Справа № 128/587/19
УХВАЛА
21 березня 2019 року м.Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши заяву про самовідвід головуючого судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 по кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000456 від 03.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року до провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшли вищевказані матеріали кримінального провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про призначення у справі підготовчого засідання, суд приходить до такого висновку.

З обвинувального акту по даному кримінальному провадженні убачається, що підозрюваний ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за такими обставинами.

Так, 02 квітня 2016 року близько 11:00 годин перебуваючи при вході у вагончик, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , почав знімати на камеру свого мобільного телефону раніше знайомого йому потерпілого ОСОБА_3 , з яким у них раніше склалися неприязні стосунки, який знаходився всередині вагончика та який заборонив ОСОБА_2 здійснювати зйомку, прикривши при цьому об`єктив камери рукою. В ході розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт на ґрунті давніх неприязних стосунків.
В ході конфлікту ОСОБА_2 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, увійшовши всередину вагончика, підійшов до ОСОБА_3 та ударив останнього коліном правої ноги в область грудної клітки з правої сторони, від чого ОСОБА_3 випав з вагончика та упав на землю поблизу нього. Після того, як ОСОБА_3 підвівся на ноги, він знову почав намагатись прикрити об`єктив камери мобільного телефону ОСОБА_2 , проте, останній наніс удар кулаком лівої руки ОСОБА_3 в область лоба, над правою бровою, від чого ОСОБА_3 відчув різкий біль та знову упав на землю.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_2 ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, забійної рани лобної ділянки праворуч, параорбітальних гематом обох очей, перелом 8 ребра справа з частковим зміщенням уламків, які згідно висновку експерта № 1465 від 04 жовтня 2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_2 не визнає себе винним у інкримінованому йому злочині.
З реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадження, убачається, що свідками обвинувачення, зокрема вказані такі громадяни: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Судом установлено, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області під головування судді ОСОБА_1 перебував на розгляді та розглянутий адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ст.173 КпАП України( справа № 128/2173/16-п).
Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВІ 017968 від 14.04.2016 року, складеного інспектором Вінницького РВП ВВП, вбачається, що 02 квітня 2016 року о 10:45 год., громадянин ОСОБА_3 , в АДРЕСА_2 , знаходячись на господарському дворику, ображав нецензурною лайкою громадянина ОСОБА_6 , чим порушив його тишу та спокій , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КпАП України.

До даного протоколу про адміністративне правопорушення органом поліції доданий протокол, складений слідчим СВ Вінницького РВП Вінницького ВПГУНП У Вінниьцкій області ОСОБА_9 про прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_6 від 02.04.2016 о 16.00 год. про вчинення кримінального правопорушення , щодо вчинення відносно нього дрібного хуліганства з боку ОСОБА_3 у вище вказаний день, з якого убачається, що очевидцями вчинення кримінального правопорушення є : ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 .

В судовому засіданні по даній адміністративній справі були допитані : у якості свідків; ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ( інспектор Вінницького РВП). Потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 викликалися до судового засідання двічі, але не з`явилися.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Отже обставини події ( конфлікту, що стався 02.04.2016) зазначені в матеріалах адміністративної справи № 128/2173/16-п та події зазначеної в обвинувальному акті ( кримінальне провадження № 128/587/19 -збігаються, коло учасників події частково є тими самим особами.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне заявити самовідвід, виходячи з такого.

Статтею 75 КПК визначені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Суддя не може брати участь в кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно положень, викладених в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», вбачається , що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на вищезазначені обставини, а саме те, що обставини встановлені при розгляді адміністративної справи № 128/2173/16-п можуть мати юридичне значення при розгляді вказаного кримінального провадження , оскільки провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, тому з метою виключення сумніву у обвинуваченого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3 та інших сторонніх спостерігачів щодо об`єктивного розгляду даного кримінального провадження, та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, суд приходить до висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити.

Відповідно до положень, викладених в чч.2 ст. 82 КПК у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею. Слідчий суддя, суддя (судді), на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Керуючись стст. 35, 76, 82 КПК , Суддя-

УХВАЛИВ:
Заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000456 від 03.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, - задовольнити.

Кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000456 від 03.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, передати до канцелярії суду для подальшого розподілу відповідно до вимог ст. 35 КПК .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :