ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5624/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1010/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2019 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 6 грудня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт;
2) 19 серпня 2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 24 листопада 2019 року включно, з визначенням застави в розмірі 38420 гривень, а також з роз`ясненням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він маючи умисел на незаконний збут наркотичного засобу, на території м. Запоріжжя, перебуваючи по вул. Комарова біля ЗГТ «Старий парк» у м. Запоріжжі незаконно придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи, наркотичний засіб метадон, який перебував у фасованому виді у кількості 5 згортків в ізоляційній стрічці, з метою його подальшого збуту у вигляді «закладок» по різним адресам м. Запоріжжя.
З метою реалізації злочинного наміру, направленого на збут наркотичного засобу невстановленим в ході досудового слідства особам, проживаючим в м. Запоріжжя, ОСОБА_7 незаконно зберігаючи при собі 5 згортків в ізоляційній стрічці «закладки» з вмістом наркотичного засобу метадон з метою його подальшого збуту, переніс їх до будинку АДРЕСА_3 , з метою розкладання та подальшого збуту, де збув дві закладки невстановленим особам, після чого був затриманий працівниками поліції, після того, як здійснив дії, направлені на розповсюдження наркотичного засобу шляхом передачі двох закладок.
26 вересня 2019 року в ході проведення обшуку в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України у ОСОБА_7 в задньому кармані джинсів виявлено та вилучено зіп-пакет, всередині якого знаходяться 3 згортки обмотаних ізоляційною стрічкою з вмістом невідомої речовини, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон масою 0,3809 г в перерахунок на основу.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичних засобів, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

26 вересня 2019 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003251 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.
26 вересня 2019 року о 12 год. 36 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
27 вересня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у його вчиненні, особу підозрюваного, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, веде асоціальний спосіб життя, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, врахував наявність ризиків, зазначених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та погодився з доводами слідчого про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчий суддя не аргументував свої висновки про наявність викладених у клопотанні ризиків, а в оскаржуваній ухвалі лише повторюються безпідставні посилання слідчого на існування ризиків.
Так, підозрюваний під час досудового розслідування дає показання та допомагає слідству, має постійне місце проживання, хворіє на гепатит і туберкульоз, потребує лікування, відсутні відомості про те, що він не працевлаштований, що свідчить про неможливість та недоцільність його переховування від суду.
Крім того, наявні докази про виявлення та вилучення у підозрюваного наркотичного засобу зібрані з порушенням КПК України, оскільки його затримали, наділи на нього кайданки та проводили обшук речей, не пояснюючи чому його затримали та обшукали, а його речі взагалі обшукували без його участі, за відсутності понятих та адвоката, чим порушили право на невтручання в особисте та сімейне життя.
Вважає, що правоохоронці фактично здійснили обшук ОСОБА_7 , називаючи це поверхневим оглядом, але зіп-пакет з трьома згортками виявили в задній лівій кишені, тобто вміст кишень перевірявся незаконно, що є перевищенням поліцейськими влади.
До того ж, підозрюваному не роз`яснили причини застосування до нього поверхневої перевірки, порядку її проведення та права особи при її здійсненні.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 був безпідставно затриманий співробітниками поліції, до нього безпідставно застосували кайданки, у нього безпідставно проведи обшук особистих речей, його речі обшукували без нього, оскільки він стояв неподалік в кайданках та не бачив того, що коїться з його речами, свідків обшуку та понятих не було.
За таких обставин вважає, що вилучення у ОСОБА_7 речей під час його затримання та обшуку, було проведено з порушенням вимог ст.ст. 207, 208. 223, 236 КПК України, вилучені згортки в кабінеті слідчого не були оглянуті на вміст знаходження в них будь-якої речовини, що в них знаходилось та яка їх вага є невідомим, а тому підозра є необґрунтованою.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 подану ним апеляційну скаргу підтримав, вважав, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України не обґрунтована належними та допустимими доказами.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та зазначила, що підозра є обґрунтованою, а на цій стадії провадження не вирішується питання доведеності вини та конкретна остаточна кваліфікація діяння.
Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, який законом віднесено до категорії тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до восьми років позбавлення волі.
Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України підтверджуються: протоколом затримання підозрюваного, в ході якого у нього було виявлено та вилучено три зіп-пакети з невідомою речовиною, і зауважень, окрім не зважування цих пакетів підозрюваний не мав; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які показали про обставини виявлення підозрюваного, який збував наркотичні засоби, а також про обставини його затримання та виявлення зіп-пакетів; показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що він неодноразово придбав у підозрюваного наркотичний засіб метадон; висновком судово-хімічної експертизи № 7-1944 від 27 вересня 2019 року, яким встановлено, що в наданих на дослідження кристалічних речовинах виявлено наркотичний засіб метадон (а.с. 7-8, 13-18).

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою. Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».
На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.
Таким чином, слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, встановив достатність підстав на даному етапі досудового розслідування вважати наявність підозри у вчинені ОСОБА_7 кримінально-караного діяння.
При цьому, слідчий суддя враховує, що на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
На даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_7 до скоєння злочину, а тому доводи захисту про недопустимість доказів на даній стадії досудового розслідування не вирішуються слідчим суддею.
Такий висновок цілком узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого факти, які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочин, вчинив тяжкий умисний злочин в період іспитового строку, не працює, не має постійного джерела доходу, заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, що свідчить про наявність ризику можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, а також ведення асоціального способу життя та вживання наркотичних засобів свідчать про відсутність позитивної соціальної спрямованості особистості підозрюваного та наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
Також не виключається можливість незаконного впливу на свідків, оскільки підозрюваному можуть бути відомі адреси їх проживання, він має неодноразовий кримінальний досвід та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Тяжкість можливого покарання не може сама по собі бути підставою для обрання запобіжного заходку у вигляді тримання під вартою, проте з урахуванням встановлених ризиків та відомостей про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з викладеними у клопотанні слідчого доводами про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний дає показання та допомагає слідству, має постійне місце проживання, хворіє на гепатит і туберкульоз, не спростовують висновки слідчого судді та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Колегія суддів вважає, що ці обставини не є безумовними підставами для відмови в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Що стосується доводів підозрюваного з приводу того, що йому необхідно пройти лікування від гепатиту та туберкульозу, то висновків слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони також не спростовують, оскільки відповідно до п.1.1 розділу Х «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року, у слідчих ізоляторах функціонує медична частина, що в свою чергу не перешкоджає лікуванню ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого суді є законним та обґрунтованим.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2019 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/5624/19