Постанова
Іменем України
08 травня 2019 року

м. Київ
справа № 761/13616/14-к
провадження № 51-105км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року і прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0001125 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Борова Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Кагарлик Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджених за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими і засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Київський апеляційний суд ухвалою від 11 жовтня 2018 року апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду від 25 січня 2018 року без змін.
За вироком місцевого суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що вони вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, за наступних обставин.
Так, 04 лютого 2014 року приблизно о 22:30 ОСОБА_8 перебував у приміщенні кафе за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, 1/7, разом із ОСОБА_7 та іншими наглядно знайомими. В цей час у ОСОБА_8 виник конфлікт із працівниками даного закладу. Під час конфлікту ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вибігли з приміщення кафе, підбігли до автомобіля «Мазда 626» державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , з багажнику якого останній дістав хокейну клюшку, а ОСОБА_7 дерев`яну палицю. У подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, підбігли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що на АДРЕСА_3 , та почали наносити вказаними предметами удари працівникам зазначеного закладу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які забігли в приміщення магазину та намагались тримати двері. Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 почали силою вриватися до приміщення магазину «Великий Віз» та наносити удари ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Зокрема, ОСОБА_8 наніс удар хокейною клюшкою по лівій руці ОСОБА_10 , а потім по пальцям правої руки ОСОБА_11 . В результаті вказаних дій обвинувачених потерпілому ОСОБА_10 було спричинено легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 безпідставно застосовано положення ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням, при цьому не було враховано, що внаслідок злочинних дій двом потерпілим заподіяно тілесні ушкодження, відсутні обставини, що пом`якшують покарання, що засудженими не вжито заходів до відшкодування шкоди, вчинено тяжкий злочин. Крім того, наголошує, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України свою ухвалу належним чином не мотивував та не надав відповідей на всі доводи поданої апеляційної скарги прокурора.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. На обґрунтування свого прохання захисник зазначає, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не містять хуліганського мотиву, що в діях його підзахисних мало місце особисте неприязне відношення до потерпілих, матеріали провадження не містять даних, що ОСОБА_7 були нанесені тілесні ушкодження потерпілим, а тому в його діях, на думку захисника, має місце дрібне хуліганство. Також захисник вказує на безпідставне застосування такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину з використанням знарядь, спеціально застосованих для нанесення тілесних ушкоджень.
В запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 просив її залишити без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Захисник ОСОБА_6 та засуджені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора та просили задовольнити касаційну скаргу адвоката.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції у межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.
За положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені, зокрема, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Разом з тим апеляційний суд при перегляді зазначеного кримінального провадження вказаних вимог кримінального процесуального закону належним чином не дотримався.
Відповідно до ст. 296 КК України хуліганство це грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Частиною 4 цієї статті кримінальна відповідальність передбачена за дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Оскаржуючи вирок місцевого суду обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та їхній захисник у своїй апеляційній скарзі, серед іншого, наголошували, що в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відсутня така кваліфікуюча ознака хуліганства як вчинення злочину з використанням знарядь, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.
Проте апеляційний суд в ухвалі обмежився формальною вказівкою про те, що висновок суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку. В обґрунтування цього висновку апеляційний суд в ухвалі узагальнено навів показання потерпілого ОСОБА_10 , а також письмові докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження. Однак зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (з урахуванням формулювання обвинувачення та встановлених фактичних обставин) ознак об`єктивної сторони злочину взагалі не перевірив і, відповідно, мотивів на їх спростування в ухвалі не навів.
Відповідно до вироку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Однак, суди в судових рішеннях не зазначили за якими ознаками хокейна клюшка і дерев`яна палиця визнані предметами, спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень.
Також суд апеляційної інстанції взагалі не надав оцінки доводам апеляційної скарги про недопустимість та неналежність доказів наявних в матеріалах кримінального провадження, не надано оцінки тому, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 діяли з особистих неприязних стосунків щодо потерпілих, не зазначив в яких діях ОСОБА_8 і ОСОБА_7 є наявність такої кваліфікуючої ознаки як особлива зухвалість, в чому виразився хуліганський мотив.
Таким чином, враховуючи, що доводи апеляційної скарги обвинувачених і захисника, які суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та яким не надав відповідної юридичної оцінки, мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого саме ч. 4 ст. 296 КК України, Верховний Суд вважає, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а висновки апеляційного суду щодо законності вироку суду першої інстанції є передчасними, а тому касаційні скарги захисника і прокурора підлягають частковому задоволенню.
Під час нового апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції повинен врахувати викладене, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3