Справа № 621/935/18
Пр. № 1-кп/621/156/18
Вирок
Іменем України
04 грудня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження з боку обвинувачення:

прокурора - ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві Харківської області кримінальне провадження відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Таранівка, Зміївського району, Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: вироком Зміївського районного суду Харківської області від 15.02.2001 року за ч.2 ст.140 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.08.2004 року за ч.3 ст.185, ст.304, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, 31.07.2008 року звільнений від відбування покарання; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 25.10.2011 року за ч.3 ст.357 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 19.04.2012 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 , ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, 28.01.2016 року звільнений від відбування покарання,-
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ,

встановив:

ОСОБА_4 маючи не зняту та непогашену судимість за злочини, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин.

Так, на початку березня 2018 року , більш точної дати та часу в ході судового розслідування встановити не надалося за можливе, перебуваючи на території садового товариства «Веселка», розташованого в с.Таранівка Зміївського району Харківської області у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 прибув до неогородженої ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що його злочинні дії нікім помічені не будуть, таємно повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, маючи намір на викрадення, відірвав металеві листи з алюмінію із зовнішньої частини будинку (стін та даху), які помістив до двох полімерних мішків та залишив поблизу вищезазначеного будинку.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, ОСОБА_4 разом з Амірханові Хвіча через декілька днів повернувся до території домоволодіння АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою та ввівши в оману і запевнивши ОСОБА_5 , що викрадене майно , а самелом алюмінію загальною вагою 16,2 кг., належить саме ОСОБА_4 , не маючи корисливого мотиву та не усвідомлюючи наслідків, Амірханові допоміг ОСОБА_4 перенести за адресою АДРЕСА_3 для реалізації з метою отримання грошових коштів.

Заволодівши викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду, згідно експертизи №5872 на суму 453, 60 грн.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи, на підставі яких йому пред`явлено обвинувачення. Пояснив про обставини справи як викладено вище у вироку. Цивільний позов визнав.
Враховуючи, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, а також винуватості обвинувачених у вчиненні злочину.
Вина обвинуваченого у скоєнні вище зазначеного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 відноситься до злочину середньої тяжкості.
Згідно висновку досудової доповіді Зміївського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Харківській області ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 є високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінено як середній.
Вивченням особи ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше судимий, має не зняту та непогашену судимість за злочини, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
При призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особу винуватого, а також висновок органу пробації, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, а менш суворі види покарання будуть недостатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо міри запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що ОСОБА_4 засуджується до покарання у виді позбавлення волі реально. Тому враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечує запобігання спробам ОСОБА_4 переховуватись від суду, суд застосовує до нього до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27).
За правилами ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 04 грудня 2018 року до набранням цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення судових експертиз за цим кримінальним провадженням.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судовим розглядом встановлено, що діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинена майнова шкода на суму 453,60 грн., розмір якої підтверджується даними висновку товарознавчої експертизи № 5872 від 23.03.2018.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 1166 ЦК України, передбачає прямий зв`язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи.
Як вбачається з зберігальної розписки, ОСОБА_6 отримав від працівників поліції на відповідальне зберігання лом алюмінію вагою 16,2 кг.
Таким чином, майно, яке було викрадене ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 повернено у повному обсязі, тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає доведеним, що у зв`язку із неправомірними злочинними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_6 дійсно зазнав душевних страждань. Крім того, враховується характер злочину та його негативні наслідки для позивача.
Таким чином, з урахуванням ст.ст.23, 1167 ЦК України, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд виходячи із засад розумності виваженості та справедливості визначає розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_6 в сумі 3 500 грн. Отже, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.349, 368-374 КПК України суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: два полімерних мішка з вмістом лому алюмінію, загальною вагою 16,2 кг., які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 , вважати повернутими законому володільцю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 5872 від 23.03.2018 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп..
Обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27) до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 04 грудня 2018 року, тобто з моменту його взяття під варту.
За правилами ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 04 грудня 2018 року до набранням цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ) моральну шкоду в розмірі 3500 грн. ( три тисячі п`ятсот) 00 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя