Справа № 447/186/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/360/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року задоволено подання старшого інспектора Миколаївського РВ з питань пробації ОСОБА_9 та направлено засуджену ОСОБА_7 до місця відбуття покарання, а саме Покровського виправного центру №79 Дніпропетровської області, в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що в судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що засуджена ОСОБА_7 03.10.2017 отримала припис про виїзд до місця відбування покарання - Покровський ВЦ №79, однак добровільно не прибула до місця відбуття покарання. Посилання засудженої ОСОБА_7 на той факт, що вона не може відбувати покарання, так як потребує лікування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки нею не надано достатніх доказів того, що вказане лікування не може здійснюватися в установі відбування покарання.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою захисник засудженої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання старшого інспектора Миколаївського РВ з питань пробації ОСОБА_9 про направлення засудженої ОСОБА_7 до місця відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що така ухвала є незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, так як засуджена ОСОБА_7 не прибула до Покровського виправного центру №79 для відбування покарання з поважних причин, зокрема в зв`язку з тяжкою хворобою та регулярним перебуванням на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в Миколаївській ЦРЛ, про що в судовому засіданні були подані оригінали лікарняних листків серії АДП №096011, №096189 та оригінал медичного скерування на оперативне хірургічне втручання. На думку апелянта є достатні підстави для застосування щодо засудженої ОСОБА_7 у встановленому законом порядку, положень ст.537 КПК України, зокрема визначених п.п.1,6 про відстрочку виконання вироку або про звільнення від покарання за хворобою.

На апеляційний розгляд засуджена ОСОБА_7 в чергове не з`явилась та про причини неявки суд не повідомила. Захисник ОСОБА_6 повідомила, що за 1 годину до судового засідання ОСОБА_7 в телефонному режимі їй повідомила, що не явиться до апеляційного суду через проблеми в особистому житті, через що захисник не заперечила про розгляд справи за відсутності засудженої. Прокурор також не заперечив про розгляд справи за відсутності засудженої.

Враховуючи те, що засуджена ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, вже тричі не з`явилась в судове засідання апеляційного суду, а саме 04.12.2018 року, 22.01.2019 року та сьогодні і про причини неявки не повідомила, а також те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища засудженої, то у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності засудженої ОСОБА_10 ..

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні вимоги з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, прокурора, який такі заперечив, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно по положень ст.57 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку.

Разом з тим, ч.4 ст.57 КВК відносить до поважних причин невиїзду засудженого після отримання припису до місця відбування покарання в призначений строк хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.

Згідно із вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2.ст.190 КК України, та призначено остаточне покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі. (а.с.5-6)

Із матеріалів справи, а саме підписки від 03 жовтня 2017 року (а.с.10) вбачається, що засуджена ОСОБА_7 попереджена про наслідки ухилення від одержання припису про виїзд до місця відбування покарання або невиїзду в установлений строк чи неприбуття до виправного центру.

Припис про самостійний виїзд до Покровського виправного центру №79 Дніпропетровської області протягом трьох діб засуджена ОСОБА_11 отримала 03 жовтня 2017 року (а.с.11).

Апеляційним судом не встановлено документально підтверджених доказів хвороби, які б позбавили засуджену ОСОБА_7 прибути до Покровського виправного центру №79 Дніпропетровської області протягом трьох діб після отримання припису.

Наявні у матеріалах справи копії медичної документації, як вірно вказав суд першої інстанції, не є достатнім доказам того, що необхідне і достатнє лікування щодо засудженої ОСОБА_7 не може здійснюватися в установі виконання покарань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, приходить до переконання, що подання старшого інспектора Миколаївського РВ з питань пробації ОСОБА_9 про направлення засудженої ОСОБА_7 до місця відбуття покарання, а саме Покровського виправного центру №79 Дніпропетровської області, в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі є підставним, а оскаржувана ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року - законною і обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: