ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1069/19 Справа № 200/9866/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001643 за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , подане за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на автомобіль марки «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , шляхом позбавлення власника права на відчуження, розпорядження та користування майном, що визнано речовими доказами. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.
Зобов`язано старшого слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, визначити місце зберігання майна, що визнано речовим доказом - автомобіля марки «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та повідомити про це власника майна ОСОБА_9 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчим доведено, що клопотання слідчого про накладення арешту відповідає вимогам чинного законодавства. Клопотання є законним і обґрунтованим, та з метою збереження речових доказів, підлягає задоволенню, оскільки майно відповідає ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Щодо ключів від автомобілю, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 98 КГІК України, суд прийшов до висновку про недоведеність клопотання слідчого у цій частині.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого повернути майно власнику.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що клопотання слідчого було розглянуто слідчим суддею без його участі, чи порушено його право на захист. А тому факт адміністративного правопорушення за невідповідність державних номерів вилученому автомобілю не міг бути відомий слідчому судді в момент розгляду справи.
Вказує, що ніяких документів про вилучення автомобіля та належних йому речей та документів (акта або протоколу вилучення) ОСОБА_6 не було надано. Зазначає, що вилучений автомобіль марки "Mersedes-Benz Sprinter", який зараз знаходиться на відповідальному зберіганні в поліції, не зареєстрований в Україні, українські державні номера на нього були поставлені випадково, в зв`язку з ремонтом іншого транспортного засобу, який не є предметом розгляду кримінальної справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Вирішуючи питання про дотримання строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі власника майна та його представника, а отже, за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.
Оскільки з наданих матеріалів провадження слідує, що копію ухвали слідчого судді від 01.07.2019 ОСОБА_6 отримав 29 липня 2019 року, а апеляційну скаргу до канцелярії Дніпровського апеляційного суду подано 30 липня 2019 року, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про пропущення строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду і вирішення питання про його поновлення.
Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно наданих матеріалів, слідчим відділом ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення діянь, що за своїми ознаками підпадають під правову кваліфікацію злочинів, визначених ст. 290 КК України у кримінальному провадженні №0001643, відомості про яке внесені до ЄРДР від 28.06.2019 року.

27 червня 2019 року за адресою: м. Дніпро, вул. В. Антоновича, біля будинку № 37 було зупинено автомобіль «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 , при огляді якого було виявлено невідповідність ВІН-номерів у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та ВІН-номерів на вузлах та агрегатах, що зафіксовано у протоколі слідчої дії, та постановою слідчого від 28 червня 2019 року вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобілю визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001643.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником автомобіля «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_9 .
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вилучене 27.06.2019 року, майно відповідає ст. 98 КПК України, може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на ключі від автомобілю, через його недоведенність.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Тому, посилання апелянта на незаконність накладення арешту на вилучене під час обшуку майна, зазначені в оскаржуваній ухвалі, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.
Також матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення зберігання речових доказів та запобігання можливості його приховування чи відчуження.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги.
Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4