УХВАЛА
22 січня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської
області, громадянина України, зареєстрованого за
адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 вересня 2017 року по 24 лютого 2018 року та з 15 квітня 2018 року по 05 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно призначено йому чотири роки шість місяців позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вид та розмір призначеного покарання, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року.
Апелянт просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 вересня 2017 року по 24 лютого 2018 року та з 15 квітня 2018 року по 05 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Обвинувачений зазначає, що оскільки положення вищевказаного Закону погіршують становище обвинуваченого, тому суд повинен був застосувати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2014 року приблизно в 09 год. 30 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , який він орендував у невстановленої судом особи, рухався по вул. Мінське Шосе в м. Києві разом з невстановленою судом особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Побачивши біля будинку № 6 раніше невідому йому потерпілу ОСОБА_8 , у якої на шиї був золотий ланцюжок з хрестиком, у невстановленої судом особи раптово виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, після чого невстановлена судом особа запропонувала ОСОБА_5 вчинити грабіж, за попередньою змовою групою осіб, на що останній погодився.
Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, з метою власного збагачення, а саме майна потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , попередньо розподіливши з невстановленою судом особою ролі, а саме останній повинен був відкрито викрасти майно потерпілої, а ОСОБА_5 повинен був знаходитись у автомобілі та спостерігати за оточуючою обстановкою і в разі появи сторонніх осіб, попередити невстановлену досудовим розслідуванням особу.
Продовжуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 зупинив автомобіль біля будинку № 6 по вул. Мінське Шосе в м. Києві та невстановлена судом особа вийшла з автомобіля, підбігла до потерпілої ОСОБА_8 та шляхом ривку зірвала з шиї останньої золотий ланцюжок з хрестиком, після чого повернулась до автомобіля і разом з ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 17000 гривень.
Крім того, 21 серпня 2014 року приблизно в 09 год. 50 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, марки «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , який він орендував у невстановленої судом особи рухався по вул. Вишгородська в м. Києві, разом з невстановленою судом особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Проїжджаючи поблизу школи № 8, розташованої за адресою: вул. Вишгородська 6, в м. Києві, невстановлена судом особа побачивши раніше невідому потерпілу ОСОБА_9 , у якої на шиї був золотий ланцюжок з кулоном, у невстановленої судом особи раптово виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та останній запропонував ОСОБА_5 вчинити грабіж, за попередньою змовою групою осіб, на що останній погодився.
Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, з метою власного збагачення, а саме майна потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, попередньо розподіливши з невстановленою судом особою ролі, а саме невстановлена судом особа, повинна була відкрито викрасти майно потерпілої ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 мав знаходитись у автомобілі, спостерігати за оточуючою обстановкою і в разі появи сторонніх осіб, попередити невстановлену судом особу.
Продовжуючи свій з умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 зупинив автомобіль біля школи № 8, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 6 та невстановлена судом особа вийшла з автомобіля, підбігла до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривку, зірвала з шиї останньої золотий ланцюжок з кулоном, після чого повернулась до автомобіля і разом з ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 12000 гривень.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, в повній мірі дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, суд обґрунтовано визнав обставину, що пом`якшує щире каяття обвинуваченого та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше неодноразовий судимий за злочин проти власності та знову вчинив аналогічний злочин, що розцінюється колегією суддів як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, відтак підстав для пом`якшення йому покарання немає.
Призначивши ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд призначив йому строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість у колегії суддів немає.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язненні з 14 вересня 2017 року по 24 лютого 2018 року та з 15 квітня 2018 року по 05 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року), в разі засудження особи до позбавлення волі, в рамках того самого кримінального провадження їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_5 призначене остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року, більш суворим, призначеним цим вироком, у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Як вбачається з вироку Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року, ОСОБА_5 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2017 року по 24 березня 2017 року.
В той же час, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок від 05 жовтня 2018 року, не зарахував ОСОБА_5 в строк покарання вищевказаний строк попереднього ув`язнення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про зарахування йому в строк покарання строк з 15 квітня 2018 року по 05 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі є такими, що не ґрунтуються на законі.
Як вбачається з вироку Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року, до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою, його взяли під варту в залі суду.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 14 вересня 2017 року по теперішній час, що підтверджується листом начальника ізолятора (т. 1 а.с. 165).
Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів зазначає, що строк з 15 квітня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, який обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати йому в строк покарання не є строком попереднього ув`язнення. Колегія суддів звертає увагу на те, що з 14 вересня 2017 року рахується строк відбуття ОСОБА_5 покарання відповідно до вироку Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року, а тому цей строк не підлягає зарахуванню як строк попереднього ув`язнення.
З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 частково, змінити вирок суду та зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк перебування його під вартою з наведених вище мотивів.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838 VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2017 року по 24 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3