ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2082/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 615/686/18
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , 1985 року народження, громадянин України, уродженець м. Охтирка Сумської області, працюючого сальником у ТОВ «Інтерфакт-плюс», який проживає у с. Костів, Валківського району Харківської області, раніше неодноразово судимий, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, продовжений.

Доля речових доказів судом вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 14.03.2018 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_7 знаходився на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфакт-плюс», а саме за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Костів, вул. Заводська, 107, де мешкав у гуртожитку та працював сальщиком.
Знаходячись в спальному приміщені, ОСОБА_7 виявив зникнення грошей в розмірі 200,00 грн., в результаті чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.
Під час вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, схопив лівою рукою кухонний ніж. який лежав на столі та наніс ним один удар ОСОБА_9 в область правої частини грудної клітини.
Внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_7 , заподіяв ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/69-Важ/18 від 16.04.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани правої половини грудної тини, правостороннього пневматориксу.

Не погодившись з таким рішення обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити більш м`яке покарання.

Обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що суд першої інстанції порушив його права, не з`ясувавши на якій мові слід здійснювати судовий розгляд та чи розуміє він українську мову. Вважає, що у провадженні допущено помилку, щодо встановлення розмірів ножів, які долучені до матеріалів провадження, як речові докази. Також, зазначає, що суд провів судовий розгляд однобічно, підтримуючи сторону обвинувачення. Посилається на невідповідність показань свідків щодо одежі, в якій перебував потерпілий у день вчинення злочину.

Захисник, узгодивши свої процесуальні дії з обвинуваченим ОСОБА_7 реалізовуючи своє право, передбачене ст. 403 КПК України, до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги, враховуючи що обвинувачений уточнив свою вимогу щодо скасування вироку та призначення нового розгляду по справі, оскільки не згоден і не вважає себе причетним до вчиненого злочину.

Вислухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали уточнену апеляційну скаргу ОСОБА_7 , а також думку прокурора, який заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Згідно відомостей, які є наявними в матеріалах судового провадження, доводи обвинуваченого, щодо незрозумілості мови судочинства, яка застосовувалась під час судового розгляду мають суто суб`єктивний характер.
Так, суд першої інстанції не обмежував право ОСОБА_7 , який пояснив, що розуміє українську мову, є громадянином України, але переважно спілкується російською, тому буде давати пояснення та задавати питання російською мовою, що фактично підтверджується аудиозаписом судового засідання суду першої інстанції.
Поряд з цим належить врахувати, що матеріали провадження не містять клопотань ОСОБА_7 про те, що йому не зрозуміло те, що відбувалось в суді першої інстанції та відсутні будь-які клопотання про надання йому перекладача. Разом з ОСОБА_7 в суді першої інстанції приймала участь його захисник адвокат ОСОБА_8 , яка також не заявляла клопотання щодо надання перекладача обвинуваченому ОСОБА_7 , саме внаслідок того, що він не розуміє українську мову.
За таких обставин, колегія суддів вважає що цей апеляційний довід ОСОБА_7 не відповідає дійсності та є безпідставним, оскільки в повному обсязі спростовується відомостями кримінального провадження з приводу реалізації процесуальних прав обвинуваченого під час досудового розслідування та в суді без будь-яких обмежень.
Крім того, посилання ОСОБА_7 в своїх апеляційних доводах на невідповідність показань свідків щодо наявності або відсутності певного одягу на потерпілому під час події, не спростовує ані суті їх показань, ані висновків суду щодо оцінки цих показань, оскільки обставини, на які вказує обвинувачений, не впливають на обсяг та формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним.
Тому, до цих доводів апелянта колегія суддів ставиться критично.
Доводи щодо однобічності судового розгляду, тобто з обвинувальним ухилом є безпідставними, оскільки обвинувачений не зазначає фактичних порушень з боку суду, а відомості, що зафіксовані та є наявними в матеріалах судового провадження, свідчать навпаки про дотримання судом першої інстанції всієї низки процесуальних норм щодо: роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення та його зрозумілості для нього, а також його процесуальних прав давати пояснення з приводу обвинувачення, заявляти клопотання, впродовж всього судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не був обмежений у праві та разом зі своїм захисником задавав питання допитуваним в суді особам, приймав участь у судових дебатах, звертався к суду з останнім словом.
Крім того, доводи обвинуваченого про непричетність до вчиненого злочину спростовується його показаннями, які він давав суду безпосередньо в присутності захисника без будь-якого тиску та повністю визнав фактичні обставини по справі.
Так в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 пояснив, що він разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 проживав у вагончику, який використовується як гуртожиток та знаходиться на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфакт-плюс», що розташоване у Валківському районі Харківської області. З ОСОБА_9 він був знайомий близько двох місяців до часу заподіяння йому ножового поранення та останнім часом між ними виникали конфлікти. У нічний час з 13 березня 2018 року на 14 березня 2018 року він перебував у вищезазначеному вагончику, де дивився футбол та вживав алкогольні напої. Також, у вагончику разом з ним перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , який в той час спав у себе на ліжку. Перебуваючи в вагончику, ОСОБА_7 виявив відсутність своїх 200,00 грн. Після чого, він покликав до вагончика ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_9 прийшов до вагончику, ОСОБА_10 сидів на ліжку, ОСОБА_12 стояв, де саме ОСОБА_7 не пам`ятає. ОСОБА_9 сів навпроти нього та між ними відбулась бесіда. В ході вказаної бесіди, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якому ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 один удар ножем в область грудної клітини. Після нанесеного удару ОСОБА_9 скрикнув та вибіг з вагончику, а він підняв з підлоги ніж протер його та продовжив вживати алкогольні напої.
Вказані обставини підтвердили в суді першої інстанції при безпосередньому допиті потерпілий та свідки, на показання яких суд обґрунтовано послався у вироку (а.п. 190-200).
Але при апеляційному розгляді обвинувачений зазначив, що він взагалі не визнає себе винуватим у вчиненні злочину, оскільки не вчиняв злочинних дій стосовно потерпілого ОСОБА_9 .
Колегія суддів ставиться критично до таких апеляційних доводів обвинуваченого, з урахуванням тієї обставини, що потерпілий та свідки допитувались в судовому засіданні безпосередньо, будучі повідомленими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та з урахуванням наявності висновку судово-медичної експертизи про встановлення тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, дійшла висновку про те, що немає процесуальних та фактичних підстав ставити під сумнів ці показання. За таких обставин апеляційні доводи обвинуваченого щодо незгоди з оцінкою показань потерпілого та свідків є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом з дотриманням вимог чинного КПК, яким суд дав правильну процесуальну та фактичну оцінку, навівши відповідні висновки в мотивувальній частині оскаржуваного вироку( а.п. 190-200).

Зокрема, відомості про його непричетність до злочину спростовуються:
Поясненнями ОСОБА_9 , який пояснив, що він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , прізвище останнього, не пам`ятає, проживав у вагончику, який знаходиться на території Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерфакт-плюс» та використовується як гуртожиток. У березні 2018 року, точної дати не пам`ятає, в період часу з опівночі до першої години ночі він знаходився на зміні, де до нього прийшов ОСОБА_14 , прізвище його він не пам`ятає, який попрохав його піти до гуртожитку, де його кличе ОСОБА_7 , на що ОСОБА_9 погодився. Зайшовши до приміщення гуртожитку, ОСОБА_9 , побачив, що на ліжку під правою стіною сидить ОСОБА_10 та лівіше від нього ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 спить на кроваті. ОСОБА_9 сів навпроти ОСОБА_7 на ліжко біля лівої стіни. В цей момент, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 встав та підійшов до ОСОБА_9 та правою рукою намагався нанести удар, від якого ОСОБА_9 ухилився, при цьому, в цей момент не бачив в руці ОСОБА_7 ніж. Одразу після цього, ОСОБА_9 побачив як ОСОБА_7 переклав з правої руки в ліву кухонний ніж, який був з коричневою рукояткою, довжиною леза близько 10 см та довжиною рукоятки приблизно 10 см. Після цього, ОСОБА_7 наніс йому один удар ножем в праву область грудної клітини. Після нанесення йому ножового поранення, він відчув біль та кров, відштовхнувши ОСОБА_7 вибіг з вагончику-гуртожитку та побіг до ОСОБА_15 , який перебув в цеху та попрохав його викликати швидку допомогу.
Висновком експерта №12-14/69-Важ/18 від 19 квітня 2018 року (а.п. 24-25 т.2) відповідно до якого, на тілі ОСОБА_9 згідно медичної документації встановлені тілесні ушкодження: проникаюча колото-різана рана правої половини грудної клітини, правосторонній пневмоторакс. Це ушкодження скоріш за все утворилось від однократної дії гострого предмета, який мав колюче-ріжучі властивості, в строк вказаний в медичній документації та настановій частині постанови. Це ушкодження має прямий причинний зв`язок з наслідками що настали. За ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя.
Протоколом огляду місця події від 14.03.2018 року (а.с.236-238) відповідно до якого житловий вагончик, який розташований на території ТОВ «Інтерфакт-плюс», є місцем вчинення злочину проти ОСОБА_9 . У цьому вагончику було виявлено та вилучено три кухонних ножа, які згодом були предметом вивчення судово-медичного експерту.
Протоколом огляду території комори зберігання особистих речей спеціально-хворих осіб КЗ ОЗ «Валківська центральна районна лікарня», що знаходиться за адресою: Харківська обл.., м. Валки, провул. Майський, 34 від 14.03.2018 року (а.с.8-10 т.2), відповідно до якого в ході огляду на підлозі знаходилась картонна коробка з особистими речами ОСОБА_9 , а саме: куртка коричнева по типу кожанки; брюки чорні; футболка червоного кольору; туфлі чорного кольору, які були вилучені.
Згідно з висновками судово-медичної експертизи №17-154-МК/18 від 04.05.2018 року (а.пр. 42-47 т.1) на куртці, яка належить ОСОБА_9 , у якій він був одягнутий в день вчиненого проти нього злочину, міститься колото-різане пошкодження, яке збігається по локалізації з областю розташування колото-різаної рани на рівні 8-го ребра правіше середньо-ключинної лінії на грудній клітині гр.-на ОСОБА_9 , утворюючи єдиний колото-різаний канал. Зазначені пошкодження одягу і тіла утворились від однократної дії малого кухонного ножа, який був вилучений з місця події та представлений з іншими вилученими ножами для вивчення. Два інші ножі можна виключити, як предмети, що могли причинити ці ушкодження.
Поясненнями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що він працює на цегельному заводі, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Костів, вул. Заводська, 107. ОСОБА_9 працював у його зміну та його керівником був ОСОБА_16 . Проживав ОСОБА_9 у вагончику, що знаходиться на території заводу та розташований в 30метрах від цеху, де працював свідок та ОСОБА_9 Навесні 2018 року, точної дати він не пам`ятає, близько першої години ночі, до нього в цех прийшов ОСОБА_9 та попрохав викликати швидку допомогу. Коли ОСОБА_9 зайшов до цеху на ньому була футболка, яка була в крові. Верхньої одежі на ОСОБА_9 не було. Піднявши ОСОБА_9 футболку ОСОБА_16 побачив одну колоту рану в районі ребер з якої сочилась кров. Як пояснив ОСОБА_16 ОСОБА_9 , останній зайшов до вагончику, де ОСОБА_7 щось у нього спитав та після чого вдарив. Після того як на місце події приїхала поліції ОСОБА_16 зайшов до вагончику, де побачив, що за столом сиділи ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 .
Поясненнями свідка ОСОБА_17 , який показав, що він працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтерфакт-плюс». У березні 2018 року, точної дати не пам`ятає, він, після зміни, прийшов до вагончику, що знаходиться на території підприємства та в якому проживали ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . У вказаному вагончику він, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , дивились футбол, а ОСОБА_11 в цей момент спав. Після 12 години ночі, ОСОБА_7 попросив його запросити до вагончика ОСОБА_9 , який в цей час працював. ОСОБА_12 запросив ОСОБА_9 до вагончика та повернувся до приміщення вагончика слідом за ним. Зайшовши до вагончика, ОСОБА_9 присів на своє ліжко, навпроти ОСОБА_7 та між ним виникла розмова. ОСОБА_12 в цей час стояв біля входу до вагончика. Під час розмови, ОСОБА_7 різко встав та наніс ОСОБА_9 удар кулаком правої руки в ліву область грудної клітини, потім наніс другий удар лівою рукою в область грудної клітини. ОСОБА_12 підбіг до ОСОБА_7 щоб їх розборонити та в цей час ОСОБА_9 різко встав з ліжка і вийшов з вагончика. При цьому, ОСОБА_12 , в момент нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_9 , будь-яких предметів в руках ОСОБА_7 не бачив.
Поясненнями свідка ОСОБА_10 який надав показання про те, що н разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , прізвище останнього не пам`ятає, проживав у вагончику, який знаходиться на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфакт- плос» та використовується як гуртожиток. Вони в побуті використовували три ножі, в тому числі і ніж з коричневою рукояткою. Взимку, точної дати він не пам`ятає, близько 23 години вечора, він, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 сиділи у вагончику, де розпивали спиртні напої. Під час розмови, ОСОБА_7 повідомив, що в нього зникли 200,00 грн. Після чого, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_12 покликати до вагончику ОСОБА_9 , який в цей час перебував на зміні. Коли ОСОБА_9 прийшов до вагончику, ОСОБА_10 сидів на своєму ліжкові та з правої сторони від нього, на цьому ж ліжку, сидів ОСОБА_7 . ОСОБА_12 стояв в дверях вагончику, а ОСОБА_11 лежав на ліжку, лицем до стіни. ОСОБА_9 сів навпроти них та між останнім та ОСОБА_7 почалась розмова щодо зниклих у ОСОБА_7 грошових коштів. Після чого, ОСОБА_7 підвівся з ліжка та підійшовши до ОСОБА_9 вдарив останнього правою рукою в ліву частину грудної клітини, після чого знову вдарив ОСОБА_9 лівою рукою в праву частину грудної клітини, при цьому він не звернув уваги, чи був якийсь предмет у ОСОБА_7 в руках. Також зазначив, що ОСОБА_9 був вдягнутий у светр та зверху на ньому була коричнева куртка з дермантину. Одразу після цього, ОСОБА_9 скрикнув та вибіг з вагончику. ОСОБА_7 в свою чергу підійшов до кухонного столу, що був розташований в метрі від ліжка на якому сидів ОСОБА_10 , та в цей момент ОСОБА_10 побачив в руках ОСОБА_7 ніж з коричневою рукояткою, який ОСОБА_7 кинув та ніж впав на підлогу, після чого ОСОБА_7 його підняв та витер і поклав на стіл. Після того, як ОСОБА_9 вибіг з вагончику, він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 продовжили розпивати спиртні напої. Через пів години до вагончику приїхали працівники поліції, які і повідомили, що ОСОБА_9 нанесли ножове поранення.
Поясненнями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживає у вагончику, який знаходиться на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфакт-плюс» та використовується як гуртожиток. Стосунки між співмешканцями вагончику були дружні, конфліктів не виникало. Вони у побуті використовували три ножі, з яких два з чорною рукояткою та один з коричневою рукояткою. Навесні, точної дати він не пам`ятає, він прийшов із зміни до вагончику, де на момент його приходу нікого не було, повечеряв та ліг спати. Згодом його розбудив працівник поліції. Прокинувшись він побачив у вагончику ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які в цей час надавали пояснення працівникам поліції. Зазначив, що коли він спав, він не чув та не бачив, що саме відбувається у приміщенні вагончику.
А також іншими доказами, які в сукупності, належно оцінені судом першої інстанції при розгляді цього кримінального провадження.
Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, тобто у виді позбавлення волі не певний строк, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 11.02.2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Головуючий

Судді: