Справа №766/5369/18
УХВАЛА

27.09.2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника ХВК № 61 ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні зали суду м. Херсона в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 , 1952 року народження про скасування продовження відбування покарання,-
встановив:
До Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про скасування йому продовження відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
В обґрунтування свого клопотання засуджений ОСОБА_6 зазначив, що 27.04.2001 року він засуджений вироком Харківського областного суду до довічного позбавлення волі, станом на момент розгляду справи йому виповнилося більше 67 років, тому у відповідності до ч.2 ст. 64 КК України, подальше його тримання під вартою вважає незаконним та таким, що порушує його права, визначені Конституцією України та нормами міжнародного права.
Прокурор та представник установи виконання покарань, проти задоволення клопотання заперечували, оскільки законодавством України не передбачені правові підстави для звільнення особи від подальшого відбування покарання при досягненні нею 65-річного віку.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 просив припинити продовження відбування покарання засудженого, оскільки засуджений досяг 65-го віку, що є підставою для подальшого продовження відбування покарання у виді позбавлення волі у відповідності до ч.2 ст. 64 КК України та оскільки в Україні в установах виконання покарань відсутні належні умови для тримання осіб з особливими потребами, до категорії яких належать засуджені, яким виповнилось 65 років. Вважав, що застосування подальшого відбування покарання порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у зв`язку з фактично нескоротимим довічним ув`язненням, що підтверджено рішенням Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 р. у справі «Пєтухов проти України № 2.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників розгляду справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_6 засуджений на підставі вироку Харківського обласного суду від 27.04.2001р. за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 222, ст. 94, п.п. «ж», «з» ст. 93, ст. 42 КК України (1960 р.) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 19.10.1999 року.

Згідно з ч.2 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочини у віці до 18 років і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були в стані вагітності під час вчинення злочину або на момент постановлення вироку, а також у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 68 цього Кодексу.
Отже, виходячи із змісту ст. 64 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі є безстроковим, а віковий ценз 65 років враховується лише при призначенні такого покарання, оскільки є підставою, що позбавляє можливості його застосування до даної категорії осіб та не є граничним віком, при досягненні якого особа має бути звільнена від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Тому, посилання захисника засудженого на прийняте рішення ЄСПЛ по справі «Пєтухов проти України», в якому зазначено про порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення його клопотання, суд розцінює критично та крім того, вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим створювати норми права, а наділений лише компетенцією перевіряти вже існуючі норми права.
Також, твердження захисника, щодо відсутності належних умов для утримання засудженого у відповідності з європейськими стандартами, суд до уваги не приймає, оскільки будь-які претензії щодо його утримання з боку засудженого відсутні.
Таким чином, оскільки національним законодавством України відсутні правові підстави для звільнення особи, від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, окрім Акта про помилування, за умови відбуття такою особою двадцяти п`яти років позбавлення волі, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про скасування подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.51, 64,87 КК України, ст. 152 КВК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , 1952 року народження про скасування продовження застосування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 30.09.2019 р. о 16:00 год.

СуддяОСОБА_1