печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка звернулась із клопотанням: ОСОБА_3 , адвоката: ОСОБА_4 , прокурора: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:
08.07.2019 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 року.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 28.03.2019 року, слідчими ГПУ в дворі за місцем проживання гр-на ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . було вилучено майно гр-ки ОСОБА_3 , а саме - автомобіль «Тойота Камрі» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого вона являється на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_2 , ( д.н.з. НОМЕР_1 )

12.02.2019 року прокурором моєму адвокату надано копію ухвали про накладення арешту на мій автомобіль, відповідно даної ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року (Справа 757/20248/19-к) на автомобіль «Тойота Камрі» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого я являюсь на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_2 , ( д.н.з. НОМЕР_1 ), накладено арешт.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги визначені у клопотанні підтримав, з підстав викладених у ньому, просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засідання щодо задоволення клопотання заперечував, вказавши на необхідності подальшого збереження арешту майна, оскільки грошокі кошти у кримінальному проваджені визнанні постановою речовими доказами, а відтак відсутні підстави для скасування даного арешту.

Слідчий суддя, вислухавши позицію учасників судового процесу дослідивши матеріали провадження за клопотанням про скасування арешту майна, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190. ч. З ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. З ст. 307, ч. 2 ст. 364 КК України.
Ухвалою слідчого судді (справа № 757/20248/19-к) Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 було накладено арешт на транспортний засіб марка «TOYOTA», модель CAMRY, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Протягом досудового розслідування не встановлено, що транспортний засіб на який накладено арешт є предметом злочину чи отриманні незаконним шляхом.

Отже, відсутні обґрунтовані підстави заборони користування транспортним засобом ОСОБА_3 .

Проте за встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що майно, яке належить ОСОБА_3 не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, транспортний засіб, набутий кримінально протиправним шляхом.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання в частині користування автомобілем марки «TOYOTA» модель CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 року задовольнити частково.
Скасувати арешт накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року по справі № 757/20248/19-к, в частині користування автомобілем марки «TOYOTA» модель CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті вимог клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1