йСправа № 304/1677/18 Провадження № 1-кс/304/669/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 05 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 05 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про накладення арешту на автомобіль марки «PEUGEOT 605», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , та залишити його на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового тримання Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області за адресою: м. Перечин, вул. Ужгородська, №37 Закарпатської області. Клопотання мотивує тим, що 04 грудня 2018 року о 17.38 год. до Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 04 грудня 2018 року о 17.37 год. по вул. Ужанській у м. Перечин, навпроти автовокзалу, автомобіль марки «Пежо 605» здійснив наїзд на його дружину ОСОБА_6 , 1971 року народження, яка переходила вулицю. Заявник: ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_2 . Виїздом СОГ встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, керуючи автомобілем марки «Пежо 605», д/н НОМЕР_1 по вул. Ужанській у м. Перечин, біля автостанції, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила дорогу з ліва на право від автомобіля та вдарилася в бокове дзеркало. ОСОБА_6 зверталась за медичною допомогою з діагнозом: забій м`яких тканин правої гомілки, ситуаційний невроз, після надання допомоги відпущена додому, водій тверезий, автомобіль поміщено на спеціальний майданчик Перечинського ВП. За даним фактом розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 05 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди було оглянуто транспортний засіб, на якому було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, а саме автомобіль марки «PEUGEOT 605», номерний знак НОМЕР_1 , після чого його було поміщено на майданчик тимчасового тримання Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області за адресою: м. Перечин, вул. Ужгородська, №37 Закарпатської області. Вищевказаний транспортний засіб відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 . Оскільки для здобуття доказів, а саме встановлення винної у даній дорожньо-транспортній пригоді особи необхідно провести ряд слідчих дій, а саме призначити та провести експертизу технічного стану транспортного засобу, провести відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди, а також провести інші слідчі дії, необхідність яких виникне в ході досудового розслідування, необхідно накласти арешт на автомобіль, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

У судове засідання прокурор ОСОБА_8 не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, просить таке задовольнити з можливістю передати автомобіль на відповідальне зберігання його законному володільцю. Також не заперечив проти незастосування технічних засобів фіксування при розгляді вказаного клопотання і визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Старший слідчий СВ ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить у зв`язку зі значною завантаженістю розглянути клопотання про арешт майна у його відсутності та задовольнити таке, не заперечує щодо незастосування технічних засобів фіксування під час розгляду даного клопотання та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними.

У судове засідання власник майна ОСОБА_5 не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить розглянути таке без його участі, проти задоволення даного клопотання не заперечую, однак з метою не порушення прав власника майна, як законного володільця транспортного засобу, а також враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, просить передати автомобіль марки «Пежо 605», д.н.з. НОМЕР_1 йому на відповідальне зберігання під розписку, оскільки він працює у службі таксі і такий необхідний йому для заробітку коштів. Наслідки кримінальної відповідальності, передбачені ст. 388 КК України, йому повністю зрозумілі і він зобов`язується негайно надавати даний автомобіль для проведення слідчих дій за першою вимогою слідчого.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 04 грудня 2018 року о 17.38 год. до Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 04 грудня 2018 року о 17.37 год. по вул. Ужанській у м. Перечин, навпроти автовокзалу, автомобіль марки «Пежо 605» здійснив наїзд на його дружину ОСОБА_6 , 1971 року народження, яка переходила вулицю. Заявник: ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_2 . Виїздом СОГ встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, керуючи автомобілем марки «Пежо 605», д/н НОМЕР_1 по вул. Ужанській у м. Перечин, біля автостанції, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила дорогу з ліва на право від автомобіля та вдарилася в бокове дзеркало. ОСОБА_6 зверталась за медичною допомогою з діагнозом: забій м`яких тканин правої гомілки, ситуаційний невроз, після надання допомоги відпущена додому, водій тверезий, автомобіль поміщено на спеціальний майданчик Перечинського ВП.

Також із наданих матеріалів вбачається, що дану подію 05 грудня 2018 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер №0000491 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000491 від 07 грудня 2018 року.

Разом з цим з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 грудня 2018 року вбачається, що по закінченні огляду транспортний засіб марки «PEUGEOT 605», д/н НОМЕР_1 , 1991 року випуску, направлено на майданчик тимчасового утримання Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно слід задовольнити, передавши при цьому транспортний засіб на відповідальне зберігання його власнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 05 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «PEUGEOT 605», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Арештований автомобіль марки «PEUGEOT 605», номерний знак НОМЕР_1 передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , забезпечивши слідчому у разі необхідності доступ до вказаного транспортного засобу.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1