Справа № 624/694/18
Провадження № 1-кп/634/112/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.02.2019смт Сахновщина Харківської області

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілого: ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілого: ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сахновщина матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.09.2018 року за № 0000251 за звинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Рояківка Кегичівського району Харківської області, із загальною середньо-технічною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:

06.09.2018 року близько 17.00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи по вул. Центральній с. Вовківка Кегичівського району Харківської області, діючи з раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень у ході раптово виниклої словесної сварки з ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс один удар долонею лівої руки в область обличчя з права ОСОБА_4 , спричинивши останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/151-КР/18 від 16.11.2018 року тілесні ушкодження у вигляді садна на правій половині шиї та синець обличчя з права, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно п.п. 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, не заперечував факту нанесення легких тілесних ушкоджень за обставин, як про це вказано вище.
Пояснив, що 06. 09. 2018 року його син ОСОБА_7 незадовго до події їхав поруч на велосипедах з потерпілим, не впорався з керуванням, впав та розбив ніс, після чого повернувся додому із вказаною травмою. Обвинувачений не розібравшись до кінця у ситуації, знайшов потерпілого та вході раптово виниклої словесної сварки наніс йому один удар долонею лівої руки в область обличчя з права, після чого покинув місце події.
Потерпілий підтвердив факт нанесення йому легких тілесних ушкоджень за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Також зазначив, що 06.09.2018 року незадовго до події їхав на велосипедах із сином обвинуваченого ОСОБА_7 , останній не впорався з керуванням велосипеда, впав та розбив ніс. ОСОБА_4 пропонував допомогу, проте ОСОБА_7 відмовився від запропонованої допомоги та поїхав додому. Після того, батько ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_6 , не розібравшись із ситуацією, зустрів ОСОБА_4 та в ході раптово виниклої словесної сварки ударив його один раз долонею лівої руки в область обличчя, після чого пішов у невідомому напрямку.
Законний представник потерпілого ОСОБА_8 зазначила, що обставини справи знає зі слів сина.
Потерпілий та його законний представник обвинуваченого не простили, просили при призначенні покарання застосувати до обвинуваченого максимальну міру покарання в виді 200 годин громадських робіт.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обтяжуючих.
Судом, встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України суд визнає наявність на утриманні малолітнього сина.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України відсутні.
Суд приймає до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним злочину, яке відноситься до злочину невиликої тяжкості, відсутність тяжких наслідків від його дій, активне сприяння розкриттю злочину.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує його відношення до вчиненого, визнання своєї провини в повному обсязі, дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочину, і вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції статті, інкримінованої йому, у виді громадських робіт.
Щодо визначення строку громадських робіт суд виходить з наступного.
У ході судового розгляду обвинувачений хоча і визнав свою вину, але суд прийшов до висновку, що це сталось вимушено, оскільки у судовому засіданні не вибачився перед потерпілим, законним представником, сама потерпіла сторона не вибачила обвинуваченого, в останньому слові обвинуваченому нічого було сказати, що у сукупності свідчить про відсутність щирого каяття.
Суд вважає, що покарання обвинуваченому неможливо призначити в мінімальних межах санкції з урахуванням відсутності щирого каяття, позиції потерпілої сторони, віку потепілого, якому виполнилося 14 років лише за день до події, але враховуючи те, що до кримінальної відповідальності обвинувачений притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, визнав вину, сприяв розкриттю злочину, вважаю, що призначення покарання у максимальних межах санкції статті є недоцільним та необґрунтованим, тому приходжу до висновку, що покарання у виді 160 годин громадських робіт буде достатньо для виправлення засудженого, запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-375 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у вигляді громадських робіт строком на 160 годин.

Судові витрати у кримінальному провадженню та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області протягом 30 діб з дня його проголошення., а засудженим протягом 30 діб з дня вручення копії вироку.

Суддя: