ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/6860/2017 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/300/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24 травня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 -,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24 травня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Леб`яже, Зачепилівського району Харківської області, українець, громадянин України, неодружений, з середньоспеціальною освітою, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 03.09.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;
- 19.06.2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у сумі 850,00 грн.;
- 06.04.2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з застосуванням вимог ст. 75,76,104 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, вирок виконується самостійно,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України з призначенням покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.04.2017 року та остаточно ОСОБА_7 , призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 16 серпня 2017 року близько 17:00 годин ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського 14, на території загальноосвітньої школи I-III ступеня, побачив раніше незнайомого йому малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходячись на території школи, роззувся та хотів залізти на баскетбольне кільце, перед цим поклав у свій кросівок свій мобільний телефон « Samsung j120 H Galaxy j1 2016» чорного кольору серійний номер НОМЕР_1 , вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №3917 від 08.09.2017 року- 1214,00 грн. Побачивши це, ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптового виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, наблизився до кросівок малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , звідки дістав вищевказаний мобільний телефон «Samsung j120 H Galaxy j1 2016» чорного кольору, таким чином в присутності малолітнього потерпілого відкрито заволодів ним, після чого потерпілий ОСОБА_9 , якому належав вищевказаний мобільний телефон, почав голосно вимагати у ОСОБА_7 повернути зазначений мобільний телефон, однак ОСОБА_7 не реагуючи на законні вимоги потерпілого про повернення його майна, з місця скоєння злочину зник з вищевказаним викраденим майном, яким розпорядився в подальшому на власний розсуд, чим спричинив матеріальний збиток потерпілого на вищевказану суму.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.05.2018 року змінити в частині призначеного покарання. Оскільки призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, є занадто суворим.

Вислухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у скоєнні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги .

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений заперечував свою вину у скоєнні злочину. Враховуючи таку позицію апелянта , колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження належним чином .

Суд допитав обвинуваченого та перевірив його покази щодо непричетності до скоєння злочину.

Допитавши потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , вивчивши інші докази серед яких: протокол огляду, протокол пред`явлення для впізнання, закупний акт, висновок товарознавської експертизи , суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку у винності ОСОБА_7 в пограбуванні потерпілого ОСОБА_9 за вказаних у вироку обставин.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, навів їх зміст у вироку, проаналізував їх , та надав відповідну оцінку, з якою погоджується колегія суддів , в зв`язку з чим вважає недоцільно наводити зміст доказів вдруге.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який не одружений, офіційно не працюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, та будучи неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, скоїв корисливий злочин в період іспитового строку.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано відсутність обставини, що пом`якшує покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо малолітнього.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїв злочин в період іспитового строку. Злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином. Вину у вчиненому ОСОБА_7 не визнав; будучи працездатним не працює; неодноразово засуджувався за протиправне заволодіння чужим майном різними способами, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, та з призначенням покарання з застосуванням ч.4 ст. 71 КК України, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, обвинувачений подав клопотання про зарахування йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року).

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачений ч.2 ст.186 КК України, після 21 червня 2017 року.

Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.

З огляду на викладене, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24 травня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді-