Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 30 травня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, неодруженого, не працює, не судимого,
засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року, а саме, на автомобіль марки Рено Флюенс, р.н.з. НОМЕР_1 , 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_12 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування скасовано.
Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , всупереч вимогам Правил дорожнього руху, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 06 липня 2018 року, близько 23 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки "Рено Флюенс", р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 109 км+700м автодороги сполученням "Львів-Луцьк", зі сторони м. Луцьк в напрямку м. Львів, неподалік повороту на с. Вигуричі Луцького району, зі швидкістю понад 160 км/годину, проявив безпечність та неуважність під час руху, не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, в результаті чого на заокругленні автодороги праворуч допустив занос автомобіля, виїхав на ліве відносно напрямку руху транспортного засобу узбіччя та, продовжуючи рух, з`їхав у лівий кювет внаслідок чого автомобіль перекинувся, після чого усі учасники покинули місце дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки "Рено Флюенс", р.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 377 від 19 вересня 2018 року отримав тілесні ушкодження у вигляді саден грудної клітки, нижніх кінцівок, забою легень важкого ступеня, крововиливи у середостіння, крововиливи під парієтальною плеврою в міжреберні м`язи, закритий злам правого стегна в нижній третині
Дані тілесні ушкодження, стосовно живих осіб належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному випадку 12 липня 2018 року спричинили смерть потерпілого.
Причиною смерті ОСОБА_13 є отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма грудної клітки, що супроводжувалась забоєм легень важкого ступеня, що призвело до розвитку респіраторний дистрес синдром дорослих.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 2.3.б), 2.10.а) в) д), 12.1., 12.6 б) Правил дорожнього руху, а саме: п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б): бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 2.10. у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; п. 12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку; п. 12.6 поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.
У своїй апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання та призначити останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений та його рідні неодноразово просили вибачення, ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягався, щиро покаявся у вчиненому та жалкує про вчинене, активно сприяв розкриттю злочину. Думку потерпілої щодо міри покарання, яка дала прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості з узгодженим покаранням із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу.
Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду в частині призначеного основного покарання змінити, на підставі ч.1 ст.69 КК України перейти до іншого більш мякого виду основного покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_7 основне покарання у вигляді штрафу. В решті вирок суду залишити без змін. Зазначає, що судом не в повній мірі взято до уваги характеризуючі дані та обставини що пом`якшують відповідальність ОСОБА_7 , а саме, що останній виключно позитивно характеризується по місцю проживання та колишнього навчання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення вчинив з необережності, у молодому віці, мав незначний, до одного року, стаж водіння транспортного засобу. Наслідком вчинення порушень правил безпеки дорожнього руху стала смерть близького товариша, що перебував в автомобілі в якості пасажира, після ДТП активно допомагав потерпілому у лікуванні.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити, міркування прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оціненими судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК України і ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд виходив із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Суд першої інстанції, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, а саме його молодий вік, те, що правопорушення вчинив з необережності, інформацію про стан його здоров`я, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться і за допомогою до них не звертався, виключно позитивно характеризується по місцю проживання та колишнього навчання, вперше притягується до кримінальної відповідальності,
Враховано судом і позицію потерпілої, яка висловлена в письмовій заяві та підтримана в судовому засіданні її представником про відсутність претензій будь якого характеру до обвинуваченого та прохання призначення йому не суворого покарання, в тому числі, щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням та її позицію викладену в дала прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості з узгодженим покаранням із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Врахувавши конкретні обставини скоєного злочину, який відноситься до суспільно-небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час керування транспортним засобом допустив занос автомобіля, який з`їхав у кювет та перекинувся, внаслідок таких дій потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження, які в подальшому спричинили його смерть, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, призначивши ОСОБА_7 покарання наближене до мінімального, передбачене санкцією статті за якою його притягнуто до кримінальної відповідальності із звільненням його від відбування призначеного основного покарання із випробуванням, встановивши при цьому, іспитовий строк, відповідно до ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України
Таке покарання належним чином вмотивоване, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується прохання апелянта про пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, то апеляційний суд не вбачає підстав для її застосування, оскільки наявні обставини, які пом`якшують покарання засудженого, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Не є такими обставинами й ті, що характеризують його особу і про які він зазначає в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: