ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1814/17 Номер провадження 11-кп/814/317/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого -
адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000445 за апеляційними скаргами прокурора Новосанжарського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Коновалівка, Машівського р-ну, Полтавської обл.і, який проживає: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1977,40 грн.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 12.08.2017 приблизно о 21 години 00 хвилин по вул.Клименка в с.Мала Перещепина, Новосанжарського р-ну, Полтавської обл. в напрямку з с.Писарівка до центру с.Мала Перещепина, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 поблизу господарства №3 по вул.Клименка, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, змінив напрямок свого руху, виїхавши при цьому на зустрічну смугу для руху, чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення його автомобіля зі скутером «Viper R3» під керуванням ОСОБА_9 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної події водій скутера, ОСОБА_9 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент спричинення, а саме: закриту черепно мозкову травму, забій головного мозку легкого ступеню, рани голови та кінцівок, множинні переломи кісток скелету, ушкодження плечової артерії, пневмоторакс з розвитком травматичного шоку.
В апеляційній скарзі обвинувачений, оспорюючи свою вину лише у тому, що вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, просить вирок суду змінити, виключити з вироку суду обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та на підставі п. ґ ст. 1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування основного та додаткового покарання призначеного судом першої інстанції. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що у суді свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , ОСОБА_14 стверджували, що не бачили чи вживав він спиртні напої чи ні перед вчиненням ДТП, огляд на стан сп`яніння був проведений більш як через 5 годин після ДТП, через це висновок щодо результатів огляду на стан сп`яніння вважає недопустимим доказом.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

При цьому прокурор зазначив, що судом не повністю враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та характер його суспільної небезпеки, того, що обвинувачений не визнав свою вину, не розкаявся у вчиненому, після вчинення ДТП через грубе порушення вимог ПДР з місця вчинення злочину зник не надавши допомогу потерпілому, який перебував в стані, небезпечному для життя, не викликав швидку медичну допомогу та поліцію; вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання; посередньо характеризується; відшкодував потерпілому 10000 грн, та відмовився від подальшої допомоги на лікування, перед потерпілим не вибачився, що не вказує на бажання обвинуваченого виправити ситуацію; думку потерпілого, який наполягав на максимальному покаранню та позбавленню права керувати транспортними засобами.

В апеляційній скарзі потерпілий, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, просить призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання за вчинений злочин, а саме у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що поза увагою суду залишилося те, що він, потерпілий, отримав тяжкі тілесні ушкодження, через що йому було виконано кілька хірургічних втручань, ампутовано ліву руку, як наслідок несвоєчасної медичної допомоги, та він продовжує лікування далі; обвинувачений свою вину не визнав повністю та намагається перекласти вину на нього, потерпілого, стверджуючи, що саме він, потерпілий, врізався в автомобіль обвинуваченого; згідно показань свідків обвинувачений навіть не вийшов з машини після ДТП, а відразу поїхав з місця вчинення злочину.

Вважає, що твердження суду про перебування його, потерпілого, у стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності, оскільки він керував транспортним засобом тверезим, а які препарати йому було введено за час коли він перебував без свідомості та проведення операції йому не відомо.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, потерпілого та його представника в підтримку апеляційних скарг прокурора та потерпілого, заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого та його захисника, які, просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України та апелянтами, зокрема і фактично обвинуваченим не оспорюється.

Щодо доводів обвинуваченого, що злочин він вчинив не у стані алкогольного сп`яніння слід зазначити наступне.
Суд, визнавши винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину у стані алкогольного сп`яніння та, посилаючись на те, що ця обставина є обставиною, що обтяжує покарання своє рішення мотивував тим, що стан алкогольного сп`яніння підтверджується медичним висновком №20 від 13.08.2017, у якому зазначено, що ОСОБА_7 станом на 02:40 13.08.2017 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Також суд відхилив показання:
обвинуваченого про те, що останній вживав алкоголь вже вдома після вчинення ДТП, оскільки, на думку суду, поведінка обвинуваченого після ДТП, а саме зникнення з місця події, свідчить про бажання ухилитись від відповідальності;
свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про те, що вони 12.08.2017 до 19 год перебували разом з обвинуваченим і спиртних напоїв останній не вживав вважає такими, що не можуть бути покладені на користь останнього, оскільки свідки поїхали від нього приблизно 19:00, а ДТП відбулося 12.08.2017 о 21 год 00 хв;
свідка ОСОБА_15 , яка є співмешканкою ОСОБА_7 про те, що коли обвинувачений після ДТП приїхав додому то запаху алкоголю від нього чути не було, а в подальшому вона побачила, що з пляшки горілки не стало стакану горілки, через те, що вона не перебувала з обвинуваченим до часу вчинення останнім дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п.п.7, 9 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 проведення огляду водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, - обов`язкове. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Пунктом 8 розділу І та п.99 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року. за № 1413/27858, передбачено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 було вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України 12.08.2017 приблизно о 21.00 год., що не оспорюється учасниками провадження.
З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 20 від 13.08.2017, вбачається, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.п. 228).
При цьому огляд ОСОБА_7 був проведений 13.08.2017 о 2.40 год, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України вчинено ОСОБА_7 12.08.2017 о 21 год.
Тобто судом, встановлено, що огляд ОСОБА_16 було проведено в медичній установі більш як через дві години.

З показань обвинуваченого працівники поліції приїхали до нього через 40 хвилин після ДТП та не направили його відразу на проведення огляду. Разом з цим ОСОБА_16 стверджує, що він вживав алкогольні напої після ДТП, що підтверджує свідок ОСОБА_15 , яка надала суду показання про те, що обвинувачений приїхав додому схвильований на пошкодженій машині, запаху алкоголю від нього не було, чи пив ОСОБА_16 вдома після ДТП вона не бачила, але помітила, що з пляшки не стало стакану горілки. Показання обвинуваченого та свідка стороною обвинувачення не спростоване ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій,підстави не довіряти таким показанням у колегії суддів відсутні.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у суді підтвердили, що обвинувачений у день ДТП до 19 год не вживав алкогольні напої.
Отже показання обвинуваченого про те, що він вживав алкогольні напої після вчинення ДТП узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ..Підстави не довіряти цим показанням у колегії суддів відсутні.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на вказане враховуючи, що огляд ОСОБА_16 було проведено з порушенням вказаних вище інструкцій, а саме більш як через дві години після ДПТ, тому висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 20 від 13.08.2017, колегія суддів вважає недопустимим доказом.
Докази того, що обвинувачений вживав алкогольні напої до вчинення злочину і вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України у матеріалах справи відсутні.
Через це колегія суддів дійшла висновку про необхідність виключити з вироку суду обставину, яка обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відповідно з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеного, те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Отже у цій частині доводи обвинуваченого є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, його вік, те, що він є пенсіонером, має посередню характеристику, не судимий, частково відшкодував шкоду в сумі 10 000 грн., стан потерпілого, який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого, який наполягав на максимально суворому покаранні, те, що ОСОБА_7 зник з місця ДТП, не надавши допомоги потерпілому, залишив потерпілого у небезпечному для життя стані, не викликавши поліцію та медичну допомогу.
Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, а саме те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обвинувачений свою вину у вчиненому злочині фактично визнав (у поданій апеляційній скарзі, яку підтримав в апеляційній інстанції не визнав лише вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння).
Суд першої і апеляційної інстанцій врахував при призначенні покарання обвинуваченому, що внаслідок дій останнього спричинено потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Доводи ОСОБА_9 про те, що йому ампутовано ліву руку, як наслідок того, що обвинувачений поїхав з місця ДТП і через це йому несвоєчасно надано медичну допомогу не підтверджено даними висновку № 146 від 6.10.2017. Інші медичні висновки, які б підтверджували доводи потерпілого у цій частині відсутні, що підтверджено представником потерпілого у суді апеляційної інстанції.

Твердження потерпілого, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння спростовуються даними висновку експерта № 146 від 6.10.2017 відповідно до яких у крові потерпілого ОСОБА_9 у крові виявлено етанол в концентрації 2.4 г.л проміле (а.п. 203-204).

Таким чином призначене ОСОБА_16 не в мінімальних межах покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає вимогам статей 50,65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи прокурора та потерпілого щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання є неспроможними.
Окрім цього обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього п. ґ ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», повідомивши, що про наслідки застосування до нього цього Закону йому відомо.
Колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», яке підтримав його захисник, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. ґ ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 7 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як вбачається з матеріалів провадження судом визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, вирок щодо нього не набрав законної сили.
Згідно наданої копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 12.04.2017 ОСОБА_7 є особою, яка досягла пенсійного віку (т.1 а.п. 248).
Під дію ст. 9 вказаного вище Закону, яка виключає можливість застосування амністії, особа обвинуваченого не підпадає, а тому до нього може бути застосована амністія.
Таким чином, вказане клопотання в частині звільнення від основного покарання у виді позбавлення волі слід задовольнити.
Разом з цим клопотання обвинуваченого про звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», з огляду на обставини справи, тяжкість та наслідки вчиненого злочину, колегія суддів вважає не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене вище, апеляційні скарги прокурора та потерпілого не підлягають до задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Новосанжарського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 обставину, яка обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі п. ґ ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування показання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4