УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/12027/19

Провадження №: 1-кс/755/5549/19

"01" серпня 2019 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006099 від 22.07.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, у рамках цього провадження,у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у ньому та необхідністю встановлення обставин визначених ст.ст. 2, 91 КПК України при наявності на передумов визначених ст.ст. 132, 170 того ж Кодексу.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження
Слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, розслідується указане кримінальне провадження.

У цьому провадженні, як указано у клопотанні 21.07.2019, у порядку ст.ст. 223, 237 КПК України було проведено ОМП у ході якого вилучено ТЗ Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 .

Надалі, 29.07.2019 слідчий подав це клопотання про арешт указаного ТЗ з метою регламентованою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також у клопотанні заявник порушує питання про поновлення строку звернення з такого типу клопотанням до слідчого судді, однак будь-яких підстав чи мотивів з цього питання звернення узагалі не містить, просто у його резолютивній частині указано «поновити строк звернення до слідчого судді».

В свою чергу, ураховуючи норми ст.ст. 22, 26, 172 КПК України, слідчим суддею, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі інших сторін.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчим суддею, на підставі положень ст.ст. 22, 26, 172 КПК України, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі сторін, тож перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходжу до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При цьому,в силу положень частин 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються, а не просто вказати їх.

У цій ситуації ТЗ є тимчасового вилученим майном під час огляду 21.07.2019.

З клопотанням про його арешт заявник звернувся 29.07.2019, тобто з пропуском строку визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому порушив питання про поновлення цього строку заявивши відповідне клопотання, аналізуючи яке слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Зокрема, до їх числа відносяться: 1) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 2) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження; 3) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 4) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 5) несвоєчасне одержання процесуальних документів (наприклад, несвоєчасне одержання копії вироку); 6) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

У будь-якому випадку, в силу положень ст.ст. 22, 26 КПК України, вказані обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій, адже ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

У цьому випадку слідчий у зверненні посилається на єдину фразу «поновити строки звернення до слідчого судді», але, таку позицію заявника слідчий суддя сприймає критично, оскільки останній фактично на суд покладає обов`язок віднайти для нього поважні просини пропуску на власний розсуд.

У судовому засіданні слідчий не зумів навести жодних з поважних та адекватних підстав для поновлення строку.

З огляду на, що слідчого судді не убачає обставин, які б перешкодили подати заявнику клопотання у строк регламентований ст. 171 КПК України так, як викладені у ньому мотиви та підстави поновлення строку є сумнівними та не підтвердженні відповідними документами, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), а тому це клопотання задоволенню не підлягає.

У пунктах 46, 47 цього ж Рішення ЄСПЛ вказує на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії". Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України").

Як наслідок слідчий суддя відхиляє звернення про поновлення указаного строку звернення з клопотання про арешт визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, що також, автоматично слугує передумовою для відмовити у задоволені самого клопотання про арешт майна саме з цієї підстави.

Також, слідчий суддя, не убачає підстав, у порядку ч. 3 ст. 173 КПК України, яка регламентує, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна, приймати судове рішення про вчинення цієї дії, так як постановою слідчого від 23.07.2019 ТЗ на яке заявник просить накласти арешт визнано речовим доказом та визначено зберігати на штраф-майданчику, тобто, як наслідок не можливо говорити, що, на цей час, у провадженні є дійсними ці обставини у розрізі того, що визначено чітке місце зберігання речових доказів, а у відповідності до ст. 110 наведеного Кодексу постанова слідчого є обов`язковою для виконання.

Разом з тим володілець указаного майна не позбавлений змоги подати у подальшому скаргу до слідчого судді щодо неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, та у межах такого розгляду слідчий суддя власне визначить чи є достатньою правовою підставою неповернення майна володільцю наявність постанови слідчого від 23.07.2019, так як піддавати сумніву або ж певній оцінці це процесуальне рішення слідчого у рамках даного процесу слідчий суддя, у розрізі ст.ст. 22, 26 КПК України, підстав не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя постановив:

у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, відмовити.

У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006099 від 22.07.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 12:00 год. 06.08.2019.

Слідчий суддя: ОСОБА_1