим.
Речові докази - мобільний телефон ТМ «NOKIA 1800» та мобільний телефон ТМ «NOKIA 1110», які знаходяться на відповідальному зберіганні в камері схову речових доказів Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили повернути власникам.
Речовий доказ - мобільний телефон ТМ «Naide XG 6391»,який знаходитсья на відповідальному зберіганні у ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили вважати йому повенутим.
Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Заслпроф.М.С. Бкаріуса процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово- товарознавчої експертизи №6002 від 24.04.2019 року у розмірі 247 грн. 50 коп. (двісті сорок сім гривень п`ятдесят копійок) з кожного.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: