Справа № 349/1930/18
Провадження № 11-кп/4808/302/19
Категорія ст. 129 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000315 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_11 на вирок Рогатиниського районного суду Івано Франківської області від 20 червня 2019 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 129 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щучінськ Кокчетавської області, республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 вважає вирок Рогатинського районного суду від 20 червня 2019 року незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не враховано дані які характеризують обвинуваченого з негативної сторони. З наведених в апеляційній скарзі обґрунтувань вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді арешту на строк два місяці є надто м`яким.

Просить вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України у виді арешту на строк два місяці змінити на 1 рік та 10 місяців обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з мотивів надмірної суворості покарання, яке є явно неспівмірним із суспільною небезпекою вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та було призначено судом 1 інстанції без належного урахування особи обвинуваченого і пом`якшуючих покарання обставин.

Просить змінити вирок Рогатинського районного суду Івано-франківської області від 20.06.2019 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України та на підставі ст.69 КК України призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, а саме призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації дій обвинуваченого відносно якого судом ухвалено обвинувальний вирок, вважає, що вирок є незаконним і необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, Призначаючи покарання обвинуваченому, суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину за ч.1 ст. 129 КК України, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. Виносячи вирок, суд порушив вимоги ст.414 КПК України. Крім того зазначає, що судом першої інстанції, при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не враховано покази свідка ОСОБА_12 , яка з обвинуваченим спільно проживає, та охарактеризувала як особу з негативної сторони. Крім того, ставить під сумнів достовірність характеристики з місця проживання обвинуваченого, як позитивної.

Просить скасувати вирок Рогатинського районного суду від 20.06.2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.129 КК України в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок , яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців. В решті вирок залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 .

Щодо апеляційної скарги прокурора , вважає апеляційну скаргу в частині оскарження вироку з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості обґрунтованою, в частині призначення покарання обвинуваченому у виді арешту на строк 6 місяців вважати необґрунтованою, просить відхилити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого вважає необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні скарги.

До початку розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_10 подав клопотання про компенсацію процесуальних витрат. В даному клопотанні апелянт провів розрахунок витрат пов`язаних з явкою до суду апеляційної інстанції, та надав підтверджуючі документи.

Вироком Рогатинського районного суду від 20 червня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.129 КК України, призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

Строк відбування покарання слід рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання.

Здійснено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю с. Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України компенсацію процесуальних витрат в сумі 871,44 грн.

Судом встановлено, що 12 листопада 2017 року біля 16 години 40 хв. ОСОБА_8 знаходився на території ставків, що розташовані в с. Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області. Разом з ним на території ставків були жителі с. Гоноратівка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .. За допомогою штикової лопати ОСОБА_8 мав намір понизити рівень води в одному із ставків. ОСОБА_10 який знаходився неподалік, будучи обуреним такими діями ОСОБА_8 зробив йому зауваження. ОСОБА_8 відреагував агресивно, почав розмахувати лопатою перед обличчям ОСОБА_10 висловлюючи при цьому погрози вбивством, які потерпілий сприймав як реальні. Побоюючись за своє життя, намагаючись уникнути негативних наслідків, ОСОБА_10 відступив назад, оступився та впав у воду. Після падіння ОСОБА_10 ОСОБА_8 припинив свої неправомірні дії та залишив місце події.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілий ОСОБА_10 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі.

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, щодо апеляційних скарг поданих потерпілим та прокурором заперечили;

- прокурор підтримав свою апеляційну скаргу просив її задовольнити, щодо апеляційної скарги обвинуваченого заперечив;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості обвинуваченого в його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 129 КК України, в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому вирок суду стосовно цих обставин колегією суддів не перевірявся.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_18 про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається зі справи, обвинувачений в ході судового слідства дійсно повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочину, наводячи свою, логічну версію подій.

Водночас така правова позиція обвинуваченого, з урахуванням положень ст.ст. 18, 22 КПК України, є одним зі способів захисту та ще не свідчить про неможливість усвідомлення ним вини та щирого каяття у вчиненні злочину.

Колегія суддів вважає правильним визнання судом обставини яка пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, тому, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, за місцем проживання характеризується позитивно, стан його здоров`я на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, тому суд дійшов обґрунтованого висновку та призначив покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з приводу того, що вирок постановлений щодо нього є надто суворим, також те, що при призначенні йому покарання судом першої інстанції не в враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні доводи в апеляційній скарзі та обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, як необґрунтовану, оскільки доводи даної апеляційної скарги повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому, не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину за ч.1 ст. 129 КК України, а також не у повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання.

На думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання. Вчинений злочин за ч.1 ст.129 КК згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, і судом призначено покарання з врахуванням реальних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Крім того, слід вказати на позицію прокурора у суді першої інстанції, який у судових дебатах просив обрати обвинуваченому покарання у виді арешту.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізе проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд першої інстанції, цих вимог в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання дотримався.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Щодо заявленого клопотання потерпілим ОСОБА_10 про компенсацію процесуальних витрат, колегія суддів вважає його обґрунтованим.

Відповідно до ст.125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого, обвинуваченого, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а вирок Рогатинського районного суду Івано Франківської області від 20.06.2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 124, 125,126, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_11 залишити - без задоволення, а вирок Рогатинського районного суду Івано Франківської області від 20 червня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України без змін.

В порядку ст.ст.124-126 КПК України стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальні витрати в сумі 579 гривень 66 копійок на користь потерпілого ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5