КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на об`єкт нерухомого майна (комплекс приміщень чотирьохповерхової будівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_6 ) з забороною розпоряджатися та користуватися цим майно.
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.
В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_5 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Апелянт вважає арешт майна необґрунтованим, так як у справі відсутні обставини з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, на думку представника, ні доводи клопотання прокурора, ні додані до нього матеріали не містять відомостей які б вказували на відповідність арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України. Наявність постанови про визнання об`єкту нерухомості речовим доказом, згідно доводів апеляційної скарги, не є достатнім для висновку про наявність у нього ознак ст. 98 КПК України. Також, апелянт зазначає, що слідчим суддею жодним чином не вмотивовано заборону користуватися та розпоряджатися майном та стверджує, що це негативно вплине на підприємницьку діяльність ОСОБА_6 . Крім того, на думку апелянта, прокурором не доведено обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Посилається адвокат і на своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, оскільки розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення ОСОБА_6 та його представника, а копію постановленого судом рішення вони отримали 05 грудня 2018 року.
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення його власника та представника, а копію постановленого судом рішення адвокат ОСОБА_5 отримав 05 грудня 2018 року (а.с. 83), колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України погоджується з доводами апелянта про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді.
Що стосується посилань представника на незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
При цьому, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Так, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003689 від 14 листопада 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження прокурор звернувся з клопотанням про арешт об`єкта нерухомого майна (комплекс приміщень чотирьохповерхової будівлі, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградська, 112/40, які належать ОСОБА_6 ) з метою збереження речових доказів.
Задовольняючи подане клопотання, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, в ході досудового розслідування було встановлено, що службові особи Департаменту містобудування та архітектури, Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації, Департаменту ДАБІ міста Києва, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної виголи для себе, в супереч інтересам служби, умисно, за попередньою змовою з невстановленими особами, не маючи на те законних підстав, видають дозвільні документи (декларації про початок виконання будівельних робіт, про готовність до експлуатації, містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок, тощо) для юридичних і фізичних осіб, які є замовниками об`єктів будівництва у місті Києві, що спричинило тяжкі наслідки.
Також, було встановлено, що змовник будівництва ОСОБА_6 , з метою уникнення сплати пайової участі у розвитку інженерної інфраструктури міста Києва, подав до органів ДАБІ підроблену декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція приміщень індивідуального житлового будинку, під приміщення готелю та кафе по АДРЕСА_1 , в частині сплати пайового внеску, чим спричинено бюджету міста Києва збитку в розмірі 600 тис. грн.
Постановою прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 від 16 серпня 2018 року, вказаний об`єкт нерухомості визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003689.
Розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав накладення арешту на майно, оскільки сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 , може бути об`єктом кримінально протиправних дій, або містить відомості і факти, що можуть використані як доказ обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні № 0003689, а відтак стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Доводи апелянта про незаконність постанови прокурора про визнання майна речовим доказом не підтверджуються матеріалами провадження.
Також є безпідставними і посилання представника на відсутність обґрунтованої підозри. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів чи інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у ймовірності вчинення кримінального правопорушення.

Такі фактичні дані містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, в зв`язку з чим, підозра про ймовірність вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, за викладених у клопотанні обставин, прокурором доведена та сумніву у суду щодо їх достатності не викликала.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на об`єкт нерухомості (комплекс приміщень чотирьохповерхової будівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_6 ) з забороною розпоряджатися та користуватися цим майно, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/616/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1