МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/471/19 Головуюча в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004623 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 березня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 березня 2019 року змінити в частині призначення покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 185 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання, після набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Не оспорюючи доведеності своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), фактичних обставин справи, встановлених судом, та кваліфікації своїх дій, вважає призначене покарання за вироком суду першої інстанції занадто суворим.
Стверджує, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував стан його здоров`я, а саме, що він перебуває в післяопераційному періоді та потребує додаткового лікування.
Зазначає, що він 12 січня 2019 року пройшов кодировку від алкоголізму на строк 3 роки.
Стверджує, що відсутність паспорту перешкоджає реєстрації шлюбу та офіційному працевлаштуванню, проте він перебуває у цивільному шлюбі та допомагає утримувати двох дітей, а також працює на автозаправній станції.
Вказує, що після зазначеного випадку інших кримінальних правопорушень не вчиняв, а внаслідок його арешту він залишиться без роботи та джерел існування.
Вважає, що судом першої інстанції також не враховано відсутність вимоги потерпілого щодо суворого покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що 26 листопада 2018 року, приблизно о 05-00 годині, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні бару «Лунный свет», розташованого на перехресті вул. Генерала Карпенка та Крилова у м. Миколаєві, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги зі сторони потерпілого та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, зі стійки бару, таємно, повторно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон «Hummer H11+», вартістю 900 грн., а також мобільний телефон «honor CHM-U», вартістю 1000 грн.
Після чого, утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1900 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація за частиною 2 статті 185 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень статті 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Виходячи із роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до правил частини 1 статті 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, врахував дані про його особу, а саме: що він раніше судимий за умисний злочин проти власності та умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Врахував, що на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, проте з 1998 року перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом РПП внаслідок вживання опіоїдів, каннабіоїдів, синдром залежності. Врахував, що відповідно до довідки Миколаївського міського тубдиспансеру ОСОБА_6 страждає на туберкульоз легень (стан після хірургічного втручання).
Суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції частини 2 статті 185 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці, що не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства України та є найм`якшим за видом і розміром покарання, передбачене санкцією частини 2 статті 185 КК України, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого.
Що стосується застосування положень статті 75 КК України, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно положенням частини 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системний аналіз вищезазначеної норми Закону свідчить, що звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається тільки при призначенні покарання у виді: виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк п`ять років чи менше.
Зі змісту вироку вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.
Отже, кримінальним законодавством України не передбачено застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі призначення основного покарання у виді арешту, а тому твердження апелянта в цій частині є такими, що не відповідають вимогам Закону.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неврахування судом стану його здоров`я є безпідставними, оскільки, як зазначалося раніше, суд першої інстанції врахував зазначену обставину при призначенні покарання.
Твердження апелянта про проходження кодировки від алкоголізму, перебування у цивільному шлюбі, працевлаштування та відсутність вимоги потерпілого щодо суворого покарання не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не впливають на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення.
Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 березня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: