Справа №690/484/18
Провадження №1-кп/690/14/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2019 року м.Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області
в складі: головуючого cудді ОСОБА_1
секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000557 від 19.06.2018 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
в с т а н о в и в:
обвинувачений ОСОБА_4 09.06.2018 близько 23 год. 30 хв., перебуваючи на літній терасі кафе-бару «Сказка», що розташований за адресою: площа Соборності, 1, м. Ватутіне, Черкаська область, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 , наніс останньому один удар правою ногою в ліву частину обличчя, після чого кулаком правої руки наніс кілька ударів в ліву частину обличчя та грудну клітку, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна верхньої губи зліва, крововиливу слизової оболонки верхньої губи зліва, синця передньої поверхні грудної клітки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-11-01/143 від 03.08.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав частково та пояснив, що не погоджується із механізмом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки потерпілого він вдарив не ногою, а один раз рукою. Вказаний конфлікт виник через те, що ОСОБА_7 спровокував його на такі дії, штовхнувши його дружину. Крім того зазначив, що вказані у висновку експерта тілесні ушкодження, могли бути завдані ударом його руки. Цивільний позов не визнає, оскільки вважає його безпідставним.

Потерпілий ОСОБА_7 підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та пояснив, що 09.06.2018 близько 23 год. 00 коп. він перебував на танцювальному майданчику у кафе-барі «Сказка» в м.Ватутіне, Черкаської області. В цей час, з його лівого боку, до нього підбіг ОСОБА_4 та наніс йому один удар правою ногою в ліву частину обличчя. Після чого, продовжив наносити йому удари своєю правою рукою в ліву частину його обличчя та грудну клітку. Точної кількості ударів не запам`ятав, оскільки ця ситуація була для нього несподіваною. В наслідок чого він отримав тілесні ушкодження та змушений був брати відпустку без збереження заробітної плати. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв йому також значної моральної шкоди.

Просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 1264 грн. 95 коп., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп..

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, його вина підтверджується наступними доказами, що були предметом дослідження в судовому засіданні, які ретельно перевірені та оцінені судом, узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення цього процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.
- показами свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що 09.06.2018 близько 23 год. 00 коп. вона та ОСОБА_7 перебували та танцювальному майданчику у кафе-барі «Сказка» в м.Ватутіне, Черкаської області. Обвинувачений ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_7 на танцювальний майданчик та наніс йому один удар правою ногою в ліву частину обличчя. Після чого, обвинувачений наніс потерпілому ряд ударів в обличчя та грудну клітку. Точної кількості ударів не запам`ятала;

- показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 09.06.2018 близько 23 год. 00 год. він перебував у кафе-барі «Сказка» в м.Ватутіне, Черкаської області. Він сидів за столиком, а його друзі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знаходилися на танцювальному майданчику. Почувши шум, він повернувся до майданчика та побачив ОСОБА_7 , який стояв біля ОСОБА_9 , а навпроти нього стояв обвинувачений та наносив ОСОБА_7 удари кулаками своїх рук в область лівої сторони обличчя та в грудну клітку;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2018 (а.п.69), з якого вбачається, що до Звенигородського ВП з заявою звернувся ОСОБА_7 та повідомив про те, що він 09.06.2018 близько 23 год. 30 хв. в м.Ватутіне, Черкаської області на території літньої тераси кафе-бару «Сказка» отримав тілесні ушкодження;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.06.2018 (а.п.70), з якого вбачається, що 09.06.2018 близько 23 год. 30 хв. в м.Ватутіне, Черкаської області на літній терасі кафе-бару «Сказка» ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 ;
- з висновку судово-медичної експертизи №166 від 11.06.2018 (а.п.72) вбачається, що у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді садна на верхній губі зліва, крововиливу на внутрішній поверхні верхньої губи зліва, синця на передній поверхні грудної клітки, які спричинені дією тупого твердого предмету, давність спричинення їх може відповідати часу 09.06.2018 і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2018 (а.п.77-78) та фото таблицею до нього (а.п.79-80), з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 розказав та показав траєкторію нанесення йому ударів ОСОБА_4 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2018 (а.п.81-82) та фото таблицею до нього (а.п.83-84), з якого вбачається, що свідок ОСОБА_9 розказала та показала траєкторію нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_4 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2018 (а.п.85-86) та фото таблицею до нього (а.п.87-88), з якого вбачається, що свідок ОСОБА_10 розказав та показав траєкторію нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_4 ;
- з висновку судово-медичної експертизи №05-9-01/249 від 30.08.2018 (а.п.91-92) вбачається, що виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 могли виникнути при тих обставинах та механізмі, на які вказують свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час слідчого експерименту 11.07.2018.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Отже, оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у тому, що він 09.06.2018 близько 23 год. 30 хв., перебуваючи на літній терасі кафе-бару «Сказка» в м. Ватутіне, Черкаської області, наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна верхньої губи зліва, крововиливу слизової оболонки верхньої губи зліва, синця передньої поверхні грудної клітки, а тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого ОСОБА_7 , оскільки ці покази підтверджені показами свідків та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами.
Обставин, які б відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_11 характеризується позитивно (а.с.98).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання у межах санкції ст. 125 КК України у виді громадських робіт, вважаючи, що саме ця міра покарання з урахуванням обставин даної справи буде достатньою для його виправлення та перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів та надасть можливість останньому довести розуміння своїх протиправних дій та своє виправлення.
Такий вид покарання як штраф, який також передбачений ст.125 ч.1 КК України, суд вважає недоцільно застосовувати до обвинуваченого, оскільки він немає постійного місця роботи, надав суду докази того, що є особою, яка перебуває на обліку в центрі зайнятості, як безробітній, отримує від держави незначну матеріальну допомогу, а також на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Вирішуючи питання цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України передбачає, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачає що майнова шкода, завдана діями фізичної особи відшкодовується вказаною особою.

Оскільки в судовому засіданні встановлена винуватість ОСОБА_4 у спричинені потерпілому тілесних ушкоджень, внаслідок яких він вимушено брав відпустку без збереження заробітної плати та втратив заробіток в розмірі 1264 грн. 95 коп. (а.п.22-23), суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 1264 грн. 95 коп. в порядку відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає , у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості фізичних, душевних та психічних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я потерпілого, порушенням життєвих зв`язків та нормального спілкування з оточуючими, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог потерпілого щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп..

Згідно ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, в тому числі, із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (а.п.18-21,24).

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Міра запобіжного заходу щодо обвинуваченого не обиралася.
Керуючись ст. 1166, 1167 ЦК України, ст. 118, 124, 129, 349, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 1264 грн. 95 коп. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 5000 грн. 00 коп. у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 3000 грн. 00 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу, а всього 9264 (дев`ять тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 95 коп..

Підстав щодо обрання міри запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_4 не вбачається.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Черкаської області, через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку невідкладно вручається прокурору та засудженому.

Головуючий ОСОБА_12 Здоровило