ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1036/18 Номер провадження 11-кп/814/465/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілих захисниківОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченихОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0004514 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 , а також потерпілого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 15 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий:

13 травня 2016 року Київським районним судом м. Полтава, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2017 року, за ч.2 ст.185, ст.75 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

22 червня 2016 року Октябрським районним судом м. Полтава, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року, за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі; вирок Київського районного суду м. Полтава від 13 травня 2016 року постановлено виконувати самостійно,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;

- за ст.198 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засуджений на 2 роки 3 місяці позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 13 травня 2016 року та остаточно засуджений на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий двох неповнолітніх дітей, працюючий оператором на АЗС «Окко-Рітейл», несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.1 ст.185 КК України на 6 місяців арешту;

- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу на 2 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 2 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, особа з інвалідністю 3-ї групи, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 цього Кодексу на 1 рік 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено стягнути:

- з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , солідарно, на користь потерпілого ОСОБА_8 32020 грн. майнової шкоди та 10000 грн. моральної шкоди;

- з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь держави в рівних частках 5932 грн. 64 коп. судових витрат.

Згідно з вироком, обвинувачені визнані винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.
10 жовтня 2017 року приблизно о 10 год. ОСОБА_12 , перебуваючи на вул. Київське Шосе, 92, в м. Полтава, проник до салону автомобіля ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_15 , відкрив капот, звідки таємно викрав акумуляторну батарею вартістю 364 грн. 80 коп.
12 жовтня 2017 року близько 02 год. ОСОБА_12 повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 , у дворі будинку АДРЕСА_4 , шляхом підбору ключа, який отримав від останнього, відчинив водійські двері належного потерпілому ОСОБА_8 автомобіля «ВАЗ-21051», д.н.з. НОМЕР_2 , проник до його салону та намагався запустити двигун.
Після невдалої спроби ОСОБА_12 разом із ОСОБА_13 викотили автомобіль із двору, причепили на буксир до належного останньому автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_11 , та знову намагалися запустити двигун під час буксировки, але це зробити не вдалося.
Після чого ОСОБА_13 поставив на викрадений автомобіль акумуляторну батарею з власного транспортного засобу, а ОСОБА_12 запустив двигун автомобіля та вони відігнали його в гараж по вул. Шилівська в м. Полтава, яким користувався ОСОБА_13 .
В подальшому обвинувачені автомобіль потерпілого ОСОБА_8 розукомплектували на частини, які здали на металобрухт, заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 22020 грн.
В середині жовтня 2017 року, в нічний час, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , проникли до салону автомобіля ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_4 , який належить потерпілому ОСОБА_16 та знаходився на вул. Крамського, 7, в м. Полтава, відкрили капот, і повторно, таємно, викрали акумуляторну батарею та автомагнітолу, заподіявши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2450 грн.
На початку листопада 2017 року, в період часу з 23 год. по 07 год., ОСОБА_12 , перебуваючи між 2 та 3 під`їздами будинку №345 по вул. С. Петлюри в м. Полтава, за попередньою змовою із ОСОБА_11 , шляхом відкриття капоту автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_5 , який належить потерпілому ОСОБА_17 , повторно, таємно, викрали акумуляторну батарею вартістю 708 грн. 10 коп.
В один із днів цього ж місяця в нічний час, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , перебуваючи на вул. Баленка, 2, в м. Полтава, проникли до салону автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_6 , який належить потерпілому ОСОБА_18 , відкрили капот, звідки таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 737 грн. 20 коп.
В листопаді 2017 року, в період часу з 22 год. по 07 год. ці ж обвинувачені за попередньою змовою групою осіб, проникли до автомобіля ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_7 , який належить потерпілому ОСОБА_19 та знаходився на вул. Г. Духова, 5, в м. Полтава, звідки таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 1800 грн.
14 листопада 2017 року близько 20 год. ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , перебуваючи на вул. Коцюбинського, 58, в м. Полтава, проникли до автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_8 , який належить потерпілому ОСОБА_20 , звідки таємно, повторно, викрали ящик з інструментами та магнітолу загальною вартістю 1332 грн. 40 коп.
15 листопада 2017 року приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу будинку №74 по вул. Київське Шосе в м. Полтава, повторно, незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-21013», д.н.з. НОМЕР_9 , який належить потерпілому ОСОБА_21 , спричинивши майнову шкоду в сумі 17940 грн.
В цей же день, він же, приблизно о 03 год. 50 хв., перебуваючи по вул. Джерельна в с. Розсошенці Полтавського району та області, після незаконного заволодіння автомобілем марки «ВАЗ-21013» д.н.з. НОМЕР_9 , шляхом вільного доступу, із цього транспортного засобу таємно, повторно, викрав домкрат гідравлічний, ящик з набором автомобільних ключів та інші речі загальною вартістю 700 грн.
Цього ж дня приблизно о 4 год. 25 хв. ОСОБА_11 дізнався від ОСОБА_12 про вчинення цього злочину та, заздалегідь не обіцяючи, отримав від останнього і зберігав у своєму автомобілі майно, завідомо одержане злочинним шляхом - складові частини автомобіля марки «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_9 .
В кінці листопада 2017 року нічний час обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , перебуваючи на вул. Шведська, 18, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб, проникли до салону автомобіля ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_10 , який належить потерпілому ОСОБА_22 , відкрили капот, звідки таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею та акустичну систему, спричинивши майнову шкоду на загальну суму 2300 грн.
В один із днів цього ж місяця, вони ж, перебуваючи на вул. Театральна, 4/6, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб, проникли до салону автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_11 , який належить потерпілому ОСОБА_23 , звідки таємно, повторно, викрали дві колонки та акустичну полку загальною вартістю 666 грн.39 коп.
В цьому ж місяці близько 03 год. ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , перебуваючи на вул. Коцюбинського, 58, в м. Полтава, таким же способом, таємно, повторно, викрали з автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_12 , який належить потерпілому ОСОБА_7 , акумуляторну батарею вартістю 2500 грн.
В один із днів листопада 2017 року, в період часу з 22 год. по 07 год., вони ж, перебуваючи на вул. Шведська, 18, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб, проникли до салону автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_13 , який належить потерпілому ОСОБА_24 , звідки таємно, повторно, викрали дві колонки та акустичну полку на загальну суму 960 грн. 89 коп.
28 листопада 2017 року близько 02 год., вони ж, за попередньою змовою групою осіб, біля будинку №8 по вул. Горбанівській в с. Розсошенці Полтавського району та області, шляхом демонтажу з автомобіля «ГАЗ-24», д.н.з. НОМЕР_14 , який належить потерпілому ОСОБА_25 , таємно, повторно, викрали два колеса з дисками та гумою вартістю 2106 коп. 84 коп.
На початку грудня 2017 року, в нічний час, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , на вул. П. Юрченка, 3, в м. Полтава, проникли до салону автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_15 , який належить потерпілому ОСОБА_26 , звідки таємно, повторно, викрали магнітолу вартістю 600 грн.
В один із днів цього ж місяця, в період часу з 20 год. по 06 год., вони ж, перебуваючи на вул. Ватутіна, 30/32, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб проникли до салону автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_16 , який належить потерпілому ОСОБА_27 , відкрили капот і таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 1950 грн.
На початку грудня 2017 року, в нічний час, вони ж, перебуваючи на вул. М. Бірюзова, 96, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб, таким же способом з автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_17 , який належить потерпілому ОСОБА_28 , таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 1000 грн.
В один із днів початку грудня 2017 року, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 в АДРЕСА_5 , шляхом демонтажу, з автомобіля «Шкода Октавіа», д.н.з. НОМЕР_18 , який належить потерпілому ОСОБА_29 , таємно, повторно, викрали чотири колеса в зборі вартістю 4516 грн. 32 коп.
На початку цього ж місяця, вони ж, перебуваючи по пров. Шевченка, 11, в м. Полтава, за попередньою змовою групою, проникли до салону автомобіля ГАЗ-330210, д.н.з. НОМЕР_19 , яким користується потерпілий ОСОБА_30 , відкрили капот і таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 1500 грн.
В один із днів початку грудня 2017 року, вони ж, перебуваючи по пров. Спортивний, 1-а, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб, таким же способом, з автомобіля ВАЗ-21011, д.н.з. НОМЕР_20 , який належить потерпілому ОСОБА_31 , таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 1200 грн.
На початку цього ж місяця, вони ж, перебуваючи на вул. М. Бірюзова, 96, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб, таким же способом, з автомобіля DAEWOO Lanos, д.н.з. НОМЕР_21 , який належить потерпілому ОСОБА_32 , таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 1193 грн. 10 коп.
В один із днів початку грудня 2017 року, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , біля будинку №5 по вул. Чураївни в м. Полтава, повторно, таємно, з автомобіля «ГАЗ-24», д.н.з. НОМЕР_22 , який належить потерпілому ОСОБА_33 , викрали 4 колеса з гумою вартістю 2707 грн. 14 коп.
В ніч з 2 на 3 грудня 2017 року, ОСОБА_12 , перебуваючи на вул. Ціолковського, 13, в м. Полтава, проник до салону автомобіля ВАЗ-21051, д.н.з. НОМЕР_23 , який належить потерпілому ОСОБА_34 , відкрив капот і таємно, повторно, викрав акумуляторну батарею вартістю 480 грн.
Наступної ночі ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , поблизу будинку №10 по провулку Петра Ротача в м. Полтава, повторно, таємно, з автомобіля «ГАЗ-3110», д.н.з. НОМЕР_24 , який належить потерпілому ОСОБА_35 , викрали акумуляторну батарею вартістю 354 грн.
В один із днів середини грудня 2017 року, вони ж, перебуваючи на вул. С. Петлюри, 45, в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб, з автомобіля DAEWOO Lanos, д.н.з. НОМЕР_25 , який належить потерпілій ОСОБА_36 , таємно, повторно, викрали акумуляторну батарею вартістю 849 грн. 72 коп.
В один із днів грудня 2017 року, в нічний час, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , біля будинку №16 по вул. Головка в м. Полтава, з автомобіля «ГАЗ-3110», д.н.з. НОМЕР_26 , який належить потерпілому ОСОБА_37 , таємно, повторно, викрали протитуманні фари, ковпаки та інші частини, внаслідок чого заподіяли майнову шкоду на загальну суму 491 грн.
Кримінальне провадження, за виключенням епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_8 , розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить пом`якшити призначене покарання з огляду на щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що має хвору матір, бабусю похилого віку, а також сестру, яка має інвалідність ІІ групи та які потребують його допомоги. Вказує про відшкодування заподіяної шкоди потерпілим шляхом повернення викрадених речей.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки він щиро кається, активно сприяв розкриттю злочинів, працевлаштувався, за місцем роботи характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей. Вказує, що відшкодував шкоду, заподіяну внаслідок вчинення злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить скасувати вирок місцевого суду, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

При цьому стверджує, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обмовили його з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Звертає увагу, що не міг вчинити інкримінований злочин 12 жовтня 2017 року, оскільки 11 жовтня був госпіталізований для проходження стаціонарного лікування до неврологічного відділення КЗ «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни», де проходив курс лікування до 24 жовтня 2017 року, що підтверджується відповідною випискою з медичної карти.

Наголошує, що в суді першої інстанції відмовився давати показання на підставі ст.63 Конституції України.

Вважає недопустимим доказом протокол впізнання за участю свідка ОСОБА_38 з огляду на те, що у вироку місцевий суд не послався як на доказ на показання цього свідка.

Зазначає, що не є належними доказами його винуватості показання свідків ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , які вказали на нього як на особу, яка орендувала гараж в кооперативі «Восход», оскільки цим гаражем користувались також ОСОБА_12 і ОСОБА_11 .

Стверджує, що протокол слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Водночас, зазначає, що має інвалідність ІІІ групи, яку отримав внаслідок бойових дій у 2014 році, є військовим пенсіонером, постійно хворіє, за місцем проживання характеризується позитивно, має родину та міцні соціальні зв`язки.

Стверджує про відсутність в матеріалах провадження доказів на підтвердження заподіяної потерпілому ОСОБА_8 шкоди в розмірі 32020 грн. та просить виключити в вироку вказівку про стягнення з нього на користь потерпілого солідарно майнової та моральної шкоди і залишити позов ОСОБА_8 без розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам обвинувачених внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким засудити:

- ОСОБА_11 за ч.2 ст.185, ст.198, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- ОСОБА_12 за ч.1 та ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі;

- ОСОБА_13 за ч.2 ст.289 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

При цьому зазначає, що місцевим судом залишено поза увагою кількість вчинених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинів, їх тяжкість, а також загальний розмір майнової шкоди.

Звертає увагу на особу ОСОБА_11 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисні злочини проти власності в період іспитового строку, не займається суспільно-корисною працею, заподіяну шкоду не відшкодував.

Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_12 місцевим судом безпідставно застосовано приписи ч.1 ст.69 КК України з огляду на відсутність достатньої кількості пом`якшуючих обставин, які знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

Вказує про помилку суду при врахуванні обставини, що пом`якшує покарання, часткового відшкодування шкоди шляхом повернення майна, оскільки воно було вилучене працівниками поліції під час обшуку.

Стверджує про відсутність у вироку обґрунтування підстав незастосування щодо ОСОБА_13 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вказує, що ОСОБА_13 вчинив тяжкий корисливий злочин, щиро не розкаявся та не вжив заходів для відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить призначити обвинуваченому ОСОБА_12 покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки він визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував заподіяну йому шкоду в повному обсязі. Прохає врахувати, що ОСОБА_12 працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників на підтримання апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_8 про можливість звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням та відсутність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_13 , міркування потерпілого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, думку прокурора, який не підтримав принесену апеляційну скаргу і вважав за можливе звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, покладався на розсуд суду щодо скарги ОСОБА_11 та заперечував проти задоволення вимог ОСОБА_13 , дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин та кваліфікація їх дій в апеляційних скаргах не оспорюються.
Винуватість ОСОБА_13 в незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого ОСОБА_8 підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.
Доводи обвинуваченого про недоведеність його вини є непереконливими.
Так, обвинувачений ОСОБА_13 під час розгляду провадження місцевим судом відмовився давати показання, проте вину визнав та розкаювався у вчиненому.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_13 підтвердив, що 11 жовтня 2017 року розпочав стаціонарне лікування, але в ніч на 12 жовтня, на прохання ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , на власному автомобілі приїхав до будинку АДРЕСА_4 , де в подальшому заволоділи автомобілем ОСОБА_8 .
При цьому ОСОБА_13 сам же і спростував доводи апеляційної скарги про недоведеність обвинувачення через його перебування на лікування та по суті лише не погоджувався з окремими деталями викладених у вироку обставин вчинення злочину за попередньою змовою з ОСОБА_12 і в присутності свідка ОСОБА_11 .
Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови пленуму №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснив, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Сам ОСОБА_12 в судовому засіданні в подробицях розповів про заволодіння автомобілем «ВАЗ-21051», д.н.з. НОМЕР_2 , та про роль кожного із співучасників злочину.
Такі показання є стабільними і послідовними та підтверджуються протоколом слідчого експерименту з його участю, протоколом впізнання від 8 січня 2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_41 впізнав за фотознімком ОСОБА_13 як особу, яка пропонувала придбати коробку передач автомобіля ВАЗ, а також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_40 та ОСОБА_39 (т.4 а.с.32-39, т.3 а.с. 238-240).
Доводи про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_12 не ґрунтуються на вимогах закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідча дія проведена у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, з участю обвинуваченого, його захисника та понятих і зафіксована за допомогою відеозапису.
За її результатами складений відповідний протокол з додатками, в якому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту (т.4 а.с.32-39).
При цьому зауважень щодо проведення слідчої дії від учасників не надходило.
Місцевим судом не було встановлено підстав, передбачених ст.87 КПК України, для визнання цього доказу недопустимим. Не містить таких даних і апеляційна скарга.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не посилався як на доказ на показання свідка ОСОБА_38 , оскільки він не був допитаний під час судового розгляду кримінального провадження.
Та обставина, що гаражем, в якому після викрадення був розібраний на частини автомобіль потерпілого ОСОБА_8 , крім ОСОБА_13 користувались також ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , не спростовує висновків суду про доведеність вини обвинувачених.
Жодних об`єктивних даних про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обмовили ОСОБА_13 з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого злочину, правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.289 КК України та належним чином мотивував своє рішення.
Призначене усім обвинуваченим покарання відповідає вимогам ст.65, ст.50 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання та безпідставного застосування ст.69 КК України є непереконливими.
Приписами ч.1 ст.69 КК України та п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачена можливість призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.2 вказаної постанови, суди повинні призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Як убачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_12 щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду та просив вибачення за свою протиправну поведінку.
Враховуючи визнання вини та щире каяття ОСОБА_13 в суді першої інстанції, наявність у нього інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позитивні характеристики, незадовільний стан здоров`я та міцні соціальні зв`язки, з огляду на особу ОСОБА_12 , який має сім`ю та на утриманні двох неповнолітніх дітей, працював, позитивно характеризується, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_12 і ОСОБА_13 основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України.
Крім того, суд дотримався приписів ч.2 ст.69 КК України та на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, не призначав додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, та належним чином вмотивував таке рішення.
З огляду на значну кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_12 , з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_7 , який заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання та зазначав про те, що шкода йому не відшкодована, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України.
Доводи ОСОБА_11 про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком при призначенні покарання на підставі ст.71 КК України суперечать вимогам закону.
Згідно з ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.26 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
З огляду на особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має ряд непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знову вчинив ряд крадіжок в період іспитового строку, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_13 про необхідність виключення з вироку вказівки про стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_8 солідарно майнової та моральної шкоди суперечать вимогам закону.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Визнаючи ОСОБА_13 винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом та задовольняючи цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення шкоди, місцевий суд дотримався вимог закону і обґрунтовано взяв до уваги висновок судового експерта №16 від 24 січня 2018 року про ринкову вартість знищеного обвинуваченими автомобіля ВАЗ-21051, д.н.з. НОМЕР_2 , яка складала 22020 грн. та вартість майна (10000 грн.) потерпілого, яке знаходилося в багажному відділенні цього транспортного засобу під час викрадення.
При цьому колегія суддів враховує, що наявність майна в автомобілі потерпілого на час заволодіння та його вартість обвинуваченим ОСОБА_12 не оспорюється. Більше того, потерпілий ОСОБА_8 повідомив суду, що шкода відшкодована повністю.
За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог обвинуваченого ОСОБА_13 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційні скарги всіх обвинувачених, потерпілого ОСОБА_8 та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 15 листопада 2018 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених, прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4