Провадження № 1-кс/161/9425/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Луцьк

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань скаргу заявника - потерпілого ОСОБА_3 на постанову прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання від 24 жовтня 2018 року та зобов`язання вчинити дії,

за участю заявника потерпілого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2018 року до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 надійшла скарга заявника - потерпілого ОСОБА_3 на постанову прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання від 24 жовтня 2018 року та зобов`язання вчинити дії.

Свою скаргу заявник - потерпілий ОСОБА_3 мотивує тим, що 17 жовтня 2018 року він надіслав до Луцької місцевої прокуратури рекомендованим листом клопотання про проведення процесуальних дій, яке, згідно з даними поштового зв`язку "Укрпошта" вручене за довіреністю 19 жовтня 2018 року. 30 жовтня 2018 року на особистому прийомі у прокурора ОСОБА_4 ним отримано копію постанови про відмову у задоволенні клопотання від 24 жовтня 2018 року, так як засобами зв`язку остання не надходила. З даною постановою не погоджується та вважає її незаконною, оскільки, в поданому клопотанні він вказував на численні факти порушень службових осіб під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000794 від 01 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України та просив вжити заходів щодо усунення порушень вимог законодавства під час проведення досудового розслідування, ініціювати перед керівником Луцької місцевої прокуратури чи його заступниками питання про доручення проведення досудового розслідування СУ ГУНП у Волинській області, внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей службовою особою - слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області до протоколу огляду предмета від 01 серпня 2018 року, крім того, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, за фактом невиконання ухвал суду службовими особами Луцького ВП ГУНП у Волинській області, а тому просить суд скасувати постанову прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання від 24 жовтня 2018 року та зобов`язати вчинити дії.

Заслухавши пояснення заявника - потерпілого, який підтримав подану скаргу, з підстав викладених у ній, та просив її задовольнити, прокурора, який просив відмовити в задоволенні поданої скарги за безпідставністю, вказуючи, що ним обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання, оглянувши та дослідивши матеріали скарги, долучені до неї документи, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України також на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Судом встановлено, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000794 від 01 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України.

17 жовтня 2018 року заявником - потерпілим надіслано до Луцької місцевої прокуратури рекомендованим листом клопотання про проведення процесуальних дій, яке, згідно з даними поштового зв`язку "Укрпошта" вручене за довіреністю 19 жовтня 2018 року.

В поданому клопотанні заявник - потерпілий ОСОБА_3 вказував на факти порушень службових осіб під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000794 від 01 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України, при цьому, просив вжити заходів щодо усунення порушень вимог законодавства під час проведення досудового розслідування, ініціювати перед керівником Луцької місцевої прокуратури чи його заступниками питання про доручення проведення досудового розслідування СУ ГУНП у Волинській області, внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей службовою особою - слідчою СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області до протоколу огляду предмета від 01 серпня 2018 року, крім того, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, за фактом невиконання ухвал суду службовими особами Луцького ВП ГУНП у Волинській області.

30 жовтня 2018 року на особистому прийомі у прокурора ОСОБА_4 ним отримано копію постанови про відмову у задоволенні клопотання від 24 жовтня 2018 року, з якою він не погоджується.

Разом з цим, встановлено, що заявником потерпілим фактично оскаржується рішення - постанова прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій, яка не підпадає під п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, а відповідно не може бути предметом розгляду під час досудового розслідування.

Водночас, ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені.

При цьому, встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені є вичерпним.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує положення відповідного міжнародного договору України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 4 і 5 статті 9 КПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, який встановить, зокрема, обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

Разом із тим, як убачається з ухвали Суду від 8 січня 2008 року "Щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" (п. 2), право на доступ до національного суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Практикою Суду визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб не суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі Guerin v. France, 29 липня 1998 року, Reports 1998-V, п. 37).

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що чинним КПК України, тобто національним законодавством визначено чіткий перелік рішень прокурора, які можуть оскаржуватись до слідчого судді, тому згідно до вимог ч. 1 ст.303 КПК України постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій, яку оскаржує заявник - потерпілий не підлягає оскарженню під час досудового розслідування, а тому слід відмовити в задоволені його скарги, з цих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-308, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги заявника - потерпілого ОСОБА_3 на постанову прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання від 24 жовтня 2018 року та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1