Справа № 363/3891/18
Провадження № 1-кп/361/320/19
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

23 січня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бровари обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні № 0000432 від 23.05.2018 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Талалаївка Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, такого, що не працює, до затримання проживав у АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

22.01.2019 до Броварського міськрайонного суду Київської області з Київського апеляційного суду після визначення підсудності на підставі ухвали від 22.01.2019 надійшов обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні № 0000432 від 23.05.2018 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України.

В підготовчому судовому засіданні 23.01.2019 прокурор ОСОБА_3 просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що закінчується 23.01.2019, на 60 днів з урахуванням обґрунтованої підозри останнього у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, та продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, що враховувалися при обранні й продовженні запобіжного заходу. Обвинувачений та його захисник ОСОБА_5 просили призначити справу до судового розгляду, не заперечували проти продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з частиною четвертою статті 110 КПК України, процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт, що повинен відповідати вимогам статті 291 КПК України. За змістом частини першої статті 337 КПК України, процесуальне значення обвинувального акта полягає у встановленні меж майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тобто обвинувальний акт є процесуальним документом, що визначає предмет судового розгляду.

В пункті 5 частини другої статті 291 КПК України унормовано, що обвинувальний акт, крім іншого, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При цьому Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив про необхідність відповідно до підпункту «а» пункту 3 статті шостої Конвенції приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Камасінскі проти Австрії», деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В рішеннях у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999, «Матточіа проти Італії» від 25.07.2000, «І.Н. та інші проти Австрії» від 20.04.2006, «Даллос проти Угорщини» від 01.03.2001 Європейський суд з прав людини стверджує, що надання повної детальної інформації стосовно пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду; право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення має розглядатися у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» пункту 3 статті шостої Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 91 КПК України, в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини) та винуватість обвинуваченого у його вчиненні; згідно з частиною другою статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого і прокурора.

Із формулювання обвинувачення ОСОБА_4 в обвинувальному акті в кримінальному провадженні № 0000432 від 23.05.2018 вбачається, що близько 07 години 30 хвилин 23.05.2018 у обвинуваченого за місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_3 - в результаті словесного конфлікту зі співмешканкою ОСОБА_7 виник злочинний умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, реалізовуючи який ОСОБА_4 з використанням невстановлених органом досудового розслідування предметів наніс ОСОБА_7 множинні удари в область обличчя, голови та тіла, після чого залишив місце події, від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла, яка близько 12 години 20 хвилин 23.05.2018 була доставлена до Вишгородської ЦРЛ, померла о 16 годині 50 хвилин 23.05.2018 в реанімаційному відділенні вказаної лікарні.

Таким чином, аналіз змісту обвинувального акта, складеного старшим слідчим СВ Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 та затвердженого прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000432 від 23.05.2018, дає підстави стверджувати, що вказаний процесуальний документ не відповідає вимогам частини другої статті 291 КПК України, не містить відомостей про час і місце вчинення злочину, оскільки наявні в обвинуваченні дані свідчать лише про виникнення у ОСОБА_4 близько 07 години 30 хвилин 23.05.2018 в квартирі АДРЕСА_3 умислу на заподіяння співмешканці ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, а також про спосіб завдання тяжких тілесних ушкоджень, їх перелік та перебування у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 , за що передбачено кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України.

За переконанням суду, неконкретне формулювання обвинувачення ОСОБА_4 унеможливлює реконструювання події злочину, з`ясування об`єктивної сторони як необхідного елементу його складу, фактично позбавляє можливості встановити межі судового розгляду, а ухвалений в результаті розгляду такого обвинувального акта вирок у будь-якому разі не може бути визнаний законним і підлягає скасуванню. Відсутність в обвинувальному акті формулювання конкретного обвинувачення є безумовною перешкодою для призначення справи до судового розгляду, при цьому пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК України передбачено повернення судом обвинувального акта прокурору в разі його невідповідності вимогам цього Кодексу, тому обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000432 від 23.05.2018 підлягає поверненню до Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення недоліків, допущених при його складанні.

Із матеріалів судової справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 25.05.2018 відносно ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000432 від 23.05.2018 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 21.07.2018, який в подальшому продовжувався, востаннє - Вишгородським районним судом Київської області 26.11.2018 по 23.01.2019. Прокурором в підготовчому судовому засіданні 23.01.2019 заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з урахуванням обґрунтованої підозри останнього у вчиненні тяжкого злочину та існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України

Згідно з частиною третьою статті 315 КПК України, суд під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід. За змістом частини першої статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, при цьому в пункті 4 частини другої статті 183 КПК України унормовано застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Існування, за твердженням прокурора, обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що, за правилами ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому дані про особу ОСОБА_4 , зареєстрованого в м. Талалаївка Чернігівскої області, де, зі слів, мешкає його 74-річна матір, який не має сім`ї, міцних соціальних зв`язків та місця проживання на території Київської області, дають підстави стверджувати про існування відносно нього ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, що полягає в можливості переховування від суду під страхом засудження до позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Підстави вважати наявним існування відносно обвинуваченого, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, за даними обвинувального акта, щиро кається у вчиненні інкримінованого злочину та активно сприяв його розкриттю, ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, в матеріалах судової справи відсутні та прокурором не доведені.

З урахуванням закінчення 23.01.2019 строку дії запобіжного заходу, твердження прокурора про обґрунтованість підозри обвинуваченого, що не може бути перевірено на даній стадії, та існування передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України ризику, суд вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать дотримання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків під час судового розгляду, тому продовжує йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 23.03.2019.

Керуючись ст.ст. 314, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні № 0000432 від 23.05.2018 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України повернути до Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для виконання вимог статті 291 КПК України, зокрема складання обвинувального акта з чітким формулюванням обвинувачення ОСОБА_4 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_7 .

Зобов`язати прокурора усунути вказані недоліки протягом 30 діб з дня проголошення ухвали.

Продовжитии обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 23 березня 2019 року та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Броварський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1