Справа № 199/3019/19
У Х В А Л А
іменем України
07 травня 2019 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представників потерпілої ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001345, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України (в редакції Закону від 16.11.2017 року),

В С Т А Н О В И В :
Прокурором до суду поданий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001345, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України (в редакції Закону від 16.11.2017 року).

Під час підготовчого провадження захисником ОСОБА_9 заявлене клопотання про повернення обвинувального акту з додатками до нього прокурору через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0001345 в рамках якого обвинуваченого ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України. Повідомлення про підозру у кримінальному провадженні виконано 30 листопада 2018 року, одночасно з набуттям ОСОБА_7 статусу підозрюваного. Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до системи ЄРДР 06 вересня 2018 року, з виконанням попередньої кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України. Статтею 219 КПК України встановлюються строки досудового розслідування. Так строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. 28 січня 2019 року слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11 винесено ухвалу у справі № 202/35/19 по кримінальному провадженню 0001345, якою подовжено строк досудового розслідування до 30 березня 2019 року включно. Стаття 115 КПК України встановлює правила обчислення процесуальних строків. Строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах. Таким чином строк досудового розслідування у кримінальному провадженні сплив о 24.00, 30 березня 2019 року. 27 березня 2019 року відповідно до матеріалів досудового розслідування на ім`я захисника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , начебто направлено повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Будь-яких відомостей в матеріалах кримінального провадження якими б підтверджувався факт направлення такого повідомлення 27 березня 2019 року або у будь-яку іншу дату. Аналогічним чином виконано і повідомлення про відкриття матеріалів кримінального провадження щодо підозрюваного ОСОБА_7 , без підтвердження надіслання. ОСОБА_7 запрошено для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування лише 03 квітня 2019 року, через захисника ОСОБА_8 . Крім того, безпосередньо самому ОСОБА_7 матеріали досудового розслідування не надавались взагалі, про що свідчить відсутність протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування виконаного від імені ОСОБА_7 . Дійсно, відповідно до вимог ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не включається в строк досудового розслідування, проте не подовжує та не зупиняє строк такого розслідування. Відповідно до протоколу ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, сторона захисту та сторона потерпілих завершили ознайомлення з матеріалами досудового розслідування 04 квітня 2019 року та 02 квітня 2019 відповідно. Обвинувальний же акт прокурор намагався вручити на виконання вимог ст. 293 КПК лише 11 квітня 2019 року. Тобто, вручення обвинувального акту виконувалось через 11 діб після спливу встановленого судом строку досудового розслідування, та через п`ять діб після завершення ознайомлення з матеріалами кримінального провадження сторонами. Також, відповідно до вимог ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику. Разом з тим, досудове слідство у кримінальному провадженні станом на 30 березня 2019 року не завершено у будь якій формі. Частиною 4 ст. 11 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Таким чином, сторона обвинувачення не завершила досудове розслідування у встановлений судом строк досудового розслідування, суд же отримав обвинувальний акт з додатками лише 11 квітня 2019 року, тобто поза межами будь-яких строків досудового розслідування. Окремо звертає увагу суду, що ст. 314 КПК передбачає повернення обвинувального акту прокурору за умови його невідповідності вимогам КПК України в цілому, а не вимогам ст. 291 КПК України, окремо. Складення обвинувального акту, затвердження його, та направлення його до суду поза межами строку досудового розслідування є грубим порушенням вимог КПК України, і саме тому обвинувальний акт підлягає поверненню. Крім того, ст. 291 КПК України встановлює вимоги до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування. Зокрема, до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу). На момент вручення обвинувального акту з додатками, адвокатом ОСОБА_9 , адвокатом ОСОБА_8 , як захисниками підозрюваного ОСОБА_7 , самим ОСОБА_7 здійснено відмову від виконання підпису в отриманні обвинувального акту з додатками, поза межами строків досудового розслідування. При цьому, прокурором фактично відмовлено у врученні обвинувального акту з додатками, через відмову сторони захисту у виконанні підпису в отриманні. При цьому, фіксація такої дії здійснювалась сторонами за допомогою відеозапису. Протокол вручення обвинувального акту також не складався та не підписувався сторонами в порушення вимог ст. 103 КПК України. Вручення обвинувального акту, з додатками є процесуальною дією та відповідно до вимог ст. 213 КПК України повинні вчинятись без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу, що закінчився у цьому кримінальному провадженні 30 березня 2019 року. Прокурор також відмовлявся допустити до участі у справі адвоката ОСОБА_9 , як захисника ОСОБА_7 , та не зазначив в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомості про залучення його як захисника. Крім того, обвинувальний акт складено прокурором з порушенням вимог ст. 291 КПК України, що встановлює чіткий перелік відомостей що викладаються в ньому, а саме:

- зазначено відомості про судимості обвинуваченого ОСОБА_7

- зазначено засоби зв`язку, з обвинуваченим ОСОБА_7 , захисниками ОСОБА_8 , потерпілою ОСОБА_4 , представниками потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_5

- наявний перелік слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні, що складається з дев`яти осіб.

- викладені відомості щодо захисників та представників.

- в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про залучення його як захисника до участі у врученні обвинувального акту;

- відсутні відомості про заявлені стороною захисту під час досудового розслідування клопотання та результати їх розгляду.

Крім того, звертає увагу суду, на те що суд, повертаючи обвинувальний акт, не вправі, подовжувати строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, а всі дії прокурора по усуненню недоліків обвинувального акту, повинні виконуватись в межах строку передбаченого ст. 219 КПК України.

Захисником ОСОБА_8 також заявлене клопотання про повернення обвинувального акту з додатками до нього прокурору через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що відповідно до п. 8 частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір витрат на залучення експерта. Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування під час розслідування справи проводилось 4 експертизи, однак у обвинувальному акті міститься інформація про витрати лише щодо однієї експертизи. Припускає, що за час досудового розслідування слідчому управлінню могли не виставити рахунок за проведення експертизи, але це зовсім не означає, що витрат на такі експертизи не будо. Так, відповідно до ІНСТРУКЦІЇ про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, яка затверджена ПОСТАНОВОЮ КМУ від 1 липня 1996 р. N 710, а саме, згідно п. 12 - вартість проведення експертиз, що призначаються у кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення, та досліджень за матеріалами кримінальних проваджень, що призначаються органами досудового розслідування, прокуратури та суду, визначається відповідно до нормативної вартості однієї експертогодини у державних спеціалізованих установах судової експертизи, що становить 143 гривні, та з урахуванням фактично витраченого часу на проведення судової експертизи. У разі проведення біологічної експертизи до розміру вартості проведення експертиз додається вартість фактично витрачених матеріалів (крім канцелярських товарів) та реактивів, яка визначається за окремою калькуляцією. Відсутність такої інформації в акті про розмір витрат на залучення експертів є грубим порушення норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, оскільки такі витрати, відповідно до статті 374 КПК України будуть складовою обвинувального чи виправдувального вироку. Відсутність цієї інформації в акті, яка є складовою обвинувачення та є підставою для можливого застосування щодо обвинуваченого фінансових санкцій, які позбавляють його права на захист від частини пред`явленого щодо нього обвинувачення. Крім того, відповідно до п. 5 частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. У обвинувальному акті ОСОБА_7 звинувачують у закінченому замаху на зґвалтування в редакції закону, який на сьогодні скасований. Однак, обвинувальний акт відповідно до статті 291 КПК України повинен містити виключно правову кваліфікацію правопорушення діючого кодексу, жодних відступів у КПК з приводу скасованих нормативних актів чи тих, які діяли на момент вчинення злочину КПК не містить. Такого поняття, як статеві зносини із застосуванням фізичного насильства закон не містить. При цьому мабуть не слід нагадувати про те, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. ОТЖЕ КОНСТИТУЦІЯ УКРАЇНИ МІСТИТЬ ЧІТКІ ПРИПИСИ З ПРИВОДУ ЗВОРОТНОЇ ДІЇ ЗАКОНУ У РАЗІ СКАСУВАННЯ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ. Якщо ж прокурор вважає, що відповідальність обвинуваченого не скасована, а лише переформульований зміст статті кримінального кодексу (без зміни об`єктивної сторони злочину) тоді в акті повинна міститись обвинувачення саме у редакції нині діючої статті. Тобто посилання на редакцію статті кримінального кодексу, яка була фактично скасована, поняття зґвалтування замінено іншою правовою кваліфікацією, є безпідставним і не може вважатись належним виконанням вимог статті 291 КПК України в частині зазначення у акті правової кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, у вчиненні якого обвинувачується особа. Так, відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка чинна в Україні на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції" кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді. Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового слідства, прокурора та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52). Європейський суд у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного ПРИНЦИПУ вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть. Отже, не повідомлення обвинуваченого про правові наслідки у вигляді фінансових санкцій (витрат на експертизу) у разі винесення негативного рішення суду, а також не зазначення статті кримінального кодексу за якою він обвинувачується, позбавляє його права спрогнозувати негативні наслідки, а отже, про справедливий суд, у разі призначення справи з таким актом речі йти не може. Така поведінка прокурора та слідчого є порушенням статті 2 КПК України, згідно якої завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування із застосуванням до кожного учасника кримінального провадження НАЛЕЖНОЇ ПРАВОВОЇ ПРОЦЕДУРИ. Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Ноше Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" , заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" , заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (" Онер`їлдіз проти Туреччини", пункт 128, та "Беєлер проти Італії", пункт 119). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74). Із наведеного виплаває, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, а отже підлягає поверненню.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_4 та її представники ОСОБА_5 і ОСОБА_12 заперечили проти повернення обвинувального акту прокурору, оскільки, на їх думку, такий обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Вважають доводи сторони захисту надуманими, намаганням за будь-яку ціну домогтися повернення обвинувального акту. Зазначають, що сторона захисту довільно тлумачить КПК України. Прокурор ОСОБА_3 при цьому зазначив, що зазначення в обвинувальному акті посилання на ч. 1 ст. 152 КК України в редакції Закону саме від 16.11.2017 року є опискою в даті Закону.

Вирішуючи клопотання, суд враховує, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення … повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Конструкція п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в частині такої підстави для повернення обвинувального акту, як невідповідність вимогам цього кодексу, кореспондує до інших норм КПК України, які передбачають вимоги до обвинувальному акту і розширеному тлумаченню не підлягають.

Зокрема, вимоги до обвинувального акту закріплені у ч. 2 ст. 291 КПК України, за якою обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Окрім цього, за ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_9 щодо зазначення в обвинувальному акті зайвих відомостей, зокрема:

- зазначено відомості про судимості обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- зазначено засоби зв`язку, з обвинуваченим ОСОБА_7 , захисниками ОСОБА_8 , потерпілою ОСОБА_4 , представниками потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ;

- наявний перелік слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні, що складається з дев`яти осіб;

- викладені відомості щодо захисників та представників;

суд констатує, що зазначення таких відомостей в обвинувальному акті КПК України дійсно не передбачене. Разом з тим, КПК України не містить і заборони щодо зазначення в обвинувальному акті інших відомостей, які логічно взаємопов`язані з вирішенням питань, винесених КПК України на підготовчий розгляд. Зазначені обставини жодним чином не обмежують учасників судового провадження в реалізації їх прав та не є перешкодою для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_9 щодо невручення обвинуваченому та його захисникам копій обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову, суд враховує, що додані до обвинувального акту розписки не містять підписів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про отримання копій зазначених документів.

В той же час, при дослідженні в підготовчому засіданні відеозапису, наданого як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, встановлено, що 11 квітня 2019 року прокурор надавав ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 копію обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову і останні однозначно відмовилися як від отримання зазначених документів, так і від підписання відповідної розписки про їх отримання. Мотиви, з яких сторона захисту відмовилася від отримання копій обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову, значення для вирішення питань підготовчого розгляду не мають, оскільки сторона захисту розпорядилася своїми процесуальними правами на власний розсуд і, з огляду на викладене, додані до обвинувального акту диск для лазерних систем зчитування із відповідним відеозаписом, фіскальні, службові чеки та опис вкладення рекомендованого відправлення є належним підтвердженням вручення як обвинуваченому, так і його захисникам, копій обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову.

Надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_9 щодо відсутності в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про залучення його як захисника до участі у врученні обвинувального акту та відомостей про заявлені стороною захисту під час досудового розслідування клопотання та результати їх розгляду, суд виходить з того, що на стадії підготовчого розгляду суд наділений повноваженнями щодо перевірки лише формальної відповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, за якими реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Зазначеним вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України поданий до суду реєстр матеріалів досудового розслідування формально відповідає, а повнота зафіксованих у ньому відомостей чи їх дійсність можуть бути перевірені судом лише на стадії судового розгляду.

Надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_9 щодо складення та вручення обвинувального акту поза межами строків досудового розслідування, суд виходить з того, що повернення обвинувального акту прокурору не для усунення недоліків у формі чи змісті такого обвинувального акту, а з підстав інших можливих порушень процесуального закону, які прокурором на цій стадії не можуть бути усунені та не є перешкодою для призначення обвинувального акту до судового розгляду, призведе до порушення правової визначеності та буде перешкоджати учасникам кримінального провадженні у доступі до правосуддя.

Надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_8 щодо зазначеного в обвинувальному акті розміру витрат на залучення експерта, суд виходить з того, що наданий суду обвинувальний акт містить посилання на розмір витрат на залучення експерта, тобто формально відповідає вимогам п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України. Суд вважає за необхідне зауважити, що розмір процесуальних витрат, до яких відносяться витрати на залучення експерта, п. 3 ч.1 ст. 91 КПК України віднесений до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Таким чином, суд на стадії підготовчого розгляду не має повноважень встановлювати, чи відповідає дійсності зазначений в обвинувальному акті розмір витрат на залучення експерта, оскільки такі обставин підлягають доказуванню під час судового розгляду.

З огляду на викладене, вищенаведені доводи наведені як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_8 не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

В той же час, посилання захисника ОСОБА_8 на недоліки обвинувального акту в частині зазначення правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність частково є слушним виходячи з наступного.

За наданим суду обвинувальним актом діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України (в редакції Закону від 16.11.2017 року).

Саме така правова кваліфікація кримінального правопорушення тричі зазначена в обвинувальному акті.

Суд зауважує, що при подальшому аналізі суд не вдається до перевірки правильності кваліфікації діянь ОСОБА_7 чи доведеності їх вчинення, а обмежується виключно перевіркою змісту обвинувального акту на відповідність вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, оскільки на час вчинення інкримінованих ОСОБА_7 діянь та на час підписання та затвердження обвинувального акту були чинними різні редакції ч. 1 ст. 152 КК України (визначені Законом України № 2295-VI від 01 червня 2010 року та Законом України № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року відповідно), суд погоджується з позицією прокурора про те, що при зазначенні правової кваліфікації кримінального правопорушення підлягає зазначенню редакція закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Разом з тим, Кримінальний кодекс України не містить ч. 1 ст. 152 КК України (в редакції Закону від 16.11.2017 року), отже в обвинувальному акті зазначено неіснуючу статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що було підтверджено прокурором в підготовчому засіданні.

Наведений істотний недолік обвинувального акту перешкоджає призначенню судового розгляду на підставі такого обвинувального акту, оскільки незрозумілість обвинувачення перешкоджає суду визначити межі судового розгляду (ст. 337 КПК України), а обвинуваченому реалізувати своє право на захист (п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України).
Суд враховує, що прокурор під час судового розгляду в порядку ст. 338 КПК України має право змінити обвинувачення. Разом з тим, підставою для зміни прокурором обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України є встановлення нових фактичних обставин, тоді як законодавець визначив обов`язком суду перевірку форми та змісту обвинувального акту на відповідність вимогам КПК України саме на стадії підготовчого судового засідання, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду
З огляду на викладене, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, може призвести до порушення прав ОСОБА_7 на справедливий суд, гарантованого ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, клопотання захисників підлягає частковому задоволенню, а обвинувальний акт - поверненню прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.
Керуючись ст. 109, 291, п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задовольнити частково.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001345, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України (в редакції Закону від 16.11.2017 року), повернути прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

07.05.2019