ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6532/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/83/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2018 року,-

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23 серпня 2018 року Дарницьким районним судом м.Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та обов`язками відповідно до ст. 76 КК України,-

визнаний винним та засуджений за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене за даним вироком, більш суворим, що призначено за попереднім вироком Дарницького районного суду м.Києва від 23 серпня 2018 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановлено 2 (два) роки іспитового строку.

Зобов`язано ОСОБА_7 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вироком суду, у ОСОБА_7 , який 25 лютого 2016 року близько 14 години 40 хвилин перебував у приміщенні супермаркету «Сільпо», що по вул. Живова, 15а в м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 25 лютого 2016 року близько 14 годин 40 хвилин, перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сільпо», що по вул. Живова, 15а в м. Тернополі, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно з корисливих мотивів намагався викрасти із полиць з товарами даного магазину товарно-матеріальні цінності, вартістю 1701,94 грн., а саме: цукерки «Ferrero Collection» 359,2 г вартістю 333,32 грн., цукерки «Ferrero Collection» 269,4 г в кількості 5 штук вартістю 246,20 грн. за кожну, цукерки «Ferrero Collection» 172,2 г вартістю 137,62 грн., які сховав у рюкзак, який мав із собою, та пройшов повз касу, при цьому не розрахувався за товар, та направився до виходу із магазину «Сільпо».

Однак, ОСОБА_7 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході із супермаркету «Сільпо», що знаходиться за адресою: вул. Живова, 15а, в м. Тернополі, з викраденими товарами був затриманий працівником охорони супермаркету.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, призначити йому покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт та на підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Дарницького районного суду м.Києва від 23 серпня 2018 року, щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В обґрунтування вказаних вимог посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та неврахування роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінальних покарань.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_8 апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу прокурора, просить вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, суд вірно взяв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, проте врахував пом`якшуючі обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та при відсутності обставин, що обтяжують покарання, правильно призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України, у виді громадських робіт, вмотивувавши прийняте рішення.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд порушив вимоги ч.4 ст. 70 КК України і не врахував роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, відповідно до яких у випадках, коли особа, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 було засуджено вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до трьох років обмеження волі та звільнено на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Злочин, передбачений ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_7 засуджено у цій справі до покарання, яке належить виконувати реально, вчинено ним 25 лютого 2016 року, тобто до постановлення щодо нього вироку у першій справі.

За таких обставин, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України не повинен був застосовувати принцип поглинення покарань, оскільки в такому випадку два вироки щодо ОСОБА_7 мають виконуватися самостійно.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 слід змінити виключити з цього вироку рішення суду про поглинення покарань, вважати його засудженим до покарання за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України та до покарання, визначеного йому за попереднім вироком, які належить виконувати самостійно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2018 року в частині призначення покарання змінити, виключити з цього вироку рішення суду про поглинення покарань за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року та цим вироком.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт і на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання, призначене за цим вироком та покарання, призначене йому вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року, виконувати самостійно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи