ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року
м. Київ

справа № 222/1196/16-к
провадження № 51-5806км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Володарського районного суду Донецької області від 2 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 січня 2018 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
виправданого через недоведеність вчинення ним злочину, передбаченого частиною 1 статті 213 Кримінального кодексу України (далі КК).

Обставини справи

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 213 КК, а саме у прийомі брухту чорних металів фізичною особою, відомості про яку не включено до переліку суб`єктів господарювання, організації незаконного пункту прийому металобрухту.
Обвинувачення стверджувало, що ОСОБА_6 , не будучі суб`єктом підприємницької діяльності та не маючи відповідних дозволів на здійснення операцій із брухтом чорних металів, із жовтня 2015 року по 16 березня 2016 року на АДРЕСА_2 здійснював незаконний прийом металобрухту за ціною 1,50 грн за кілограм та зберігав для подальшого збуту. Зокрема прийняв побутовий брухт чорного металу:
в лютому 2016 року від ОСОБА_7 вагою 100 кг на загальну суму 150 грн;
у березні 2016 року від ОСОБА_8 вагою 33 кг на загальну суму 50 грн.
2. Володарський районний суд Донецької області вироком від 2 червня 2017 року виправдав ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
3. Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 22 січня 2018 року цей вирок залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги

4. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5. Прокурор посилається на те, що суд визнав недоведеним пред`явлене обвинувачення через те, що безпідставно визнав недопустимими низку доказів:
- протокол обшуку від 16 березня 2016 року;
- зошити, вилучені під час обшуку;
- показання свідків.
6. На думку сторони обвинувачення, апеляційний суд не здійснив належної правової оцінки доводів прокурора в апеляційній скарзі та не навів підстав на їх спростування, чим порушив вимоги 2 другої статті 419 КПК
Позиції учасників касаційного розгляду
7. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
8. У судовому засіданні прокурор підтримала касаційні вимоги сторони обвинувачення.
Оцінка Суду
9. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі та доповненнях доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.
10. Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
11. Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог частини 1 статті 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
12. Відповідно до статті 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.
13. За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, керуючись якими суд відкидає докази обвинувачення.
14. В силу частини 3 статті 62 Конституції України, положень статті 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.
15. Перевірка доказів на їх допустимість є важливою гарантією забезпечення прав і свобод людини у кримінальному провадженні.
16. Згідно з частиною 2 статті 92 КПК обов`язок доказування допустимості доказів покладено на сторону, що їх подає. За частинами 1 та 3 статті 22 КПК кримінальне провадження передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій засобами, передбаченими цим Кодексом, а функції державного обвинувачення, захисту й судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
17. Суд зазначає, що відповідно до статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 87 КПК докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.
18. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, ретельно перевірив на відповідність вимогам кримінального процесуального закону надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
19. При цьому суд першої інстанції навів детальні мотиви, виходячи з яких, він відкинув докази, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_6 , у тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі.
20. Зокрема, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 16 березня 2016 року, пославшись на показання понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які у ході допиту повідомили, що всупереч вимогам частин 3, 7 статті 223 КПК слідчу дію було розпочато до прибуття ОСОБА_6 , вони не заходили на територію, де проводився обшук, металобрухт при них не зважувався.
21. При цьому Суд зауважує, що при проведенні слідчих дій участь понятих є гарантією правильного відображення обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, у процесуальних документах.
22. Тому колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги вказаного доказу, встановивши, що його було здобуто з порушенням вимог кримінального процесуального закону, адже обшук фактично проводився без участі понятих, а тому відомості, викладені у протоколі, викликають сумніви в їх достовірності.
23. Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав недопустимими доказами протоколи огляду від 17-го і 18 червня 2016 року, постанову про залучення речових доказів від 18 червня 2016 року, серед яких вилучені під час обшуку зошити, на які в касаційній скарзі вказує прокурор, пославшись на те, що вони є доказами, похідними від результатів процесуальної дії, проведеної з порушенням вимог КПК. Суд також послався на те, що походження долучених до кримінального провадження зошитів неможливо встановити виходячи з доказів, наданих стороною обвинувачення.
24. Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неналежність показань, даних у судовому засіданні свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , жоден з яких не підтвердив фактів, які би свідчили про організацію ОСОБА_6 незаконного пункту прийому металобрухту. Такий висновок повною мірою узгоджується з вимогами статті 96 КПК. Крім того, показання свідків, на які посилалася сторона обвинувачення, могли мали значення для доведення винуватості ОСОБА_6 лише в сукупності із протоколами обшуку та огляду. Тому твердження прокурора про те, що суди не дали належної оцінки показанням свідків, є необгрунтованим, оскільки оцінка дається доказам у їх сукупності, а не кожному окрему.
25. Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, апеляційний суд не встановив, а доводи прокурора, викладені в апеляції та аналогічні доводи у касаційних скаргах, визнав неспроможними, навівши обґрунтування свого рішення, з чим погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Володарського районного суду Донецької області від 2 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3