Справа № 592/9852/19
Провадження № 1-кс/592/5442/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2019 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянув скаргу провідного інспектора Зарічного районного відділу філії Державної установи «Центр Пробації» в Сумській області ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУ НП в Сумській області від 24.05.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001684 від 24.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

встановив:

Скаргу обгрунтовано тим, що ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321, ст. 71 КК України, та їй призначено покарання у виді 2 років одного місяця позбавлення волі, покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень згідно з вироком Зарічного районного суду м. Суми від 31.07.2014 року виконувати самостійно, згідно з ухвалою Сумського районного суду м. Суми від 22.11.2017 року покарання у виді штрафу замінено на громадські роботи тривалістю 50 годин.
На виконання до Зарічного районного сектору Сумського міськрайонного відділу з питань пробації (в подальшому Зарічний РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області) 02.01.2018 року надійшла копія вироку, копія ухвали, 2 копії вироку та розпорядження про вступ ухвали в законну силу відносно засуджено ОСОБА_5 до покарання у виді громадських робіт.
На адресу проживання ОСОБА_5 двічі були направлені виклики з метою явки до органу пробації, ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та подальшого направлення для відбування покарання. Але за викликами засуджена не з`явилась.
Оскільки засуджена ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт та не з`являється за викликами, тому згідно із чинним законодавством для встановлення місцезнаходження засудженої Зарічним районним сектором Сумського міськрайонного відділу з питань пробації були проведені першочергові розшукові заходи. Перевірені медичні установи м. Суми, обласне бюро судово-медичної експертизи. Також направлено запит до ВП УМВС України в Сумській області на предмет притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, запит до відділу адресно-довідкової роботи УДМС в Сумській області про реєстрацію засудженої. Здійснені у відповідності до чинних нормативних актів подальші розшукові заходи результату щодо встановлення місцеперебування засудженої ОСОБА_5 не дали, тому на адресу Сумського ВП ГУНП в Сумській області було направлено подання для проведення подальших розшукових заходів.
22.03.2018 року ОСОБА_5 прибула до Зарічного районного сектору Сумського міськрайонного відділу з питань пробації та надала пояснення, що не з`являлась за викликами, оскільки не мешкає за адресою, вказаною у рішенні суду. В той самий день засуджену було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та направлено до КП «Зеленбуд» СМР для подальшого відбування покарання.
02.04.2018 року на запит Зарічного PC CYPB з питань пробації комунальне підприємство надало відповідь, що ОСОБА_5 з направленням не зверталась та відповідно не приступила до відпрацювання.
На адресу мешкання засудженої неодноразово були направлені виклики, але за жодним з них вона не прибула. 02.05.2018 року було здійснений вихід за місцем мешкання засудженої та залишено виклик Лише 14 05 2018 року ОСОБА_5 з`явилась до органу пробації.
Засуджена надала пояснення, що не з`явилась за викликом, який отримала на руки, не приступила до відпрацювання з 23.03.2018 року, згідно з направленням, змінила місце мешкання, не повідомив про це орган пробації, без поважних причин. За це засудженій були винесені застереження у виді письмових попереджень. При цьому ОСОБА_5 надала письмове пояснення, де зазначила, що відмовляється ВІД відпрацювання громадських робіт, призначених відповідно до ухвали Сумського районного суду Сумської області від 22.11.2017, чим підтвердила умисне ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.
14.05.2018 року до Сумського ВП ГУНП в Сумській області було направлено подання для відповідного реагування для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу Україні відносно ОСОБА_5 .
24.05.2018 року відомості про скоєння кримінального правопорушення за ознакам ст. 389 КК України відносно ОСОБА_5 були внесені до ЄРДР № 0001684. та було розпочате досудове слідство.
19.06.2019 року на адресу Зарічного районного відділу філії ДУ «Центр пробації» Сумській області надійшло повідомлення та постанова про закриття кримінальної провадження слідчого Антона Фоменко Сумського ВП ГУНП в Сумській області.
У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу з наведених підстав підтримала і просила задовольнити.

Представник Сумського ВП ГУНП в Сумській області у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши надані докази, вважаю, що вона є такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадженні - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Сумського ВП ГУ НП в Сумській області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001684, внесеному до ЄРДР 24.05.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Постановою слідчого СВ Сумського ВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_6 від 19.05.2019 р. матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001684 від 24.05.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю ознак кримінальних правопорушень.
Вироком Сумського районного суду м. Суми від 30.05.2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321, ст. 71 КК України, та їй призначено покарання у виді 2 років одного місяця позбавлення волі, покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень згідно з вироком Зарічного районного суду м. Суми від 31.07.2014 року виконувати самостійно. Ухвалою Сумського районного суду м. Суми від 22.11.2017 року покарання у виді штрафу замінено на громадські роботи тривалістю 50 годин.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо дотримуватися принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може гуртуватись на припущеннях. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини,як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.
Відповідно до ч. 5 ст. 52 КК України ухилення від покарання, призначеного вироком суду, має наслідком відповідальність, передбачену ст.ст. 389 та 390 цього ж Кодексу.
Так, відповідно до змісту ч.2 ст. 389 КК України суб`єктом цього кримінального правопорушення може бути особа, засуджена вироком суду до покарання у вигляді громадських робіт.
За змістом ч.5 ст. 52 КК України, відповідальність, передбачена ст. 389 КК України може бути застосована до особи, за ухилення від відбування покарання, призначеного саме вироком суду.
У постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2012 року, винесеній за заявою заступника Генерального прокурора України з питань однакового застосування законодавства, вказано, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України може бути лише особа, засуджена до громадських чи виправних робіт, тобто така, якій одне з цих покарань було призначено вироком суду, а не та, яка відбуває це покарання на підставі інших судових рішень.
На користь такого висновку говорять і положення частини 5 статті 52 Кримінального кодексу України, відповідно до яких кримінальна відповідальність за ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі (статті 389, 390 цього Кодексу), настає за умови, що таке покарання призначено вироком суду.
З наведених норм Кримінального кодексу України і згідно постанови Верховного Суду України випливає висновок про те, що правовою підставою для відбування покарань, передбачених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, може бути лише вирок суду, а не призначення такого покарання, в порядку заміни покарань.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 не була засуджена до громадських робіт, а останній громадські роботи були замінені ухвалою суду 22 листопада 2017 року за невиконання вироку Сумського районного суду м. Суми від 31 липня 2014 року у виді штрафу.
За таких обставин доводи скарги є не обґрунтованими і не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.303, 306, 307 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги провідного інспектора Зарічного районного відділу філії Державної установи «Центр Пробації» в Сумській області ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУ НП в Сумській області від 19.05.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001684 від 24.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України відмовити.
Дана ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1