ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/374/18 Номер провадження 11-кп/814/168/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава матеріали кримінального провадження 0004047 від 17.11.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2018 року

ВСТАНОВИЛА
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь, українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, працюючого ТОВ «АДС ТРЕЙД», одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі трьохсот мінімумів доходів громадян, а саме в сумі 5 100 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Обрано відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Задоволено цивільний позов прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської Полтавської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 19396 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1144 грн. за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу та 572 грн. витрат на проведення судової автотехнічної експертизи.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 24.11.2017 року на автомобіль «MERSEDES-BENS-SPRINTER» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за наступних обставин.

16 листопада 2017 року близько 21 год. 50 хв., ОСОБА_7 керуючи автомобілем «MERSEDES-BENS-SPRINTER» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Мазепи, зі сторони вул. Небесної сотні в напрямку до вул. Горького, наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиць Мазепи- Шевченка, перед яким було встановлено дорожній знак 2.2 «проїзд буз зупинки заборонено» та нанесено горизонтальну дорожню розмітку 1.12 «стоп-лінія», порушуючи вимоги п.16.11, 2.2 розділу 33 «Правил дорожнього руху», виїхав на перехрестя , при цьому не надав дорогу мотоциклу ««LIFANLF150-10B», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що наближався до даного перехрестя по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення передньої частини мотоцикла ««LIFANLF150-10B», д.н.з. НОМЕР_2 з правою боковою частиною автомобіля «MERSEDES-BENS-SPRINTER» д.н.з. НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «LIFAN LF150-10B», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1073 від 08.01.2018, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової: струсу головного мозку; закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці; закритого скалкового перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням уламків, закритого перелому I-ї плюсневої кістки лівої ступні зі зміщенням; забою грудної клітини, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи №20 від 18.01.2018, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «MERSEDES-BENS-SPRINTER» д.н.з. НОМЕР_3 технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п. 16.11, 2.2 розділу 33 «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «MERSEDES-BENS-SPRINTER» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. 16.11, 2.2 розділу 33 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, пом`якшивши покарання, а саме призначити мінімальне покарання у виді штрафу в розмірі двохсот мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., в решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує, що при вирішенні питання про призначення покарання, судом не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди, надання допомоги потерпілому безпосереднього після вчинення злочину, а також те, що інкримінований йому злочин є злочином з необережною формою вини, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, те що в нього на утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей 2013 та 2017 року та дружина, відсутність обтяжуючих обставин,визнання ним позову прокурора в інтересах лікарні в сумі 19396 грн..

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржували.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 надіслали до апеляційного суду клопотання у якому прохали подану апеляційну скаргу розглядати у їх відсутність. Вказали, що підтримують подану апеляційну у повному обсязі та прохають її задовольнити.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим вироком ніким не оспорюється, а тому відповідно до ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не переглядаються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, викладені у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено під час дослідження матеріалів провадження, суд належно виконав зазначені вимоги закону. Вид та розмір призначеного судом покарання ОСОБА_7 за вчинений злочин, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України,а тому твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про призначення покарання, судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю і визнано ці обставини такими, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України , місцевим судом судом не встановлено.
Місцевим судом також враховано, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним діяння, зокрема, що обвинувачений визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, жалкує з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія апеляційного суду вважає, що місцевий суд прийшов до вірного переконання про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.
Також суд першої інстанції , на думку колегії суддів, дійшов до вірного висновку про можливість не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахувавши вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_7 працює, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України, місцевий суд виходив з того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, є справедливим, а також є достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 судом зокрема враховано те, що обвинувачений не судимий, працює, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітніх дітей, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме після вчинення ДТП надав медичну допомогу, відвідував потерпілого в лікарні, купував потерпілому ліки, його позитивну характеристику. Врахувавши наведене місцевий суд дійшов до вірного переконання про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.
На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст.418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3