Справа №635/4818/19
Провадження по справі № 1-в/635/498/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 1) 05 березня 2010 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого 20 травня 2011 року за відбуття строку покарання; 2) 20 вересня 2013 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки; 3) 10 вересня 2014 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 164, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20 вересня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2017 року засудженому ОСОБА_4 в строк відбування покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року зарахований час попереднього ув`язнення від вартою та час слідування під вартою до виправного центру з 08 серпня 2017 року по 30 серпня 2017 року.

Початок строку відбування покарання 30 серпня 2017 року.

Кінець строку відбування покарання - 15 січня 2020 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 відмовлено. Ухвала суду набрала законної сили 21 листопада 2018 року.

Враховуючи викладене, суд досліджує дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» після постановлення ухвали Харківським районним судом Харківської області від 13 листопада 2018 року.

Як вбачається зі змісту ухвали Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року, підставою для відмови у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 стало те, що будучи працевлаштованим в установі виконання покарань та отримуючи заробітну плату, загальний розмір якої за період часу з серпня 2017 року по серпень 2018 року склав 35681,04 гривень, засуджених жодних дій щодо сплати аліментів не вчинив.

Разом з тим, як вбачається зі змісту довідки головного бухгалтера Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_6 від 21 травня 2019 року, з особистого рахунку ОСОБА_4 за його заявою від 14 грудня 2018 року утримано кошти в сумі 1075 гривень на сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як свідчать матеріали особової справи на засудженого, зазначена сума була одноразовою виплатою, не зважаючи на те, що засуджений у період часу з листопада 2018 року (після постановлення вищевказаної ухвали) по травень 2019 року був працевлаштований та отримував заробітну плату, яка в сумі склала 24138 гривень. Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо здійснення засудженим будь-яких заходів спрямованих на ініціювання вирішення питання щодо сплати аліментів у період часу з січня 2019 року по теперішній час, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України. Також матеріали справи не містять даних про неможливість ОСОБА_7 з будь-яких підстав виплачувати аліменти або ж звільнення від сплати аліментів. Зазначене свідчить про те, що засуджений після розгляду відносно нього питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належних висновків для себе не зробив.

Також суд враховує ту обставину, що після відмови судом у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 ., останній був заохочений лише один раз, одразу після такої відмови 17 грудня 2018 року. Тобто, вже протягом значного проміжку часу (з 17 грудня 2018 року по теперішній час) до засудженого не застосовувалось жодного заохочення.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого за вищевказаний період, зміст зазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року.
Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений після постановлення Харківським районним судом Харківської області ухвали від 13 листопада 2018 року своєю активною діяльністю та системою вчинків довів своє виправлення. Позитивна характеристика, надана начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 21 травня 2019 року, наявність трьох заохочень, з яких лише одне було застосовано після постановлення вищевказаної ухвали, відсутність стягнень та працевлаштованість засудженого, який за наявності регулярного доходу - заробітної плати, окрім одноразового платежу в рахунок аліментів після постановлення вищевказаної ухвали, не здійснює жодних заходів щодо сплати аліментів, а також відбуття засудженим строку покарання без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Також суд враховує дані про особу засудженого, який має ряд непогашених судимостей за вчинення злочинів, передбачених ст. 164 КК України, а саме за ухилення від сплати аліментів на утримання дітей. Злочин, за який ОСОБА_4 відбуває покарання, останній вчинив у період іспитового строку. При цьому, будучи засудженим за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20 вересня 2013 року за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 років позбавлення волі та звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки, який був врахований під час постановлення вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року, за яким на даний час засуджений відбуває покарання, у зв`язку з ухиленням засудженого від відбування покарання та знаходженням його у розшуку (розшукова справа №78/15 від 20 лютого 2015 року), ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 20 березня 2015 року було задоволено подання Лисичанського МВ КВІ УДПтСУ в Луганській області про направлення засудженого ОСОБА_4 до місця відбування покарання за зазначеним вироком, і засуджений був затриманий на підставі зазначеної ухвали лише 08 серпня 2017 року.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 18 вересня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1