ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року по кримінальному провадженню за №00038454,-

за участю представника третьої особи,

щодо майна якої

вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року задоволено клопотання слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя послався на те, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення, відповідає ст.98 КПК України, отже є підстави, передбачені ч.3 ст.170 КПК України для накладення арешту з метою збереження речових доказів.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 18 червня 2018 року, мотивуючи тим, що дану ухвалу було постановлено без власника майна, а копію ухвали вона як представник ОСОБА_7 отримала 04 червня 2019 року, щодо апеляційних вимог просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги зазначає, що висновки, викладені в ухвалі суду, не відповідають фактичним обставинам справи і жодної правової підстави, визначеної ст.170 КПК України для накладення арешту на вказане майно, не має. Вказує на те, що ОСОБА_8 не був власником квартири, як зазначено в клопотанні слідчого і ухвалі слідчого судді, квартира, на яку накладено арешт, належала і належить ОСОБА_9 , про якого не зазначено ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді. Зазначає, що квартира не містить ознаки, які б відповідали ч.1 ст.98 КПК України, та не є речовим доказом. Звертає увагу на те, що арешт квартири за відсутності потреби досудового розслідування грубо порушують права ОСОБА_7 як власника щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном.
Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Вирішуючи питання про дотримання строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі власника майна та його представника, а отже, за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.

Оскільки з наданих матеріалів провадження слідує, що про наявність ухвали слідчого судді від 18 червня 2018 року апелянту стало відомо 04 червня 2019 року, та 08 червня 2019 року подано апеляційну скаргу, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про пропущення строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду і вирішення питання про його поновлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як слідує з клопотання слідчого до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що 05 вересня 2014 року невстановлена особа, знаходячись в нотаріальній конторі Кір`як К.А., яка розташована в Шевченківському районі м.Дніпра, шахрайським шляхом заволоділи майном, що належить ОСОБА_8 , чим спричинили йому матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється.
За даним фактом 05 вересня 2014 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00038454 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 червня 2013 року в нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_10 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В кінці серпня 2014 року ОСОБА_7 прийшов по місцю роботи матері ОСОБА_8 - ОСОБА_11 та повідомив, що в Амур-Нижньодніпровському районному суді м.Дніпропетровська здійснюється розгляд цивільної справи за його позовом до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
ОСОБА_8 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська та отримавши копію позовної заяви дізнався, що квартира АДРЕСА_1 , колись належала ОСОБА_10 (батько ОСОБА_7 ), однак з доданого до позову свідоцтва про смерть слідує, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , як власник, претендує на вищезазначену нерухомість.
Відповідно до постанови слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 08 лютого 2018 року квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №00038454.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що майно підлягає арешту з метою збереження речового доказу.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки воно визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні та є об`єктом кримінально-протиправних дій, що відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України є підставою для накладення арешту.
Разом із цим, апеляційний суд не може погодитись з рішенням слідчого судді з підстав визначеного ним способу обтяження майна.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. ч. 3, 4 ст. 173 КПК України).
Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як видно з оскаржуваного рішення, слідчий суддя визначив спосіб накладення арешту на майно без урахування цих вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні слідчим, апеляційний суд виходить з обставин провадження, а також необхідності втручання в права та інтереси власників майна.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування найменш обтяжливого способу арешту квартири шляхом заборони її відчуження, спрямоване на її збереження як речового доказу і таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.
При цьому апеляційний суд враховує те, що вказане майно квартира, визначене речовим доказом в кримінальному провадженні, має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування кримінального провадження та її може бути використано як доказ факту вчинених злочинних дій.
Доводи адвоката про відсутність підстав для накладення арешту апеляційний суд розцінює як безпідставні, оскільки вони спростовуються встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.
З огляду на вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, у зв`язку з чим відповідні доводи адвоката ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року про арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.
Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту на майно задовольнити частково.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4