Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7387/15-к
Провадження № 1-кп/490/230/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«04» грудня 2018 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

його законного представника ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Любоіванівка Арбузинського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-31 липня 2014 року - Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки,

а також

-13 січня 2016 року - Центральним районним судом міста Миколаєва /в редакції вироку апеляційного суду Миколаївської області від 03 червня 2016 року/ - за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України до 5 років позбавлення волі, а за сукупністю цього та попереднього вироків - остаточно до 5 років 6 місяців позбавлення волі

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України,

та

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185; частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

І…… ОСОБА_4 , будучи засудженим 31 липня 2014 року за шахрайство та за незаконне заволодіння транспортними засобами, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення цих злочинів, разом з ОСОБА_11 вчинив нові злочини проти власності за таких обставин.

1. 13 травня 2015 року близько 18:00 години ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження /надалі - співучасник/, домовились про спільне таємне заволодіння майном Державного Підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунару" /надалі - заводу/, розташованого у будинку АДРЕСА_3 .

На виконання умов досягнутої домовленості ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та співучасник, діючи спільно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, перелізли через паркан, який огороджує територію заводу по вулиці Набережній, проникнувши таким чином на охоронювану територію.
Там вони, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи спільно, викопали з землі або відкрутили належний заводу металобрухт загальною вагою 180 кг. вартістю 648 грн. та почали його вилучати, перекидаючи через паркан, але довести свій злочинний намір до кінця не змогли, адже були затримані охороною заводу.

2. 23 травня 2015 року приблизно о 21:00 години ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , домовились про спільне таємне заволодіння майном заводу.

На виконання умов досягнутої домовленості ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , діючи спільно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, перелізли через паркан, який огороджує територію заводу, проникнувши таким чином на охоронювану територію.
Там вони, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи спільно, вилучили належну заводу металеву рейку Р-50 вартістю 403 грн. 03 коп.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_11 зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, заподіявши заводу шкоду у загальному розмірі 403 грн. 03 коп.

31 травня 2015 року приблизно о 21:00 години ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , домовились про спільне таємне заволодіння майном заводу.

На виконання умов досягнутої домовленості ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , діючи спільно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, перелізли через паркан, який огороджує територію заводу, проникнувши таким чином на охоронювану територію.
Там вони, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи спільно, вилучили належні заводу:
- 1 металеву пластину овальної форми розміром 40х20 см. - загальною вартістю 9,10 грн.;

- 1 металеву трубу діаметром 3 см. довжиною 1 м. - загальною вартістю 16,00 грн.;

- 3 металевих швелера довжиною 70 см. - загальною вартістю 337,86 грн.

- 1 шматок рейки довжиною 20 см. - загальною вартістю 80,60 грн.;

- 8 металевих пластин прямокутної форми розміром 30 х 15 см. з трьома отворами - загальною вартістю 297,60 грн.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_11 зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, заподіявши заводу шкоду у загальному розмірі 741 грн. 16 коп.

3. Окрім того 26 травня 2015 року близько 02:00 години ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , домовились про спільне таємне заволодіння транспортним засобом - мопедом марки "HONDA DIO" /реєстраційний номер НОМЕР_1 //надалі - мопедом/, що знаходиться у користуванні ОСОБА_12 .

На виконання умов досягнутої домовленості ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , діючи спільно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до мопеду, що був у дворі вказаного будинку, після чого спільними зусиллями / ОСОБА_4 кермував, а ОСОБА_11 - штовхав за багажник/ перекотили мопед до гаражу будинку АДРЕСА_1 - за місцем проживання ОСОБА_4 .

ІІ……Окрім того, ОСОБА_11 вчинивши перелічені злочини, діючи повторно, вчинив ще один злочини проти власності за таких обставин.

4. 20 січня 2016 року близько 04 годині 30 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи в нічному клубі "Сутінки", що розташований у будинку 138 "В" по проспекту Центральному у місті Миколаєві, побачив на одному з столів належний ОСОБА_13 мобільний телефон марки "Lenovo А 536"(імеі: НОМЕР_2 , в якому були встановлені сім-картки оператора "Лайф" № НОМЕР_3 та оператора "МТС" № НОМЕР_4 ), що був залишений власником без нагляду, та вирішив викрасти його.

Реалізуючи цей намір він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, цей телефон вилучив, після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_13 матеріальну шкоду у загальному розмірі 2.139 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

5. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати:

-за частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше сховище;

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше сховище;

-за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

6. Дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати:

-за частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше сховище;

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше сховище;

-за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

ІІІ. Щодо вчинення ОСОБА_4 попередніх злочинів.

7. З залучених до матеріалів кримінального провадження копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва вбачається, що 31 липня 2014 року ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, судимість за вчинення цих злочинів не була знятою або погашеною у встановленому законом порядку.

ІV. По епізоду від 13 травня 2015 року.

8. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину 13 травня 2015 року за встановлених судом обставин визнав, повністю підтвердив усі встановлені судом обставини.

9. Обвинувачений ОСОБА_11 у суді свою вину у вчиненні злочину 13 травня 2015 року за встановлених судом обставин також визнав у повному обсязі.

10. Окрім показів обвинувачених, їх винуватість у проникненні на територію заводу та викраденні там майна 13 травня 2015 року підтверджується дослідженими судом документами, а саме:
-актом від 13 травня 2015 року про проникнення на охоронювану територію;
-протоколом від 13 травня 2015 року огляду місця події, з якого вбачається, що 13 травня 2015 року на ділянці місцевості в районі паркану, яким огороджена територія заводу з боку вулиці Набережної у місті Миколаєві були виявлені металеві вироби, частина з яких була перекинутою через паркан;
-протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотокартками від 18 вересня 2015 року, які, сукупно з відомостями, що містяться в акті від 13 травня 2015 року про проникнення на охоронювану територію доводять, що на охоронювану територію проникали саме обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .

11. Той факт, що вказане майно належить заводу, підтверджується:
-матеріалами інвентаризації /акт № 2 від 22 травня 2015 року та додані до нього матеріали/;
-розпискою представника заводу про отримання цих виробів саме як належних заводу

12. Про характер викраденого майна свідчить висновок експерта № 220 від 28 серпня 2015 року, з якого вбачається, що вилучені обвинуваченими металеві вироби мають значні деформації та значною мірою піддались впливової корозії, що унеможливлює використання їх за призначенням, а за такого - їх сукупність є металобрухтом.

13. З цього ж висновку експерта вбачається, що загальна вартість металобрухту,що є предметом злочину, становить 648 грн.

14. Матеріали справи також свідчать, та сторони не заперечують того, що обвинувачені перекинули через паркан до затримання лише частину вилученого ними металобрухту.

Наведені вище докази узгоджуються поміж собою та у сукупності утворюють цілісну картину подій, у якій кожна послідуюча дія природно випливає з попередньої та тягне наступну.
Доказів же на спростування відомостей, що містяться у цих доказах, матеріали справи не містять.

За такого вину обвинувачених у вчиненні злочину 13 травня 2015 року за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.
V. По епізоду від 23 травня 2015 року.

15. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину 23 травня 2015 року за встановлених судом обставин визнав, повністю підтвердив усі встановлені судом обставини.

16. Обвинувачений ОСОБА_11 у суді свою вину у вчиненні злочину 23 травня 2015 року за встановлених судом обставин також визнав у повному обсязі.

17. Окрім показів обвинувачених, їх винуватість у викраденні майна 23 травня 2015 року підтверджується дослідженими судом документами, а саме:
-заявою ОСОБА_14 про добровільну видачу металевої рейки;
-протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотокартками від 19 червня 2015 року, з яких вбачається, що видана рейка була продана ОСОБА_14 ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .

18. Той факт, що вказане майно належить заводу, підтверджується:
-матеріалами інвентаризації /акт № 4 від 24 червня 2015 року та додані до нього матеріали/;
-розпискою представника заводу про отримання металевої рейки саме як належної заводу;

19. З наведених матеріалів інвентаризації також вбачається, що вартість викраденої рейки становить 403 грн. 03 коп., цю вартість сторони кримінального провадження не оспорюють.

Наведені вище докази узгоджуються поміж собою та у сукупності утворюють цілісну картину подій, у якій кожна послідуюча дія природно випливає з попередньої та тягне наступну.
Доказів же на спростування відомостей, що містяться у цих доказах, матеріали справи не містять.

За такого вину обвинувачених у вчиненні злочину 23 травня 2015 року за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

VІ. По епізоду від 31 травня 2015 року.

20. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину 31 травня 2015 року за встановлених судом обставин визнав, повністю підтвердив усі встановлені судом обставини.

21. Обвинувачений ОСОБА_11 у суді свою вину у вчиненні злочину 31 травня 2015 року за встановлених судом обставин також визнав у повному обсязі.

22. Окрім показів обвинувачених, їх винуватість у викраденні майна 31 травня 2015 року підтверджується дослідженими судом документами, а саме:
-заявою ОСОБА_4 про добровільну видачу викраденого майна;
-заявою ОСОБА_11 про добровільну видачу викраденого майна;
-протоколом огляду місця події від 31 травня 2015 року, з якого вбачається, що викрадене майно було виявлене саме у вказаному обвинуваченими місці - в автомобілі таксі, що був викликаний ними для його транспортування.

23. Той факт, що вказане майно належить заводу, підтверджується:
-матеріалами інвентаризації /акт № 3 від 24 червня 2015 року та додані до нього матеріали/;
-розпискою представника заводу про отримання майна саме як належного заводу;

24. З наведених матеріалів інвентаризації також вбачається, що вартість викраденої рейки становить 741 грн. 16 коп., цю вартість сторони кримінального провадження не оспорюють.

Наведені вище докази узгоджуються поміж собою та у сукупності утворюють цілісну картину подій, у якій кожна послідуюча дія природно випливає з попередньої та тягне наступну.
Доказів же на спростування відомостей, що містяться у цих доказах, матеріали справи не містять.

За такого вину обвинувачених у вчиненні злочину 31 травня 2015 року за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

VІІ. По епізоду від 26 травня 2015 року.

25. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину 26 травня 2015 року за встановлених судом обставин визнав, повністю підтвердив усі встановлені судом обставини.

26. Обвинувачений ОСОБА_11 у суді свою вину у вчиненні злочину 26 травня 2015 року за встановлених судом обставин також визнав у повному обсязі.

27. Окрім показів обвинувачених, їх винуватість у незаконному заволодінні транспортним засобом 26 травня 2015 року підтверджується дослідженими судом документами, а саме:
-протоколом огляду місця події від 26 травня 2015 року;
-протоколом огляду місця події від 12 червня 2015 року;

За такого вину обвинувачених у вчиненні злочину 26 травня 2015 року за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

VІІІ. По епізоду від 17 лютого 2017 року.

28. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_11 підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини викрадення ним телефону в ОСОБА_13 .

Вартість викраденого майна обвинуваченим також не оспорюється.

Враховуючи це, а також думку учасників судового розгляду про можливість такого, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення 17 лютого 2017 року, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого вину ОСОБА_11 у вчиненні злочину 17 лютого 2017 року суд вважає доведеною.

З огляду на наведене суд вважає вину ОСОБА_4 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Мотиви неврахування окремих доказів.

29. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення на підтвердження характеру та вартості майна, замах на викрадення якого обвинувачені вчинили 13 травня 2018 року, надали матеріали інвентаризації та довідку про вартість цього майна.
З цих доказів вбачається, що таке майно є металевими виробами /але - не металобрухтом/, та їх загальна вартість становить 3.100 грн. 98 коп.

Проте, з достовірністю цих доказів погодитись неможливо за такого.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 242 Кримінального Процесуального Кодексу України у разі наявності спору щодо вартості майна обов`язковим є призначення відповідної експертизи для визначення характеру цього майна та його вартості.
З огляду на цей законодавчий припис документи щодо результатів інвентаризації та довідку про вартість викраденого майна суд вважає в цьому випадку недостовірними доказами, а достовірним, належним та допустимим доказом з цього приводу вважає висновок експерта.

За такого суд під час винесення вироку ґрунтує свої висновки саме на висновку експерта, але - не на відомостях. що містяться у матеріалах, що аналізуються.

Мотиви зміни обвинувачення.

30. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення кваліфікують дії обвинувачених по епізоду від 13 травня 2018 року, як закінчений замах на крадіжку чужого майна.
Проте, відповідно до частини 2 статті 15 Кримінального Кодексу України замах слід вважати закінченим лише у разі, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до цього у Постанові № 10 Пленуму від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" зазначається, що: "Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита" /абзац 2 пункту 4/.
В цьому ж випадку матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що обвинувачені перекинули через паркан лише частину підготовленого ними майна, тобто - усе передбачене їх наміром майно ще не викрали.
За такого їх дії не містять складу закінченого замаху на крадіжку та мають кваліфікуватись, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

31. Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням окремі передбачені частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України однією частиною однієї статті Кримінального Кодексу України злочини, вчинені обвинуваченими, кваліфіковані окремо.
Проте:
-відповідно до статті 32 Кримінального Кодексу України, пункту 3 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" /надалі - Пленуму/ неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони передбачені тією самою частиною тієї самої статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, утворюють повторність злочинів;
-відповідно до абзацу 2 пункту 7 Пленуму у разі, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального Кодексу України із зазначенням повторності
злочинів у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуючої ознаки відповідних злочинів;
Таке доводить, що кваліфікація усіх вчинених кожним з обвинувачених злочинів, що передбачені однією частиною відповідної статті Кримінального Кодексу України, має здійснюватись за однією частиною відповідної статті із зазначенням кваліфікуючих ознак усіх злочинів, що утворюють сукупність, та такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.

Отже, запропонована органом досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфікація дій обвинувачених не відповідає вимогам закону та судовій практиці.
За такого повторне посилання на вчинення кожним з обвинувачених злочинів, передбачених однією частиною однієї статті Кримінального Кодексу України, з пред`явленого кожному з них обвинувачення слід виключити.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинувачених

ОСОБА_4 .

32. Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння ним у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження.

27. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує його покарання, також його щире каяття.

Проте, з наявністю такої обставини в цьому випадку погодитись неможливо за такого.

В цьому випадку ОСОБА_4 , будучи засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі та звільненим від його відбування з випробуванням, вчинив усі злочини, що є предметом розгляду цієї справи, під час випробувального терміну. Більше того, попереднім вироком він був засуджений за незаконне заволодіння чужими транспортними засобами /мопедами/, але під час іспитового строк знов вчинив аналогічний злочин.

Далі, в цьому випадку під час вчинення першого з злочинів, що були предметом розгляду в межах цієї справи, обвинувачений був затриманий, але вчинення злочинів не припинив та вчинив ще два аналогічних злочини.

До того ж, після вчинення цих злочинів обвинувачений вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, тобто - злочин, ступінь суспільної небезпеки якого є більшою, ніж ступінь суспільної небезпеки попередніх злочинів.

Таке доводить, що ОСОБА_4 про вчинене не жалкує, свої вчинки не оцінює негативно, належних висновків для себе не робить та не бажає виправляти ситуацію.

Отже, ознаки, притаманні щирому каяттю, в його діях є відсутніми.

33. У суді обвинувачений стверджував, що за період з моменту вчинення злочинів /під час якого він утримувався під вартою/ він усвідомив протиправність своєї попередньої поведінки та зробив для себе належні висновки.

Але ці посилання обвинуваченого свідчать не про його щире каяття /яке є добровільним актом/, а лише про те, що внаслідок примусу, пов`язаного з перебуванням під вартою, він прийняв рішення встати на шлях виправлення.

ОСОБА_11 .

34. Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 , суд на підставі пункту 3 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує те, що він вчинив злочини у неповнолітньому віці.

35. На підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України як обставини, що пом`якшують покарання цього обвинуваченого, суд також враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння ним у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження.

36. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує його покарання, також його щире каяття.

Проте, з наявністю такої обставини в цьому випадку погодитись неможливо за такого.

Так, в цьому випадку під час вчинення першого з злочинів, що були предметом розгляду в межах цієї справи, обвинувачений був затриманий, але вчинення злочинів не припинив та вчинив ще два аналогічних злочини.

До того ж, після вчинення розкрадань на території заводу та під час розгляду кримінальних проваджень стосовно цих розкрадань судом ОСОБА_11 до суду не з`являвся та в той же час вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, але - відносно особи та предметом якого було майно, що становило дійсну цінність для потерпілого тобто - злочин, ступінь суспільної небезпеки якого є більшою, ніж ступінь суспільної небезпеки попередніх злочинів.

Таке доводить, що ОСОБА_11 про вчинене не жалкує, свої вчинки не оцінює негативно, належних висновків для себе не робить, не бажає виправляти ситуацію та ухиляється від можливості понести покарання.

Отже, ознаки, притаманні щирому каяттю, в його діях є відсутніми.

37. Твердження обвинуваченого у суді про те, що він жалкує у вчиненому наведених вище висновків суду не спростовують, отже, про щире каяття цього обвинувачено не свідчать.

Обставини, які обтяжують покарання обвинувачених

ОСОБА_4 .

38. Вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2014 року ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених:
-статтею 190 Кримінального Кодексу України;
-статтею 289 Кримінального Кодексу України.
кожен з яких є умисним.
Цим вироком він засуджується за вчинення злочинів, передбачених:
-статтею 185 Кримінального Кодексу України;
-статтею 289 Кримінального Кодексу України.
кожен з яких також є умисним.
В зв`язку з таким при призначенні покарання за статтею 185 Кримінального Кодексу України суд на підставі пункту 1 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що обтяжує покарання цього обвинуваченого, рецидив злочинів, адже обвинувачений має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого статтею 289 Кримінального Кодексу України.

ОСОБА_11 .

39. Обставин, що обтяжують покарання цього обвинуваченого, суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання.

ОСОБА_4 .

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно цього обвинуваченого, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції відповідних частин статей особливої частини цього Кодексу, норм загальної частини цього Кодексу, а також враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

40. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених цим обвинуваченим, суд відзначає, що усі вони відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжкими.

Стосовно ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 замаху на розкрадання чужого майна суд відзначає, що цей замах не є закінченим, а також - характеру предмету злочинних посягань, а саме - те, що предмети злочинних посягань є непридатними для прямого використання. Таке знижує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Стосовно ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 розкрадання чужого майна суд відзначає, що предметом злочинних посягань виступало майно, яке протягом тривалого часу не використовувалось власником та про схоронність якого в належному стані власник протягом тривалого часу не дбав. Таке також певною мірою знижує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Стосовно ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 незаконного заволодіння транспортним засобом суд відзначає, що внаслідок цих дій матеріальної шкоди його законному володільцю по суті завдано не було, а порушення у відносинах у сфері контролю за використанням транспортних засобів не були суттєвими, адже - мопед не використовувався за призначенням.

41. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання негативної характеристики не має, на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Судом також встановлено, що він почав вчиняти злочини у неповнолітньому віці через схильність до пошуку легких рішень, уникнення життєвих складнощів та діяльності, що вимагає від його певних зусиль /як то - навчання, робота за фахом та рівнем навичок тощо/; внаслідок цих рис був залученим до способу життя, що передбачає систематичне вчинення злочинів, самостійно належних висновків для себе не робить та не бажає виправляти ситуацію, але здатен змінити свою поведінку внаслідок адекватного примусу, пов`язаного з перебуванням під вартою.

ОСОБА_11 .

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно цього обвинуваченого, суд, керуючись статтями 65, 103 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції відповідних частин статей особливої частини цього Кодексу, норм загальної частини цього Кодексу, а також враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують його покарання, а також - умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень його розвитку та інші особливості його особи.

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

42. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених цим обвинуваченим, суд відзначає, що ним самостійно вчинений злочин середнього ступеню тяжкості, а разом з ОСОБА_4 - низка тяжких злочинів.

Стосовно ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_11 замаху на розкрадання чужого майна суд відзначає, що цей замах не є закінченим, а також - характеру предмету злочинних посягань, а саме - те, що предмети злочинних посягань є непридатними для прямого використання. Таке знижує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Стосовно ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_11 розкрадання майна заводу суд відзначає, що предметом злочинних посягань виступало майно, яке протягом тривалого часу не використовувалось власником та про схоронність якого в належному стані власник протягом тривалого часу не дбав. Таке також певною мірою знижує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Стосовно ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_11 незаконного заволодіння транспортним засобом суд відзначає, що внаслідок цих дій матеріальної шкоди його законному володільцю по суті завдано не було, а порушення у відносинах у сфері контролю за використанням транспортних засобів не були суттєвими, адже - мопед не використовувався за призначенням.

43. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_11 встановлено, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання негативної характеристики не має, на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Судом також встановлено, що ОСОБА_11 виховувався матір`ю, яка створила нову сім`ю, у якій має ще трьох дітей, через що належної уваги вихованню ОСОБА_11 не приділяла.

Судом також встановлено, що до 2015 року злочинів ОСОБА_11 не вчиняв, почав їх вчиняти у період, коли його мати була зайнята в зв`язку з народженням та вихованням його найменшого брата.

Таке доводить, що вчинення злочинів цим обвинуваченим є пов`язаним із відсутністю належного нагляду за його поведінкою із боку відповідальних дорослих осіб, що призвело до його залучення до способу життя, який передбачає систематичне вчинення злочинів.

Призначення покарання за кожен з злочинів, що є предметом розгляду в межах цієї справи.

44. З урахуванням наведених вище обставин, що враховуються при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій відповідних статей Особливої частини Кримінального Кодексу України у таких видах та розмірах:

-за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

-за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.

45. З урахуванням наведених вище обставин, що враховуються при призначенні покарання ОСОБА_11 , суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій відповідних статей Особливої частини Кримінального Кодексу України у таких видах та розмірах:

-за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

-за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна;

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки

Призначення покарання за сукупністю злочинів, що є предметом розгляду в межах цієї справи.

Визначаючи покарання за сукупністю цих злочинів, суд керується приписами частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України, відповідно до яких суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання кожному з обвинувачених, суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

46. В зв`язку із цим суд враховує, що вчинення усіх цих злочинів є наслідком способу життя, до якого був залучений ОСОБА_4 ; усі ці злочини мають тотожні наслідки та різняться лише предметом розкрадання.

При цьому за вчинення кожного з них ОСОБА_4 призначається покарання, що є достатнім для його виправлення.

За такого суд вважає, що покарання за сукупністю цих злочинів ОСОБА_4 слід призначити шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим - у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.

47. Стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 суд враховує, що вчинення ним усіх злочинів є наслідком способу життя, до якого він був залучений; усі ці злочини мають тотожні наслідки та різняться лише предметом розкрадання.

При цьому за вчинення кожного з них ОСОБА_11 призначається покарання, що є достатнім для його виправлення.

За такого суд вважає, що покарання за сукупністю цих злочинів ОСОБА_11 слід призначити шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим - у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Призначення остаточного покарання ОСОБА_4 ..

48. ОСОБА_4 наразі відбуває покарання відповідно до вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2016 року /в редакції вироку апеляційного суду Миколаївської області від 03 червня 2016 року/.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України до 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком ухвалено на підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2014 року, внаслідок чого йому визначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Таким чином, апеляційним судом Миколаївської області визначено, що приєднанню підлягає частина невідбутого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 місяців.

49. Злочини, за які ОСОБА_4 засуджується цим вироком, були вчинені ним протягом 2015 року, тобто:

-до винесення вироку 13 січня 2016 року;

-після винесення вироку 31 липня 2014 року.

При цьому 13 січня 2016 року ОСОБА_4 був засуджений за злочин, що був вчинений 15 серпня 2015 року.

50. Відповідно до частини 5 статті 71 Кримінального Кодексу України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таке доводить, що в цьому випадку для призначення остаточного покарання ОСОБА_4 необхідно:

-спочатку призначення йому покарання за правилами, передбаченими у статті 70 Кримінального Кодексу України (за сукупністю злочинів) за злочини, за які він засуджується за цим вироком, а також - за злочин, передбачений частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України;

-потім - приєднати до визначеного таким чином покарання частину невідбутого покарання за вироком від 13 січня 2016 року.

При цьому враховуючи, що ОСОБА_4 був засуджений за злочин, передбачений частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, вироком суду від 13 січня 2016 року, покарання за сукупністю злочинів йому слід призначити також із застосуванням частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України.

51. За злочини, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджується до 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

За злочин, передбачений частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України (без урахування невідбутої частини покарання за попереднім вироком) він був засуджений до 5 років позбавлення волі.

Визначаючи покарання за сукупністю усіх цих злочинів, суд враховує, що усі вони є наслідком способу життя, до якого був залучений ОСОБА_4 ..

Разом із цим, внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, на відміну від наслідків інших вчинених ним злочинів, шкода була заподіяна не тільки майну, але й здоров`ю потерпілого.

За такого покарання за сукупністю перелічених злочинів слід визначити шляхом часткового складання призначених за їх вчинення покарань (без урахування невідбутої частини покарання за вироком від 13 січня 2016 року) та визначити його у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 10 місяців без конфіскації майна.

52. Далі, до визначеного за сукупністю злочинів покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 31 липня 2014 року.

Невідбута частина покарання за цим вироком, що підлягає приєднанню, була визначена вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2016 року /в редакції вироку апеляційного суду Миколаївської області від 03 червня 2016 року/, та не може бути зміненою відповідно до засади правової визначеності.

Отже, ОСОБА_4 за сукупністю злочинів та вироків остаточно слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 04 місяці без конфіскації майна.

53. Призначення покарання у такому порядку не суперечить правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленої, зокрема, під час розгляду кримінального провадження № 487/572/16-к у постанові від 17 травня 2018 року.

Так, в цьому випадку невідбута частина покарання приєднується один раз, враховується лише один раз.

До того ж, такий порядок відповідає загальному правилу застосування статей 70, 71 Кримінального Кодексу України, відповідно до якого покарання за останнім за часом вироком призначається:

-спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку;

-після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК;

-потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку;

-і остаточно - за сукупністю вироків.

Вирішення питань про звільнення від відбування покарання, обчислення строків його відбування та зарахування у цей строк певних періодів.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

54. Передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання є відсутніми.

55. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід обраховувати з моменту набрання чинності цим вироком.

56. На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України в строк покарання за цим вироком слід зарахувати покарання, відбуте частково за вироком від 13 січня 2016 року.

За такого у строк відбуття ним покарання за цим вироком слід зарахувати періоди:

- з 20 серпня 2015 року по 03 червня 2016 року (включно) - з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі (на підставі вироку від 13 січня 2016 року в редакції вироку апеляційного суду від 03 червня 2016 року;

- з 04 червня 2015 року до 08 серпня 2016 року - з розрахунку 1 день за 1 день позбавлення волі.

57. Окрім цього, на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/ у строк покарання ОСОБА_4 слід зарахувати період його попереднього ув`язнення в зв`язку із розглядом цієї справи (з 09 серпня 2016 року до моменту набрання чинності цим вироком) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, загалом у строк покарання обвинуваченій ОСОБА_15 у строк покарання слід зарахувати період тривалістю в ((9 місяців 15 днів х 2) + (2 місяці 05 днів) + (2 роки 03 місяці 28 днів х 2) - 6 років 05 місяців 1 день.

Оскільки ж наразі цей строк перевищує строк призначеного йому покарання, його слід вважати таким, що повністю відбув призначене судом покарання.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 .

58. Цим вироком ОСОБА_11 призначається покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

При цьому враховуючи, що він:

-він вчинив злочин внаслідок відсутності належного контролю за його поведінкою, що сталось не залежно від його волі та може бути усунутим внаслідок запровадження такого контролю,

-притягається до кримінальної відповідальності вперше,

-наразі працює,

а також висновок органу пробації суд приходе до переконання про те, що його виправлення та перевиховання є можливим без застосування до нього покарання, через що вважає за можливе на підставі статей 104, 75 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, що є необхідними для здійснення належного контролю за його поведінкою.

Речові докази у справі - предмети, що були протиправно вилученими в потерпілих - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути власникам.

Судові витрати у справі - витрати на залучення експертів - на підставі частини 2 статті 122 Кримінального Процесуального Кодексу України слід віднести на рахунок держави; вони можуть бути відшкодовані в подальшому на підставі документально підтверджених витрат держави /але - не відповідної експертної установи/ на проведення відповідних експертиз.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених:

-частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

-за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

-за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цих злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цих злочинів та злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2016 року /в редакції вироку апеляційного суду Миколаївської області від 03 червня 2016 року/ шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 10 місяців без конфіскації майна.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати до цього покарання визначену вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2016 року /в редакції вироку апеляційного суду Миколаївської області від 03 червня 2016 року/ невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2014 року (6 місяців позбавлення волі) та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_16 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 /шість/ років 4 /чотири/ місяці без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, призначеного за цим вироком, відбуте частково покарання за вироком від 13 січня 2016 року, а саме - періоди:

-з 20 серпня 2015 року по 03 червня 2016 року (включно) - з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі (на підставі вироку від 13 січня 2016 року в редакції вироку апеляційного суду від 03 червня 2016 року;

-з 04 червня 2015 року до 08 серпня 2016 року - з розрахунку 1 день за 1 день позбавлення волі.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/ зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період його попереднього ув`язнення в зв`язку із розглядом цієї справи (з 09 серпня 2016 року до моменту набрання чинності цим вироком) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В зв`язку з тим, що строк, який підлягає зарахуванню, перевищує строк призначеного ОСОБА_4 покарання, вважати його таким, що повністю відбув призначене судом покарання.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти з зали суду.

ОСОБА_17 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених:

-частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України;

-частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України

Призначити ОСОБА_11 покарання:

-за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

-за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна;

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_18 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років без конфіскації майна

На підставі статті 75, 104 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3)працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації, як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу)

Речові докази у справі:

-металобрухт (197 одиниць виробів з металу);

-металеву рейку Р-50

-1 металеву пластину овальної форми розміром 40х20 см.;

-1 металеву трубу діаметром 3 см. довжиною 1 м.;

-3 металевих швелера довжиною 70 см. грн.

-1 шматок рейки довжиною 20 см. грн.;

-8 металевих пластин прямокутної форми розміром 30 х 15 см. з трьома отворами

повернути Державному Підприємству "Суднобудівний завод імені 61-го комунару"

Речовий доказ у справі - мопед марки "HONDA DIO" /реєстраційний номер НОМЕР_1 / - повернути ОСОБА_12 .

Речовий доказ у справі - мобільний телефон марки "Lenovo А 536"(імеі: НОМЕР_2 , в якому були встановлені сім-картки оператора "Лайф" № НОМЕР_3 та оператора "МТС" № НОМЕР_4 ) - повернути ОСОБА_13 .

Судові витрати віднести на рахунок держави, що не позбавляє зацікавлених осіб права вимогати їх відшкодування в подальшому на підставі документально підтверджених витрат держави /але - не відповідної експертної установи/ на проведення відповідних експертиз.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_19 =

06.12.2018