28.08.2019 Єдиний унікальний № 371/464/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Миронівка

ЄУН 371/464/16-к
Провадження № 1-в/371/34/19

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
інспектора Миронівського РС ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням про звільнення від призначеного покарання з випробуванням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Москва Російської Федерації, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , засуджений 17 травня 2016 року Миронівським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 3 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Начальник Миронівського районного сектору філії Державної установи «Центр Пробації» у місті Києві та Київській області звернувся до суду з клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року за ст. 185 ч. 3 КК України, у зв`язку з закінченням іспитового строку.

В судовому засіданні представник Миронівського районного сектору філії Державної установи«Центр Пробації» у місті Києві та Київській області підтримала клопотання, просить звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, в обгрунтування заявлених вимог послалася на обставини, викладені в клопотанні.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання. Свою позицію мотивував фактами наявності у провадженні суду двох кримінальних проваджень, в яких засуджений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 3 та 317 ч. 1 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання та звільнити його від відбування призначеного покарання.

Захисник засудженого ОСОБА_6 вважає наявними підстави для звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання, оскільки висновок про вчинення засудженим в період іспитового строку злочину може бути зроблений на підставі вироку, що набрав законної сили. Такого вироку щодо його підзахисного немає, вину у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких предявлено обвинувачення, засуджений не визнає, оскільки протиправних дій не вчиняв.

Суд, заслухавши представника Миронівського районного сектору філії Державної установи «Центр Пробації» у місті Києві та Київській області, прокурора, засудженого, захисника засудженого, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 78 КК України встановлено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно положень ст.ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку. Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються, в тому числі, судом за клопотанням (поданням) інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю у 3 роки. Звільнення від відбування покарання з випробуванням було пов`язано з покладанням судом на засудженого для контролю за його поведінкою в період іспитового строку обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За даними вимоги від 13 грудня 2018 року № 32/1027 та вимоги до УІТ ГУНП України в Київській області від 10 травня 2019 року № 32/21/889-19 24 жовтня 2017 року до суду передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000011 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 317 ч. 1 КК України.

У матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_5 № 27/2016 наявний Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за даними якого 18 березня 2019 року за № 0000095 внесені відомості за фактом викрадення чужого майна.

У данному кримінальному провадженні 03 травня 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 185 ч. 3 КК України.

Учасники судового провадження вказали, що рішення у кримінальному провадженні № 0000011 не прийнято, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000095 скерований до суду, матеріали кримінального провадження направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Згідно із визначеною ст. 9 КПК України законністю, як загальною засадою кримінального провадження, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобовязані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

За такого, розглядаючи відповідні клопотання, суд відповідно до даного принципу має його вирішити у відповідності до вимог закону.

За правилами ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання полягає у відповідному випробуванні засудженої особи протягом чітко визначеного періоду шляхом покладення на неї певних обовязків та застосування до неї відповідних пробаційних процедур. Метою такого випробовування є перевірка того чи може особа не відбувати вже визначене їй вироком суду покарання.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

Обвинувальні вироки у кримінальних провадженнях, в яких засуджений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку кримінальних правопорушень, на час розгляду клопотання не постановлено.

Поряд з цим, для того, щоб суд вирішив питання про звільнення особи від призначеного покарання у звязку із закінченням іспитового строку необхідно встановити, що особа саме протягом вказаного іспитового строку не вчинила нового злочину, тобто суд має встановити, що особа витримала випробування та не потребує покарання, яке вже було їй призначене вироком суду, що набрав законної сили.

В разі ж надання суду достатніх відомостей, які не дають змоги таке стверджувати, звільнення засудженого від покарання у звязку із закінченням іспитового строку буде передчасним, оскільки такі докази можуть спростовувати факт виправлення особи та те, що вона витримала призначене вироком суду випробовування.

Встановлені факти, що на час розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ч.1 ст. 78 КК України до суду скеровані обвинувальні акти у кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 3 КК України та ст. 317 ч. 1 КК України, вказують на те, що засуджений обвинувачується у вчиненні нових злочинів під час іспитового строку.

Правилами ч. 1 ст. 71 КК України визначено, що у разі якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України вбачається, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

До розгляду по суті кримінальних проваджень щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 3 та 317 ч. 1 КК України, що мали місце в період іспитового строку, є неможливим вирішення питання про звільнення останнього від призначеного йому покарання за закінченням іспитового строку у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів невчинення ним злочину у період іспитового строку.

Суд зазначає, що у такому випадку жодним чином не порушується презумпція невинуватості особи, оскільки відповідно до такої презумпції особа вважається невинуватою у вчиненні інкримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи; поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ст. 17 КПК України).

З аналізу вказаної презумпції слідує, що вона, головним чином, покликана забезпечити права особи, яка не має статусу засудженої особи, на належне поводження з нею як з невинуватою, на закріплення обовязків саме держави довести вину такої особи, на визначення певних гарантій для такої особи від свавілля.

Проте, як вказано вище, випробування особи протягом іспитового строку стосується вже засудженої особи за вироком суду, який набрав законної сили, і відповідні визначені законом процедури по перевірці того, чи витримала така засуджена особа відповідне випробовування жодним чином не порушує презумпцію невинуватості.

Презумпції невинуватості не порушує рішення про відмову у звільненні від вже призначеного покарання по закінченню іспитового строку за наявності доказів того, що особа обвинувачується у вчиненні нового злочину в період іспитового строку (що може вказувати на передчасність однозначного висновку, що особа витримала визначене їй судом випробування), оскільки таке рішення жодним чином не стосується заборон та обовязків, гарантованих презумпцією невинуватості, воно стосується інших обставин та іншого етапу кримінального переслідування.

Оскільки суду на час розгляду даного клопотання надані відомості, що засуджений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів в період іспитового строку, провадження за якими перебувають на стадії судового розгляду, то це унеможливлює прийняття рішення про звільнення такого засудженого від покарання у звязку із закінченням іспитового строку, бо таке рішення буде передчасними без вирішення відповідним судом рішення про вину або невинуватість особи у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Враховуючи наведене, підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року за ст. 185 ч. 3 КК України, у зв`язку з закінченням іспитового строку відсутні.

Таке звільнення суд вважає передчасним, оскільки, в разі доведення вини засудженого у вчиненні в період іспитового строку злочину, йому має бути призначено покарання за правилами ст. 71 КК України.

Безпідставне звільнення від покарання особи, яка в період іспитового строку вчинила новий злочин, порушує такі загальні засади кримінального провадження, як законність та рівність перед законом і судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1