Кропивницький апеляційний суд
Провадження 11-кп/4809/512/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 390 КК України Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді кримінальне провадження №0000188 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олекандрівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, який перебуває у цивільному шлюбі, на даний час відбуває покарання у ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104), до засудження працював різноробочим в Запорожгорпромграфіт, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2011 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
-вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.03.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання, на підставі ст. 71 КК України, у виді обмеження волі на строк 4 роки 6 місяців,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 390 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбутий строк покарання, призначений вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.03.2017 року, а саме: 1 рік обмеження волі, який, згідно ч. 1 ст. 72 КК України, відповідає шістьом місяцям позбавлення волі, і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину проти правосуддя, а саме: самовільного залишення місця обмеження волі.
Так, ОСОБА_7 засуджений вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
28.07.2016 року ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_7 скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено до Олександрівського ВЦ № 104 для відбуття покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.03.2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання, на підставі ст. 71 КК України, у виді обмеження волі на строк 4 роки 6 місяців.
З 19.08.2016 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104)», який розташований по вул. Незалежності України, 22-а в смт. Олександрівка Кіровоградської області. Того ж дня, ОСОБА_7 під розписку було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України, про дотримання режиму утримання, про правила поведінки в громадських місцях, а також про кримінальну відповідальність за порушення та невиконання вищезазначених вимог.
Відповідно до наказу № 146/АТ-19 від 03.05.2019 року про надання дозволу короткочасного виїзду за ДУ «Олександрівський ВЦ (№ 104)», затвердженого начальником ДУ «Олександрівський ВЦ (№ 104)», засуджений ОСОБА_7 03.05.2019 року відбув до комунального некомерційного підприємства «Обласний протитуберкульозний санаторій для дорослих Кіровоградської обласної ради», що розташований по вул. Санаторній, 1 в м. Знам?янка Кіровоградської області, для лікування. Цього ж дня, засуджений ОСОБА_7 був ознайомлений з правилами поведінки за межами Державної установи «Олександрівський виправний центр (ВЦ 104)», в тому числі, йому було роз?яснено, що територія лікувального закладу прирівнюється до території місця відбування покарання і що за порушення правил відбування покарання та самовільного залишення території некомунального підприємства «Обласний протитуберкульозний санаторій для дорослих Кіровоградської обласної ради» настає кримінальна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 390 КК України, що підтверджується власноруч підписаною розпискою про ознайомлення.
06.05.2019 року приблизно о 14:00 год. засуджений ОСОБА_7 , під час перебування на лікуванні у вказаному вище закладі, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи, що строк відбування ним покарання не завершився та він не має права залишати територію медичної установи без відповідного дозволу адміністрації установи, таємно, з особистих спонукань, самовільно з метою ухилення від відбування покарання залишив територію лікувального закладу, що є межами ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104)», та поїхав до с. Красносілля Олександрівського району Кіровоградської області до місця проживання матері, де був затриманий працівниками ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104)».

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просив скасувати вирок суду першої інстанції, оскільки він неодноразово повідомляв суд про втрату на половину слуху під час лікування. Однак суд не звернув на це увагу. Під час судового засідання половину процесу не почув, оскільки не дочуває. Судом не враховано, що Знам?янський протитуберкульозний санаторій для дорослих без дозволу він не залишав, оскільки отримав дозвіл в телефонному режимі від працівника Олександрівського ВЦ №104 ОСОБА_8 та усний дозвіл від медичного працівника Знам?янського протитуберкульозного санаторію для дорослих вийти до авто зупинки отримати забрати передачу.
Вказав, що на протязі двох років неодноразово виїжджав за межі Олександрівського ВЦ №104 до Кіровоградського обласного протитуберкульозного диспансеру, до Кіровоградської обласної протитуберкульозної лікарні та Знам?янського протитуберкульозного санаторію де при необхідності отримував письмові та усні дозволи для виходу за межі установ в яких він перебував.
Зазначив, що він поїхав забрати передачу до с. Красносілля Кіровоградської області та отримав там тяжкі тілесні ушкодження грудної клітки та черевної порожнини. Повідомив поліцію, швидку допомогу та Олександрівський ВЦ №104 був доставлений і прооперований в Олександрівській ЦРС.
Працівниками Олександрівського ВЦ №104 не було проведено бесіду та не було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України.
Також вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він є інвалідом ІІІ групи та хворіє туберкульозом легень (4 стадія), яким захворів під час відбування покарання в Олександрівському ВЦ №104.

Заслухавши доповідача, прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи і ніким із учасників процесу не оспорюються.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.390 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому, районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого дослідив характеризуючи дані на нього, та за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.390 КК України, як самовільне залишення місця обмеження волі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який є повнолітнім, з його слів проживає у цивільному шлюбі, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, злочин вчинив під час відбування покарання. Врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та повне визнання вини, відсутність обтяжуючих покарання обставин та правильно призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.71 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин під час відбування покарання за вироком Апеляцйійного суду Кіровогадської області від 30.03.2017 року, у виді позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи обвинуваченого щодо неврахування судом першої інстанції погіршення його слуху, про які ним зазначалось неодноразово в судовому засіданні є необґрунтованими та безпідставними та спростовується журналом та аудиозаписами судих засідань в яких обвинувачений з приводу цього нічого не зазначав та з будь якими клопотаннями з цього приводу до суду не звертався.

Крім того, судом під час підготовчого судового засідання роз`яснено обвинуваченому право скористатися безоплатною правовою допомогою професійного захисника, однак обвинувачений від захисту його прав захисником відмовився та виявив бажання самостійно захищати свої права, що підтверджується аудиозаписом судових засідань від 07.06.2019 року та 18.06.2019 року.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу злочину, а саме того, що він отримав дозвіл в телефонному режимі від працівника Олександрівського ВЦ №104 ОСОБА_8 та усний дозвіл від медичного працівника Знам?янського протитуберкульозного санаторію для дорослих вийти до авто зупинки отримати забрати передачу є є необґрунтованими та безпідставними, оскільки обвинувачений вину у вчиненні даного злочину в судовому засіданні суду першої інстанції визнав повністю у зв`язку із чим розгляд кримінального проваження розглянуто за ч. 3 ст. 349 КПК України та судом першої інстанції учасникам процесу, у тому числі обвинуваченому роз`яснено наслідки розгляду кримінального провадження за ч. 3 ст. 349 КПК України, дане підтверджується журналом та аудіо записом судового засідання.
При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку та обґрунтовано зазначив у вироку, що оскільки обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні надавав показання правдиво та добровільно, повністю визнавав провину у вчинененні кримінального правопорушення, тому за згодою учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого, так як не має жодного сумніву в добросовістності та істинності його позиції щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів порушень кримінального процесуального та кримінального закону при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції не допущено.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9 Ремез