ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8222/19
провадження № 1-кп/753/1286/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000056 від 08.04.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, солдата, старшого кулеметника 1 відділення 1 взводу роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення (змішаного) військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , призваний 20.11.2017 року на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 22.11.2017 №243 солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової строкової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 14.06.2018 №122 солдат ОСОБА_5 зарахований на військову службу за контрактом та призначений на посаду старшого кулеметника 1 відділення 1 взводу роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення (змішаного).

Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу відповідно до вимог ст. ст. 11, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV (далі - Статутів), Закону України «Про національну гвардію України», ОСОБА_5 повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства України, 27.03.2019 ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вирішив стати на злочинний шлях та не з`явитись вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 27.03.2019 о 08 год. 00 хв., солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, без поважних на те причин та без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки в цей період не виконував, часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

09.04.2019 солдата ОСОБА_5 , у військовій прокуратурі ІНФОРМАЦІЯ_3 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

У період ухилення від виконання своїх службових обов`язків з 27.03.2019 08 год. 00 хв. до 09.04.2019 19 год. 02 хв., солдат ОСОБА_5 перебував за межами військової частини, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_5 здійснив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто скоїв злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно без поважних причин в період часу з 27.03.2019 08 год. 00 хв. до 09.04.2019 19 год. 02 хв. без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників перебував за межами військової частини НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд, ухиляючись від військової служби. У скоєному щиро покаявся.

02 травня 2019 року між обвинуваченими ОСОБА_5 за участю його захисника ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до положень ст. 472 КПК України.
Відповідно до укладеної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. В угоді зазначено, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні.
Укладеною угодою узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК Украни у виді арешту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 строком 2 місяці.
Розглядаючи в порядку ч.3 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. В силу положень даної статті - якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,за викладених в обвинувальному акті обставин.Таким чином, суд вважає доведеним вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
Судом встановлено, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, від якого потерпілих немає.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, яке буде до нього застосовано у разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67, 69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризуються позитивно, а також обставин, що пом`якшують покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу .

Ураховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку про те, що при призначенні покарання за ч.4 ст. 407 КК України обвинуваченому слід застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України шляхом призначення іншого покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, у виді арешту.

Аналіз наведених обставин та положень закону дозволяє суду зробити висновок про те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди та ухвалення вироку на підставі угоди.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ч.3 ст. 314, 373, 376, 475 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 02 травня 2019 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 .

Визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченогоч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 /два/ місяці з утриманням на гауптвахті.

Строк відбуття покарання обчислювати з 09.04.2019 р.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 до набрання вироком законної - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва з підстав, передбачених ст. 394 КПК України протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1