н/п 1-кп/490/876/2018

У Х В А Л А
25 січня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2

під час судового розгляду обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0003803, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ургал, Хабаровського краю, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 11.07.2014 року Прилуцьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 , ч. 2 ст. 15, ч. 2 186 КК України,

З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; потерпіла ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
До обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливає 25 січня 2019 року. Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризики, задля запобігання яких до нього застосовано вказаний запобіжний захід станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Потерпіла підтримала прокурора. Захисник обвинувачуваного ОСОБА_6 просила у задоволенні клопотання відмовити, обравши відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, через незаконність пред`явленого обвинувачення та наявність у ОСОБА_3 постійного місця мешкання.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника, зазначив, що працював до затримання не офіційно охоронцем, мешкав в офісі за місцем роботи з дозволу керівництва. Наголосив, що при зміні запобіжного заходу буде з`являтися до суду і виконувати усі вимоги закону. Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного. Як випливає зі змісту ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 слідчим суддею та судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому під час судового розгляду неодноразово продовжувався.

Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики враховані при застосуванні такого запобіжного заходу не зменшилися. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого є також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, підставою вважати цей ризик реальним є те, що він усвідомлює, що обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, та раніше був засуджений за аналогічні злочини та відбував покарання у місцях позбавлення волі, та не має постійного місця проживання,

ризик вчинити новий злочин, оскільки обвинувачений має незняті та непогашені судимості.

Вказані ризики були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, та на день розгляду справи ці ризики не зменшились, а тому подальше тримання обвинуваченого під вартою є виправданим. Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки у ОСОБА_3 немає постійного місця проживання.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним, оскільки обвинувачений офіційно не працює та не має іншого джерела доходу, окрім протиправної діяльності. Крім того даний запобіжний захід не зможе запобігти вищенаведеним ризикам. Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не є можливим у зв`язку з тим, що відсутні у ОСОБА_3 міцні соціальні зв`язки з особами, що заслуговують на довіру та можуть поручитись за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування та суду.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає обвинуваченому ОСОБА_3 вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду і здійснювати незаконний вплив на потерпілих, а тому у суду є сумніви щодо виконання останнім покладених на нього обов`язків. Таким чином, під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст.183,194,199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою.

Зважаючи на вищевикладене, клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 331, 370-372, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити до 24 березня 2019 року включно. Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1