Дата документу 26.12.2018 Справа № 317/3339/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/772/18
Єдиний унікальний № 317/3339/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Дніпро, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого 22.02.2010 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ст. 115 ч.2 п.7, 12 КК України до 13 років позбавлення волі, ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05.02.2016 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано строк тримання під вартою з 08.09.2009 року по 01.06.2010 року із розрахунку одому дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор зазначену ухвалу вважає незаконно, необґрунтованою та невмотивованою. Всупереч вимогам ст. 6 КВК України, суд в ухвалі не навів жодної з обставин, що свідчили б про те, що виправлення засудженого ОСОБА_6 потягло такі позитивні зміни в його особистості, що створили у нього готовність до скерованої право слухняної поведінки. Суд також не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_6 з травня по вересень не працював і не залучався до суспільно-корисної роботи. Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення з дільниці соціальної реабілітації засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, захисника та засудженого, які вважали судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання адміністрації Біленьківської виправної колонії № 99 про умовно-дострокове звільнення з дільниці соціальної реабілітації засудженого ОСОБА_6 , мотивоване тим, що ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.09.2009 року. Під час тримання в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань(№4)» та у державній установі «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.
В державній установі «Біленьківська виправна колонія(№99)» відбуває покарання з 25.08.2010 року, характеризується позитивно, порушень режиму відбування не допускає. Стягнень не має. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався дев`ять раз правами начальника відділення СПС.
Був працевлаштований в їдальні засуджених різноробочим. До виконання своїх обов`язків відносився сумлінно. Вказані завдання виконував вчасно. Приймав участь у проведенні ремонтних робіт в приміщеннях їдальні засуджених, також приймав участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі.
З 28.04.2016 року відбуває покарання на дільниці соціальної реабілітації державної установи Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується позитивно. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає. Стягнень не має. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався один раз правами начальника відділення та десять разів правами начальника установи.
Працевлаштований на дільниці соціальної реабілітації різноробочим. До виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно. Вказані завдання виконує якісно та в строк. Приймає участь у проведенні ремонтних робіт в приміщеннях ДСР, також приймає активну участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі.
За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у програмах диференційованого - виховного впливу «Підготовка до звільнення». Приймає участь у самодіяльній організації засуджених, а саме «Санітарно-побутова» секція. На заходи індивідуально - виховного характеру реагує позитивно.
У скоєному злочині вину визнає повністю, розкаюється.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання, вказав, що на переконання суду поведінка засудженого протягом часу відбування покарання у достатній мірі була стабільно позитивною та активною, а тому подання адміністрації є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, зважаючи на те, що згідно поданих та перевірених у судовому засіданні доказів слідує, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на звільнення його від відбуття покарання умовно-достроково з дільниці соціальної реабілітації на строк, який залишився.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_6 відбув.
Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.09.2009 року. З 25.08.2010 року відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії (№ 99), характеризується позитивно, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, стягнень не має, за сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався один раз правами начальника відділення та десять разів правами начальника установи. У відношенні до персоналу установи грубості не проявляє. На виробництві установи працевлаштований різноробочим. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для самостійного їх виконання. Сумлінно ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. Дотримується вимог пожежної безпеки. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, відвідує бібліотеку. Провину у скоєному злочині визнає, розкаюється.

Зважаючи на ці та інші, передбачені законом умови, позицію представника виправної колонії, суд дійшов висновку про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання. Розгляд справи проведено з додержанням порядку, встановленого процесуальним законом, - за участю прокурора, представника виправної колонії та засудженого. Зазначені обставини у апеляційній скарзі не оскаржуються, фактично їм тільки надається інше трактування, але при цьому прокурором не наводяться вагомі та переконливі аргументи, які б вказували на неправильне застосування судом матеріального закону чи порушення процедури розгляду провадження.

Доводи прокурора про те, що районний суд в ухвалі не навів жодної з обставин, що свідчили б про те, що виправлення засудженого ОСОБА_6 потягло такі позитивні зміни в його особистості, що створили у нього готовність до скерованої право слухняної поведінки, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Засуджений ОСОБА_6 характеризується позитивно, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, стягнень не має, за сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався один раз правами начальника відділення та десять разів правами начальника установи. У відношенні до персоналу установи грубості не проявляє. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для самостійного їх виконання. Дотримується вимог пожежної безпеки. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, відвідує бібліотеку. Провину у скоєному злочині визнає, розкаюється.

Необґрунтованими є доводи прокурора і про те, що суд не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_6 з травня по вересень не працював і не залучався до суспільно-корисної роботи, оскільки встановлено, що засуджений ОСОБА_6 на виробництві установи працевлаштований різноробочим, сумлінно ставиться до виконання робіт із благоустрою установи.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою довів своє виправлення, а тому апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: