Єдиний унікальний № 502/1491/18
Провадження № 1-кп/500/516/18
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

05 грудня 2018 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6

провівши в місті Ізмаїл Одеської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000793, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новобахмутівка Ясинуватського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2018 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні.
30.11.2018 року від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання, яке він підтримав в судовому засіданні, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, в якому посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 продовжено до 10.12.2018 року. Прокурор зазначив, що на даний час змінювати запобіжний захід ОСОБА_4 з тримання під вартою на більш м`яку міру не доцільно, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчинені злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 07 до 10 років з конфіскацією майна. Крім того, згідно спецперевірки про наявність або відсутність судимостей у ОСОБА_4 , встановлено, що останній неодноразово судимий за тяжкі та особливо тяжкі злочини, в тому числі проти власності, проти життя та здоров`я. Наведене свідчить, що ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення та перераховуватись від суду. Наявність неодноразових судимостей за тяжкі та особливо тяжкі злочини також свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Враховуючи, що на теперішній час не допитано потерпілого та жодного свідка, з метою уникнення можливого тиску на вказаних учасників кримінального провадження, прокурор вважає недоцільним змінювати запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 на більш м`який. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, просить суд при вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу оцінити в сукупності всі обставини, передбачені п.п.1,2,4 ч.1 ст.178 КПК України, а саме: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зазначаючи, що у нього є постійне місце проживання, стабільний заробіток, оскільки він офіційно працевлаштований. Він не має наміру ухилятись від явки до суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Захисник ОСОБА_5 надав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, які підтримали в судовому засіданні він та обвинувачений ОСОБА_4 , вказавши, що у своєму клопотанні прокурор, окрім загальних і абстрактних фраз, якими обґрунтовує заявлені ризики, не наводить конкретних обставин, які б підтверджували ці ризики. Вважає твердження прокурора є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст.62,129 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчинені злочину (кримінального провадження) і не може бути підданий кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Також зазначив, що досудове слідство, а також повідомлення про підозру підзахисному ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, було проведено з порушенням норм Кримінально-процесуального законодавства України, тобто без надання перекладача, та вручення обвинувального акту на зрозумілій підзахисному мові, - тобто російській. Крім того, підзахисному до теперішнього часу так і не була вручена копія клопотання про продовження строку тримання під вартою на російській мові. Щодо твердження прокурора про ризик того, що ОСОБА_4 знаходячись на свободі зможе здійснити тиск на потерпілого та свідків по кримінальному провадженню, то він нічим не підтверджений, так як з моменту звернення потерпілого ОСОБА_7 з заявою про вчинення злочину відносно нього і до часу затримання ОСОБА_4 ніяких скарг від свідків та потерпілого не надходило про здійснення будь-якого тиску з боку підзахисного. Вказав, що у підзахисного ОСОБА_4 є постійне місце проживання, де він і зареєстрований у АДРЕСА_1 , та у нього не має намірів скриватися від органів досудового слідства або суду. На час затримання ОСОБА_4 мав постійне місце роботи на посаді автослюсаря приватної станції технічного обслуговування автомобілів м. Ізмаїлі Одеської області.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлені клопотання, вважає, що у клопотанні захисника та обвинуваченого слід відмовити, а клопотання прокурора підлягає задоволенню і обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою з таких підстав.
Так, відповідно до ухвали слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 11.07.2018 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 16 діб до 25.07.2018 року. При цьому слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.07.2018 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 30 діб в межах строку досудового розслідування відповідного кримінального провадження, тобто до 23.08.2018 року включно. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 серпня 2018 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 21.10.2018 року. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 10 грудня 2018 року.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.
Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти ОСОБА_6», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).
Суд також оцінює тяжкість покарання (до 10 років позбавлення волі), що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; те, що він не одружений, не має й утриманців, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання. Посилання ОСОБА_4 та його захисника, що на час затримання він мав постійне місце роботи на посаді автослюсаря ні чим не підтверджено.
Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, не зникли, оскільки є підстави вважати, що він може переховатися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, з огляду на те, що він обвинувачується у вчинені умисного тяжкого насильницького злочину проти власності, маючи непогашену судимість за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, а також з огляду на те, що з 31.08.2016 р. до 10.07.2018 р. ОСОБА_4 перебував у розшуку, у зв`язку з чим кримінальне провадження відносно нього було зупинене.
Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі він може ухилитися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, а тому, незважаючи на існування презумпції невинуватості, інтереси правосуддя переважають інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу. Тому у клопотанні захисника та ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Разом з цим, на думку суду, прокурор не довів наявність ризиків незаконного впливання на потерпілих, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ці ризики ґрунтуються лише на припущеннях та не обґрунтовані і не доведені прокурором.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на строк, що не перевищує 60 днів, до 31 січня 2019 року.
Керуючись ст. ст. 199, 331, 370, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити, в задоволенні клопотання ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 відмовити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинувачуваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на строк, що не перевищує 60 днів, до 31 січня 2019 року.
Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 31 січня 2019 року.
Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор (№ 22)» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1