В И Р О К
Іменем України

25 січня 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого режисером відеомонтажу телерадіокомпанії "ТВ7", учасника бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Двадцять третього жовтня 2014 року ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №57 від 10.05.2015 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 2-го взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки даної військової частини.

Так, 17 липня 2015 року близько 10 години солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом та перебуваючи за місцем дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 на НОМЕР_2 загальновійськовому полігоні ВДВ, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1- 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив вказане місце служби та проводив час на власний розсуд.

За час відсутності у частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив.

Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками судового процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим та захисником, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_4 та іншим учасникам кримінального провадження судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, який виключно позитивно характеризується за місцем роботи та служби, працевлаштований, є учасником бойових дій, раніше не судимий, а також відсутність обтяжуючих та сукупність пом`якшуючих покарання обставин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини у вчиненні згаданого злочину та щире каяття.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи особу ОСОБА_4 , а також наявність пом`якшуючих покрання обставин, а саме, те що останній є учасником бойових дій, щиро розкаявся у вчиненому злочині, які у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, відсутність тяжких наслідків, суд вважає, що ОСОБА_4 можливо застосувати ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України у виді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу розміром 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: