ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/203/18 Справа № 188/1521/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000358 про надання дозволу на реалізацію речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про надання дозволу на реалізацію речових доказів, а саме, насіння соняшника, по кримінальному провадженню №0000358 від 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 2 КК України. Передано речові докази: посіви соняшника на земельній ділянці площею 48.5816 га, кадастровий №:01:001:6025, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для їх реалізації.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2018 року складає 1762.00 грн., а 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, - 352400 грн.00 коп. Тобто вартість врожаю посівів соняшнику значно перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі:

- прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу змінити через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження в частині передачі речових доказів, а саме посівів соняшника на зазначеній земельній ділянці. Просить надати дозвіл відповідному торговельному підприємству на реалізацію речових доказів. В інший частині ухвалу залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт зазначив, що у мотивувальній частині рішення слідчим суддею зазначено, що орієнтовна вартість врожаю посівів соняшнику, які є речовими доказами по кримінальному провадженню, становить приблизно 768 000 грн., яка є більшою ніж 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року. Вказані речові докази, як зазначив суд необхідно передати для реалізації Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Проте, вважає такі висновки суду необгрунтованими та такими, які не узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження.
В ході розгляду клопотання слідчого було встановлено, що посіви соняшнику на земельній ділянці площею 48,5816 га, кадастровий №:01:001:6025 через громіздкість неможливо зберігати без зайвих труднощів та витрат по забезпеченню спеціальних умов зберігання, які співмірні з його вартістю. Тому під час досудового розслідування виникла необхідність у вирішенні питання про долю речових доказів, які приєднано до матеріалів кримінального провадження, в порядку ст. 100 КПК України.
Вказує, що слідчим в клопотанні було зазначено, що речові докази у вигляді посівів соняшнику є речовими доказами, які зазначені в абз.1 ч.б ст.100 КПК України, тобто є продукцією, що піддається швидкому псуванню. Але слідчим суддею не було взято до уваги вказані обставини під час розгляду клопотання та безпідставно передано речові докази для реалізації Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Вказане, на його думку, в свою чергу призвело до виникнення істотних суперечносте та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до вимог ч.І ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2, ч. З, ч. 4 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Як вбачається з витягу з кримінального провадження за №0000358 02 липня 2018 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_8 , про те, що невстановлені особи, в порушення вимог ст. 53 ЗУ Про природно-заповідний фонд України в період часу з травня 2018 року по теперішній час самовільно займають територію державного ландшафтного заказника Марїн Гай, розташованого на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, де на вказаній земельній ділянці було засіяно сояшник.
30 серпня 2018 року слідчим СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП Дніпропетровській області страшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 було винесено постанову про приєднання до кримінального провадження, як речового доказу: посівів пшениці та сояшника на земельних ділянках за кадастровим номером :01:001:6025.
05 жовтня 2018 року в межах вказаного кримінального провадження слідчим суддею Петропавляівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 була винесена ухвалапро часткове задоволення клопотання слідчого СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.
Але ні орган досудового розслідування, який вносив клопотання, ні слідчий суддя, задовольняючи зазначене клопотання, не звернули свою увагу на те, що на день розгляду клопотання в суді першої інстанції жодній особі у даному кримінальному провадженні не пред`явлено підозри та розмір завданих кримінальними правопорушеннями збитків,- належним чином не визначено. Не враховано слідчим суддею й того, що подане клопотання не містить посилань на те, що майно, яке слід арештувати, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 3 ст. 170 КПК України і яким саме. Фактично не встановлено,
хто ж є власником сояшника, кому саме належить земельна ділянка, чи передавалась земельна ділянка в аренду кому небудь.
Крім того, слідчим у клопотанні не зазначено, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення мають значення зазначені земельні ділянки та врожай сільськогосподарських культур на них, не містяться і документи які б належно підтверджували право власності, чи користування клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або арешт пропонується накласти у забезпечення цивільного позову.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України дійшов до передчасного висновку про необхідність його задоволення.
Належних підстав, передбачених ст. 170 КПК України, а також посилань на вимоги кримінального процесуального закону з приводу зазначених обставин, слідчим суддею наведено не було.
З огляду на викладене, з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погодитися не може, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для повернення клопотання прокурору для усунення його недоліків.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. З ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляцію заявника, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою повернути клопотання прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України, протягом 72 годин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000358 про надання дозволу на реалізацію речових доказів скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про надання дозволу на реалізацію речових доказів, а саме, насіння соняшника, по кримінальному провадженню №0000358 від 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 2 КК України, повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 годин з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: