МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/945/17
Провадження №1-в/480/26/19
Ухвала
Іменем України

20 березня 2019 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання начальника Миколаївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_3 ,
встановив:
ОСОБА_3 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.362, ч.3 ст.191, ч.3 ст.362, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.191 КК України штраф у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн без позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій; за ч.1 ст.362 КК України штраф, у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн; за ч.3 ст.191 КК України 3 (три) роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік; за ч.3 ст.362 КК України 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік; за ч.1 ст.358 КК України штраф у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн; за ч.3 ст.358 КК України 1 (один) рік обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України штраф у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

На підставі ч.1 ст.70, п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання основних та повного складання додаткових призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки підлягало реальному виконанню.

На підставі ч.3 ст.72 КК України призначене ОСОБА_3 основне покарання у виді штрафів виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2016 року вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року відносно ОСОБА_3 в частині призначення основного покарання за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України змінено.

ОСОБА_3 вважається засудженою за ч.1 ст.191 КК України до штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн, без позбавлення права обіймати посади, повязані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій; ч.1 ст.362 КК України до штрафу, у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн; ч.3 ст.191 КК України до 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, повёязані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 1 (один) рік; ч.3 ст.362 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 1 (один) рік; ч.1 ст.358 КК України до штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн; ч.3 ст.358 КК України до 1 (одного) року обмеження волі; ч.4 ст.358 КК України до штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого основного покарання більш суворим та повного складання додаткових призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 вважається звільненою від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки з покладенням обов`язків, відповідно до ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
19 листопада 2018 року вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.362, ч.3 ст.191, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено їй покарання: за ч.1 ст.191 КК України штраф у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн., без позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій; за ч.1 ст.362 КК України штраф, у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн; за ч.3 ст.191 КК України 3 (три) роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік; за ч.1 ст.358 КК України штраф у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн; за ч.4 ст.358 КК України штраф у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (рік) підлягало реальному виконанню.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2018 року набрав законної сили 20 грудня 2018 року.
10 січня 2019 року начальник Миколаївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області звернувся до суду з поданням про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_3 та визначення остаточного покарання ОСОБА_3 за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року та вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2018 року.
Обґрунтовуючи подання начальник органу пробації посилається на те, що у вступній частині вироку Микоаївського районного суду Миколаївської області від 19.11.2018 року вказано про те, що ОСОБА_3 не судима в силу ст. 89 КК України і у резолютивній частині вироку відсутні відомості про наслідки відбування ОСОБА_3 покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.04.2016 року та не встановлено порядок виконання покарань.
Також, орган пробації вказує і на те, що станом на 28.12.2018 року питання щодо звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.04.2016 року не вирішувалося у зв`язку з тим, що під час відбування ОСОБА_3 іспитового строку, а саме: 01.06.2017 року, 07.06.2017 року у відношення засудженої ОСОБА_3 . СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530 та за № 0000535 за ч.3 ст.191, ч.1 ст.362 КК України.
Представник органу пробації в судове засідання не з`явився. При цьому, 04.03.2019 року надав на адресу суду заяву про розгляд подання без його участі; подання підтримав.
Прокурор у судове засідання не з`явився.
Засуджена ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася.
Дослідивши поданна та матеріали, додані до нього, суд дійшов до наступного.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Згідно з положеннями п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Так, з вступної частини вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судима в силу ст. 89 КК України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.
Відповідно до вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року, під час якого розглядалося кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2015 року за № 0001003, ОСОБА_3 засуджено за вчинення нею 07.08.2015 року, 11.08.2015 року, 31.08.2015 року злочинів.
У той час, як відповідно до вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2018 року, під час якого розглядалися кримінальні провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 жовтня 2015 року за № 0001198 та 01 червня 2017 року за № 0000530, ОСОБА_3 засуджено за вчинення нею 28.02.2014 року, 04.03.2014 року, в період часу з 05.02.2014 року по 19.08.2015 року; в період часу з 14.05.2015 року по 30.06.2015 року; в період часу з 18.06.2014 року по 20.07.2015 року; в період часу з 29.10.2014 року по 26.08.2015 року; в період часу з 21.11.2014 по 25.11.2014 року; в період часу з 27.11.2014 року по 01.09.2015 року; в період часу з 26.12.2014 року по 12.08.2015 року; в період часу з 22.01.2015 року по 12.08.2015 року; 29.01.2015 року; в період часу з 14.05.2015 року по 11.08.2015 року;03.03.2015 року;в період часу з 29.05.2015 року по 16.06.2015 року;в періодчасу з 10.06.2015 року по 11.08.2015 року; в період часу з 11.06.2015 року по 12.08.2015 року; в період часу з 19.06.2015 року по 21.08.2015 року; в період часу з 02.07.2015 року по 19.08.2015 року; в період часу з 15.07.2015 року по 14.08.2015 року; 07.08.2015 року; 07.08.2015 року; 11.08.2015 року; 11.08.2015 року; 11.08.2015; 12.08.2015; 12.08.2015 року; 13.08.2015 року; 14.08.2015 року; 14.08.2015 року; 17.08.2015 року; 18.08.2015 року; 21.08.2015 року; 21.08.2015 року; 21.08.2015 року; 25.08.2015 року, злочинів.
Отже, вказані у вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2018 року злочини вчинені до постановлення 13 квітня 2016 року вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області.
Відомостей щодо скасування рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку до подання не додано.
За таких обставин, суд вважає, що на час постановлення 19 листопада 2018 року вироку Миколаївським районним судом Миколаївської області судимість ОСОБА_3 за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області погашена на підставі п.1 ч.1 ст.89 КК України, а отже подання про визначення остаточного покарання за наявності кількох вироків є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:
Відмовити у задоволенні подання начальника Миколаївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_3 ,
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1

20.03.2019