Справа № 539/559/19
Провадження № 1-кп/539/152/2019
УХВАЛА
іменем України
12 березня 2019 року
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лубни Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта середня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Кримінальне провадження згідно автоматизованого розподілу передано до провадження судді ОСОБА_1 .
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотриманні всі вимоги КПК, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає. Також заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_5 .
Потерпілий ОСОБА_6 поклався на розсуд суду.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з вимогами п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
У відповідності до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально- правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій
зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Крім того, згідно з положеннями даної Конвенції, кожен кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» ч.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
В рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь- якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Проте вказані вимоги закону не дотримані, оскільки в обвинувальному акті відсутні повна адреса місця проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Відсутність місця проживання обвинуваченого є безумовним порушенням вимог КПК щодо змісту обвинувального акту.
Крім того, з обвинувального акту убачається, що 06.12.2018 р. близько 15.00 години на території власного подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_7 , при цьому вулиця, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_2 не вказана. Досудовим розслідуванням установлено, що 25.11.2018 р. приблизно 0 15.00 годині ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , на грунті особистих неприязних стосунків, вчинив сварку із знайомим ОСОБА_7 , під час якої у нього виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень. Далі в обвинувальному акті вказано, що злочинний умисел ОСОБА_5 реалізував знаходячись на кухні приватного будинку АДРЕСА_2 . Таким чином, з обвинувального акту незрозуміло в якому будинку АДРЕСА_2 чи АДРЕСА_3 ОСОБА_5 на грунті сварки заподіяв ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Також з обвинувального акту незрозуміло коли помер ОСОБА_6 від заподіяних йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, труп якого виявлено 06 грудня 2018 року.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, що в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами пункту «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.
Сукупність вказаних недоліків при складанні обвинувального акту та не відповідність його вимогам ст. 291 КПК України, слугує підставою для повернення його прокурору, оскільки суд вважає, що при направленні його до суду було не дотримано вимог ч.4 ст. 110 КПК України.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_5 задоволенню не підлягає в зв`язку з поверненням обвинувального акту.
Керуючись ст.ст. 109,291,314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1