У Х В А Л А
Іменем України

17 грудня 2018 року колегія суддів Деснянського районного суду м. Києва у складі:

головуючого: - судді ОСОБА_1 ,

суддів: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: - ОСОБА_5 ,

за участю засудженого: - ОСОБА_6

за участю захисника: - ОСОБА_7 ,

за участю потерпілого: - ОСОБА_8 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції заяву адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2017 року розгляд заяви адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року визначено Деснянському районному суду м. Києва.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року заяву захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року повернуто особі, яка її подала.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 року ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року скасовано та постановлено нову, якою призначено новий судовий розгляд за заявою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року.
28.08.2018 року вищевказана справа надійшла до Деснянського районного суду м Києва з Апеляційного суду м. Києва.
Як вбачається із заяви захисника ОСОБА_7 , вироком Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 27, п.п. 8,11 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 8,11,13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Разом з тим, у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_6 виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.01.2013 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.
Як вказує захисник, під час надання ним правової допомоги ОСОБА_6 та ознайомлення з матеріалами справи для складання та подачі відповідних документів до Апеляційного суду м. Києва, було виявлено, що при судовому розгляду даної кримінальної справи та при винесенні вироку суду не було відомо ряд обставин, які разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року. Дані обставини стали відомі вже після винесення даного вироку та перегляду його у касаційній інстанції.

Так, захисник зазначає, що згідно вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року причетність ОСОБА_6 до вчинення умисного вбивства на замовлення та замаху на умисне вбивство на замовлення головних державних санітарних лікарів на залізничному транспорті України ґрунтується лише на завідомо неправдивому повідомленні та завідомо неправдивих показах іншого засудженого ОСОБА_9 , наданих ним на досудовому слідстві та в суді. На даний час за заявою ОСОБА_6 у провадженні СВ Солом`янського УПГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001312 від 05.06.2014 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, чим на думку захисника, встановлено непричетність засудженого ОСОБА_6 до скоєння інкримінованих йому злочинів. Також, 14.04.2014 року за заявою ОСОБА_6 були внесені відомості до ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000627 за ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України за підозрою у скоєнні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та розпочате досудове розслідування, провадження якого доручено СВ Дарницького УПГУНП у м. Києві, в ході чого встановлено непричетність засудженого ОСОБА_6 до скоєння інкримінованих його злочинів. Крім того, 11.09.2014 року за заявою ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2014 року, внесенні відомості до ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000302 щодо вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України, та розпочато досудове розслідування, провадження якого доручено СВ Дарницького УПГУНП у м. Києві, в ході чого встановлено непричетність засудженого ОСОБА_6 до скоєння інкримінованих йому злочинів, зокрема, матеріалами досудового розслідування в поєднанні з показами свідків, які раніше не допитувалися та не були відомі при винесенні вироку, підтверджується, що засуджений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмовив ОСОБА_6 , давши завідомо неправдиві показання під час досудового слідства, а також у ході судового розгляду кримінальної справи.

Захисник ОСОБА_7 також вказує на те, що згідно абзацу 1 і 2 сторінки 38 мотивувальної частини вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року міститься висновок суду, яким судом встановлено відсутність мотиву та підтверджується непричетність засудженого ОСОБА_6 до скоєння інкримінованих йому злочинів.

Крім того, захисник ОСОБА_7 вказує на те, що непричетність засудженого ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів також підтверджується, відібрані ним 23.05.2017 року показами свідків ОСОБА_12 , яка є дружиною засудженого ОСОБА_9 , та показала, що її чоловік дійсно разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на замовлення ОСОБА_13 , вчинив умисне вбивство на замовлення головного державного санітарного лікаря на залізничному транспорті України ОСОБА_14 та замах на умисне вбивство на замовлення головного державного санітарного лікаря на залізничному транспорті України ОСОБА_15 , а також показами свідка ОСОБА_16 , яка працює майстром манікюру та показала у квітні 2006 році вона надавала свої послуги ОСОБА_12 у м. Харкові, в той час до квартири прийшов ОСОБА_9 разом із своїми товаришами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які відразу пішли на кухню, де у них відбулася розмова, під час якої на кухню зайшли ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , остання почула розмову ОСОБА_10 про вдалу поїздку до Києва, в цей час ОСОБА_10 дістав пакунок із великою сумою грошей та побачивши ОСОБА_16 і ОСОБА_12 відразу почав ховати ці гроші.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що при винесенні вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року, зазначені свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_16 пояснення від 23.05.2017 року, та пояснення ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших, а також нові обставини, встановлені матеріалами досудового розслідування СВ Солом`янського УПГУНП у м. Києві № 0001312 від 05.06.2014 року та матеріалами досудового розслідування СВ Дарницького УПГУНП у м. Києві за 0000627 за підозрою у вчинені ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, а також матеріалами досудового розслідування, яке перебуває у провадженні СВ Дарницького УГУНП у м. Києві № 0000302 щодо вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України , не були та не могли бути відомі суду, тому у розумінні п. 2 ч. 5 ст. 459 КПК України є нововиявленими обставинами, та у своєму поєднанні однозначно доводять неправильність висновків суджу стосовно часу та обставин щодо інкримінованого ОСОБА_6 злочину.

Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначає, що на момент постановлення вироку від 21.06.2012 року суду першої інстанції не було відоме рішення Європейського суду з прав людини «Луценко проти України» від 18.12.2008 року, відповідно до п. 52 якого, беручи до уваги той факт, що як було зазначено вище, ОСОБА_19 , якому заявник не мав можливості поставити питання у відкритому судовому засіданні, давав свої зізнавальні пояснення в умовах незабезпечення його відповідними процесуальними гарантіями проти самообвинувачення і що ці показання були використані вирішальною мірою для встановлення фактів, які мали істотне значення для кваліфікації дій заявника, суд визнає, що це обмежило права захисту настільки, що справедливість розгляду справи в цілому виявилася підірваною. П. 53. Отже, мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (995_004). Таким чином, виходячи з даного рішення ЄСПЛ суди під час розгляду справи мали б виходити з того, що підозрюваний ОСОБА_9 дав під час досудового розслідування та у суді, як співобвинувачений в справі, і від яких він згодом відмовився як від таких, що давалися під тиском, завідомо неправдиві показання щодо інкримінованого ОСОБА_6 злочину. Захисник вважає нововиявленою обставиною установлення Європейським судом з прав людини рішення у справі «Луценко проти України» (Заява № 30663/04) від 18.12.2008 року та Верховним Судом України постанови від 05.12.2011 року по справ № 5-6кс11. Вказані рішення судів в своїй сукупності встановлюють, що зізнавальні показання іншого співобвинуваченого у відкритому суді, дані ним за відсутності процесуальних гарантій проти самовикриття, та які були використані головним чином для встановлення фактів, що були важливі для кваліфікації дій заявника, та права захисту були обмежені в ступені, що підриває справедливість процесу в цілому, зокрема, становить собою самостійне порушення Конвенції, та порушення ці відповідно до висновків ВСУ, перебувають в органічному зв`язку з остаточним рішенням у справі, такого зв`язку, свідчать про односторонність та упередженість суду, та сам вирок Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року по справі № 1/2690/4/12 не відповідає вимогам законності, а процес в цьому не відповідає вимовам щодо справедливого суду.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати вирок Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року щодо ОСОБА_6 та ухвалити новий, яким за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства на замовлення головного державного санітарного лікаря на залізничному транспорті України ОСОБА_14 та замаху на умисне вбивство на замовлення головного державного санітарного лікаря на залізничному транспорті України ОСОБА_15 , - виправдати; за обвинуваченням у незаконному поводженні з бойовими припасами тобто придбанні,зберіганні та передачу бойового припасу, без передбаченого законом дозволу, - виправдати; за обвинуваченням в умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, яке спричинило шкоду в великих розмірах, вчиненому шляхом вибуху, - виправдати.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заяву підтримали, просили задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення заяви, пославшись на те, що відсутні передбачені кримінально-процесуальним законом підстави для скасування вироку за нововиявленими обставинами. При цьому прокурором надано суду інформацію щодо руху розслідування кримінальних проваджень, які перебувають у провадженні СВ Солом`янського УПГУНП у м. Києві та СВ Дарницького УГУНП у м. Києві, порушені на підставі заяв ОСОБА_20 .

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, просив залишити вирок Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року стосовно засудженого ОСОБА_6 без змін.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали заяви, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 27, п.п. 8,11 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 8,11,13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Разом з тим, у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_6 виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.01.2013 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.
Відповідно до положень ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

При цьому, законодавцем встановлено, що наявність такої нововиявленої обставини, як завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, має бути встановлена вироком суду.

Як встановлено судом, на даний час у провадженні СВ Солом`янського УПГУНП у м. Києва перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за № 0001312 від 05.06.2014 року за заявою ОСОБА_6 , та у провадженні СВ Дарницького УПГУНП у м. Києві - за № 0000627 за заявою ОСОБА_6 про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України. Крім того, у провадженні СВ Дарницького УГУНП у м. Києві за заявою ОСОБА_6 перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000302 щодо вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України. Судом встановлено, що на даний час досудове розслідування по вказаним провадженням тривають, жодній особі підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не пред`явлено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні не встановлено достатніх та ґрунтовних підстав, які б дозволяли суду прийти до висновку про наявність підстав для скасування за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року, оскільки у вказаних документах не міститься нововиявлених обставин, а фактично вони можуть бути доказами перевірки та дослідження при проведенні досудового розслідування за заявами ОСОБА_6 .

Що стосується пояснень гр. ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , то їх покази стосуються виключно дій обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та мають бути досліджені під час досудового розслідування кримінальних проваджень, які перебувають у провадженні СВ Солом`янського УПГУНП у м. Києві та СВ Дарницького УПГУНП у м. Києві за ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України. Крім того, суд враховує, що в судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтвердив, що вищевказані особи були допитані в рамках кримінальних проваджень, розслідування яких на даний час здійснюється СВ Солом`янського УПГУНП у м. Києві та СВ Дарницького УГУНП у м. Києві.

Стверджуючи про завідомо неправдиві показання підозрюваного та згодом обвинуваченого ОСОБА_9 , на яких ґрунтується вирок відносно ОСОБА_6 , останнім та його захисником не додано жодного документу, з якого можна зробити висновок про існування вироку суду з цього приводу.

Що стосується доводів захисника про те, що на момент постановлення 21.06.2012 року вироку стосовно ОСОБА_6 . Апеляційному суду м. Києва не було відоме рішення Європейського суду з прав людини «Луценко проти України» (заява № 30663/04) від 18.12.2008 року та постанова Верховного Суду України від 05.12.2011 року по справ № 5-6кс11, то суд вважає вказані доводи безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального законодавства України. При цьому, суд звертає увагу на те, що рішення ЄСПЛ постановлено у грудні 2008 року, а вирок Апеляційного суду м. Києва стосовно ОСОБА_6 постановлено у червні 2012 року, тобто, зі спливом 3 (трьох років) та майже 6(шести) місяців. Доказів того, що існування вказаного рішення Європейського суду з прав людини не було відоме на час постановлення вироку стосовно ОСОБА_6 , заявником суду не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заява захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року за нововиявленими обставинами, -відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3