Провадження № 1-кп/204/324/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

перекладача: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000025 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0000025 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.358 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не змінилися, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад 10 років, у зв`язку з чим обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомивши тяжкість покарання у разі визнання його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, може залишити Україну, що він намагався зробити за підробленим паспортом, що також може призвести до необґрунтованої тяганини у провадженні. Обвинувачення, повідомлене ОСОБА_8 , є обґрунтованим, у чому може переконатися суд з клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування. ОСОБА_8 може переховуватися від суду так як є громадянином іншої держави, в Україні він не має житла, роботи, родичів, близьких людей, тобто будь-яких суспільних зв`язків, не має джерела доходів. ОСОБА_8 не має в Україні людей, які б заслуговували на довіру суду і могли гарантувати виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, проти основ національної безпеки України, з метою незаконного відокремлення південно-східних регіонів України та їх приєднання до території Російської Федерації або створення на їх території нових державних утворень. На даний час здійснюється судове провадження, докази судом не досліджувались. На свободі перебувають не допитані судом свідки. Так, ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, матиме можливість впливати на свідків, переховуватись від суду, тобто буде перешкоджати виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків. В обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів зазначив, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність обрання запобіжних заходів є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання, сукупністю даних про матеріальний та соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Захисник надав суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді особистої поруки адвоката ОСОБА_6 та з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. В обґрунтування зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнає вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, відповідно до формулювання обвинувачення та фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та вчинення якого йому інкриміновано. Ініціювання питання про зміну запобіжного заходу, а не його скасування у повному обсязі не є визнанням обвинуваченим ОСОБА_8 його причетності до вчинення цього злочину, а є намаганням просити суд відновити пропорційний баланс між порушенням прав самого обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу пересування та особисту свободу і суспільним інтересом забезпечення безперешкодного судового розгляду у кримінальному провадженні на виконання завдань, визначених ст. 2 КПК України, оскільки на даний час внаслідок надмірно тривалого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 у ході досудового розслідування та судового розгляду цей баланс забезпечення прав людини на особисту свободу є порушеним. По-друге, посилаючись на ст.194 КПК України. зазначив, що слід звернути увагу, що з матеріалів кримінального провадження наданих стороною захисту суду у ході підготовчого судового засідання та Реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 був фактично затриманий 15 червня 2017 року приблизно о 01:40 год. у міжнародному пункті пропуску «Кучурган» з моменту прибуття співробітників ОРВ «Роздільна», та у подальшому до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який безперервно діє і до цього часу. Таким чином на даний момент обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою близько 2 років та 5 місяців, що з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» складає близько 4 років 10 місяців. Таке тривале тримання особи під вартою, за відсутності ухвалення вироку, яким було б доведено його вину порушує презумпцію невинуватості особи, та розпочинає виступати фактором впливу на суд спонукального характеру до ухвалення вироку обвинувального змісту, та перешкоджає безсторонньому, неупередженому розгляді справи та оцінці доказів. Також, зазначив, що таке тривале тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою не може відповідати й принципу «розумного строку» накладеного обмеження права на особисту свободу, оскільки відповідно до ч.2 ст.197 КПК України визначено, що строк тримання особи під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяття під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого,- з моменту затримання. Також, зазначив, що ризики на які посилається прокурор є недоведеними. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії). Слід звернути увагу, що у судовому засіданні, на протязі останніх щонайменше 6 (шести) місяців, під час вирішення питання доцільності продовження запобіжного заходу прокурор та суд обґрунтовують існування ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_8 обставинами його затримання під час перетину державного кордону України на виїзд у Придністровську Молдавську республіку із використанням підробленого паспорту. Мотивом цього була потреба повернутися за місцем свого проживання до своєї сім`ї, оскільки власний паспорт ним був втрачений. Більш того, повернення ОСОБА_8 до додому через територію України свідчить про відсутність у останнього побоювань щодо його можливого переслідування на Україні, оскільки вчинення ОСОБА_8 будь-яких протиправних дій щодо України чи її громадян не здійснювалося. Також ці спроби є вже попередженими, оскільки на даний час у ОСОБА_8 вилучені документи, за якими він взагалі міг би перетнути державний кордон України, а також таких спроб можливо уникнути й за допомогою більш м`якого запобіжного заходу. Також, слід звернути увагу суду, що на даний час ОСОБА_8 виповнилося 67 років, він досяг пенсійного віку та є пенсіонером, а стан здоров`я унеможливлює вчинення протиправної поведінки. Також, зазначив, що обвинувачений з 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянкою Придністровської Молдовської Республіки- ОСОБА_11 , має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_12 , 2004 року народження, що свідчить про міцні соціальні зв`язки і жодна норма КПК не деталізує необхідність наявності цих зв`язків саме на території України як критерію можливості їх врахування. Оцінюючи наявність ризику, під час перебування на свободі, здійснення спроб незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, то слід звернути, що жодного разу прокурор на навів жодного разу конкретних обставин, що свідчили б про реальність цього ризику. Відповідно до висновків ЕСПЧ ризик тиску на свідків може бути визнано обґрунтованим лише на початкових стадіях процесу (справа Яжинський проти Польщі) та на даний час може бути попереджений застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Ризик можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення взагалі є припущенням сторони обвинувачення, яка не мотивовано жодними обставинами та логічними доводами. Обвинувальним актом встановлено та зазначено, що до цього часу відсутні жодні відомості відносно притягнення ОСОБА_8 до кримінальної, адміністративної чи іншої відповідальності відсутні. Обвинувачений вперше притягується до відповідальності, і припущення сторони обвинувачення щодо можливого вчинення інших кримінальних правопорушення є малоймовірним.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу-тримання під вартою і просив задовольнити. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого, просив відмовити.

В судовому засіданні захисник підтримав своє клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у клопотання. Заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, оскільки вважає, що ризики зазначені прокурором, не доведені. Також, зазначив, що обвинувачений має дружину та неповнолітню дочку, які проживають на території Російської Федерації, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого. Крім того, вказав на погане самопочуття ОСОБА_8 , який має проблеми зі здоров`ям. Просив прописати місця, де обвинувачений може знаходитися, у разі задоволення клопотання про передачу обвинуваченого на поруки, застосувавши відносно останнього електронні засоби контролю для фіксування місця знаходження обвинуваченого.
Обвинуваченій ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши прокурора, захисника, з`ясувавши думку обвинуваченого, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуаль-них обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 16 листопада 2019 року. До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, а також клопотання захисника про передачу обвинуваченого під його особисту поруку, колегія суддів враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, при цьому вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, та які на теперішній час залишаються дійсними, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема ризик, що обвинувачений може переховуватися від суду, знаходить своє підтвердження, оскільки згідно висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_8 , будучи громадянином Російської Федерації, використовував підроблений паспорт громадянина України для незаконного перетину державного кордону України.
Більш того, під час судового засідання 08 серпня 2019 року, після роз`яснення суті обвинувачення, ОСОБА_8 не заперечував факту перетинання кордону з підробленим паспортом громадянина України.
Слід також зазначити, що згідно інформації Державної прикордонної служби України, обвинувачений ОСОБА_8 останній раз перетинав державний кордон України на законних підставах 23 грудня 2013 року, виїхавши за межі України. Після чого, у вересні 2014 року ОСОБА_8 перетнув державний кордон України з порушенням вимог закону, і знаходився на території України. А, в червні 2017 року за допомогою підробленого паспорту громадянина України, обвинувачений знов намагався незаконного перетнути державний кордон України. Вказане свідчить про можливість обвинуваченого переховуватися від суд, шляхом перетину кордон за допомогою підроблених документів.
Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Неодноразово продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , в останнє - до 16 листопада 2019 року включно, суд вже враховував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років позбавленням волі. Також, судом неодноразово вказувалися такі ризики, як те, що обвинувачений може переховуватися від суду, наявна можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, суд при вирішенні вказаного питання враховує рішення Конституційного суду України №7-р/2019 від 25 червня 2019 року, згідно якого положення ч.5 ст.176 КПК України, якою не було передбачено можливості обрання інших (окрім тримання під вартою) запобіжних заходів щодо осіб, які підозрюються чи обвинувачуються, у тому числі за ст.258-3 КК України - визнані неконституційними.
Продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції».
Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобовязання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обовязків відповідно достатті 194 цього Кодексуі зобовязуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначив, що при обранні такого запобіжного заходу, як особиста порука, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру (народний депутат України, депутат місцевої ради, особа, яка відзначена державними нагородами тощо).
Оцінюючи клопотання захисника щодо взяття обвинуваченого під його особисту поруку, суд зазначає, що хоча захисник ОСОБА_6 і викликає певну довіру і у суду не має сумнівів у порядності захисника. Між тим, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який перетинав державний кордон України з порушенням вимог чинного законодавства України, військовий досвід ОСОБА_8 та його професійний спеціальний досвід, що свідчить про те, що захисник не зможе забезпечити виконання покладених законом обов`язків особистого поручителя.
Крім того, на думку суду, особиста порука є не достатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативних запобіжних заходів у вигляді застави, домашнього арешту, особистого зобов`язання, суд, враховуючи вище наведене, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможуть запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні також встановлено, що у обвинуваченого є родина, яка проживає на території Російської Федерації, що на думку захисника свідчить про наявність соціальних зв`язків у обвинуваченого, судом не може бути прийнято до уваги. Оскільки суд має враховувати наявність зазначених зв`язків саме на території України.

Крім того, будь-яке фактичне місце проживання на території України у обвинуваченого, де міг би виконуватись запобіжних захід у вигляді домашнього арешту, відсутнє.
Що стосується посилання захисника щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у зв`язку із його поганим станом здоров`я, то у суду відсутні будь-які об`єктиві дані про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які унеможливлюють його подальше перебування в умовах ДУ «ДУВП (№4)».
Будь-яких даних про зменшення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.
Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк тримання останнього під вартою одночасно відмовивши у задоволенні клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу.
При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченого належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Іркутській області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.358 КК України, до 10 січня 2020 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає оскарженню на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3