Справа № 367/1601/18
Провадження по справі № 1-кп/367/239/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному 19.12.2017р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003420, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Буча Київської області, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.02.2015р. Ірпінським міським судом Київської області за. ч. 1 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 06.05.2015 р. Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі (24.04.2017 р. звільнений умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 1 рік 7 місяців 23 дні),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Ірпінь, Київської області, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, є особою, яка постійно проживала на території посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 18.12.2017 р., приблизно о 10 год 00 хв (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись на зупинці транспортних засобів, біля приміщення лотереї «Лото», що по вул. Жовтневій в м. Буча Київської області, помітив у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «MEIZU М5 NOTE 16 Gb Grey», який знаходився у зовнішній кишені його куртки, після чого в нього виник умисел на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізовуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, перебуваючи в тому ж місці та в той же час, наблизився до потерпілого ОСОБА_9 та висунув йому усну вимогу віддати мобільний телефон та одразу лівою рукою схопив потерпілого за зовнішню кишеню куртки, де знаходився мобільний телефон останнього. Після відмови ОСОБА_9 наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого потерпілий впав на землю. Оскільки ОСОБА_9 чинив опір, ОСОБА_7 присів зверху на нього та обома руками наніс йому декілька ударів в область голови, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя та здоров`я. Потім, скориставшись тим, що ОСОБА_9 ненадовго втратив свідомість, заволодів його мобільним телефоном марки «MEIZU М5 NOTE 16 Gb Grey», вартістю 2541,67 грн., з місця злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у скоєнні зазначеного вище злочину, вказував, що він 18.12.2017 р., приблизно о 10-00 год, проходив по вул. Жовтнева в м. Буча Київської області, біля приміщення «Лото». На автобусній зупинці побачив, що літній чоловік потребує допомоги перейти дорогу, тому підійшов до нього. В цей час почув як потерпілий ОСОБА_9 , який пив пиво на зупинці, почав в його бік висловлюватись нецензурно, вимагаючи відійти від чоловіка. Через це між ними виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої вони впали і завдавали один одному удари руками. Потім, коли бійка припинилась, потерпілий встав і пішов, а він помітив на землі мобільний телефон «MEIZU» сірого кольору, який підібрав і в подальшому здав в ломбард. Вказував, що в нього не було наміру заволодівати мобільним телефоном потерпілого.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні зазначеного злочину, його вина підтверджується:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що 18.12.2017 р., приблизно о 10-00 год, він приїхав в м. Буча Київської області, де у відділенні банку, яке розташовано по вул. Жовтнева, сплатив за кредит. Після цього неподалік банку стояв на автобусній зупинці і слухав в навушниках музику з мобільного телефону «MEIZU М5 NOTE». До нього підійшов обвинувачений ОСОБА_7 і попросив дати йому мобільний телефон. Він відмовив і поклав мобільний телефон до зовнішньої нагрудної кишені його куртки. ОСОБА_7 лівою рукою взяв за цю кишеню, а кулаком правої руки наніс йому декілька ударів в обличчя, від чого він впав. Обвинувачений насів на нього зверху і ще наніс декілька ударів кулаками в голову та тулуб, від чого він ненадовго втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то мобільного телефону в кишені вже не було, а обвинувачений рухався по вул. Жовтнева в сторону торгового центру «Буча пасаж»;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.12.2017р. та витягом з реєстру досудових розслідувань від 13.02.2018 р. (т. 1 а.с. 127-129), згідно яких ОСОБА_9 18.12.2017 р. повідомив Ірпінський ВП ГУНП в Київській області про те, що в цей день, близько 10-00 год, в м. Буча, по вул. Жовтнева, невідомі особи заволоділи його мобільним телефоном торгової марки «MEIZU»;

-протоколом огляду місця події від 18.12.2017 р. (т. 1 а.с. 130-133), яким зафіксовано місце, де відбулось пограбування ОСОБА_9 ;

-видатковою накладною від 11.09.17 № ЧВСА1-0027 (т. 1 а.с. 139), якою підтверджується належність ОСОБА_9 мобільного телефону «MEIZU М5 NOTE 16 Gb Grey»;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2017 р. та оптичним диском із відеозаписом ходу проведення цього експерименту (т. 1 а.с. 140-143, 249), згідно яких під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 на місці повідомив обставини його пограбування, які збігаються із показаннями, наданими ним в судовому засіданні;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання від 19.12.2017 р. та відеозаписом такої слідчої дії, що міститься на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 144-147, 243), згідно яких потерпілий ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження 18.12.2017 р. та його пограбувала;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.12.2017 р. (т. 1 а.с. 158-162), згідно якого працівниця ломбарду ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 , як особу яка здала в ломбард мобільний телефон «MEIZU» сірого кольору, за який вона йому видала 1 400,00 грн.;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2017 р. (т. 1 а.с. 163-166), згідно якого під час слідчого експерименту ОСОБА_7 повідомив, що після того, як ОСОБА_9 впав, він притиснувши його ногою, наніс йому чотири удари руками в обличчя. Потім, побачивши мобільний телефон, який стирчав у нього з кишені куртки, взяв його і пішов, а мобільний телефон здав в ломбард за 1 400 грн.;

-висновком експерта від 27.02.18 № 12-4/510 (т. 1 а.с. 174-176), згідно якого ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону «MEIZU М5 NOTE 16 Gb Grey» станом на 18.12.2017 р. могла становити 2 541,67 грн.;

-висновком експерта від 14.02.18 № 18 (т. 1 а.с. 177), згідно якого у ОСОБА_9 мала місце гематома правої виличної ділянки, яка утворилась від дії тупого предмету можливо у строк та за обставин, зазначених у протоколі слідчого експерименту.

Суд не приймає до уваги відеозапис з камер відеоспостереження ломбарду «Парус», що міститься на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 248), оскільки з нього не вбачається хто саме здає мобільний телефон в ломбард.

Суд також не бере до уваги відеозапис слідчого експерименту, що міститься на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 249), оскільки такий запис не відтворюється.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_7 на те, що він не мав наміру заволодівати телефоном потерпілого ОСОБА_9 , а удари наніс йому через образи з боку останнього. Такі показання обвинуваченого не підтвердились в судовому засіданні жодними доказами, в той час як вони спростовуються показаннями потерпілого, які суд вважає правдивими, оскільки вони є незмінними, послідовними і не суперечать іншим доказам по справі.

Суд не приймає до уваги посилання на те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп?яніння, оскільки така обставина не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_9 його оговорює через втрату телефону є безпідставними. До того ж, суд вважає, що в судовому засіданні ОСОБА_7 говорив неправду, коли повідомив, що знайшов мобільний телефон на землі після того, як потерпілий пішов з місця бійки, тому що під час слідчого експерименту він повідомляв, що після того, як ОСОБА_9 впав, він притиснувши його ногою, наніс йому чотири удари руками в обличчя. Потім, побачивши мобільний телефон, який стирчав у нього з кишені куртки, взяв його і пішов.

Суд вважає, що невизнання вини і надання неправдивих показань здійснено обвинуваченим з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин.

ОСОБА_7 згідно обвинувального акту обвинувачується у скоєнні грабежу повторно, однак суд виключає з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, оскільки станом на час вчинення злочину він не мав не погашеної чи не знятої судимості за статтями 185, 186, 187, 189-191, 262 КК України.

Крім того, 18.12.2017 р., близько 15 год 00 хв, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 зайшли на не повністю огороджену земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_11 , де мали намір викрасти металеву тачку. В цей час у вікні будинку, який знаходився на цій земельній ділянці, вони побачили двох малолітніх дітей, після чого, постукали у вхідні двері, а коли двері відчинились, зайшли в будинок, попросивши у малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13 попити води та мобільний телефон.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою відведення уваги з боку малолітніх попросили їх принести води та мобільний телефон, щоб зателефонувати батькам. Коли діти пішли на кухню та на другий поверх, ОСОБА_8 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до підсобного приміщення вищевказаного будинку, де взяв набір інструментів, які знаходились в спеціальному ящику чорного кольору марки «DEXTER», вартістю 786,10 грн., і належали потерпілому ОСОБА_11 . З цим набором інструментів ОСОБА_8 попрямував до вхідних дверей будинку, біля яких на нього очікував ОСОБА_7 , який взяв вказаний ящик з інструментами. Однак, в цей момент вони були помічені малолітніми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які почали вимагати повернути батьків ящик з інструментами. Не реагуючи на такі зауваження з боку малолітніх, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 покинули приміщення вказаного будинку з викраденим майном та розпорядились ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, пов`язане з проникненням в житло.
Суд вбачає, що такий злочин ОСОБА_7 вчинив повторно, однак, суд на підставі ст. 337 КПК України не в змозі вийти за межі обвинувачення, яким така кваліфікуюча ознака йому не ставиться.

Також встановлено, що ОСОБА_8 18.12.2017 р., близько 15 год 00 хв, разом із ОСОБА_7 зайшли на не повністю огороджену земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_11 , де мали намір викрасти металеву тачку. В цей час у вікні будинку, який знаходився на цій земельній ділянці, вони побачили двох малолітніх дітей, після чого, постукали у вхідні двері, а коли двері відчинились, зайшли в будинок, попросивши у малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13 попити води та мобільний телефон

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою відведення уваги з боку малолітніх попросили їх принести води та мобільний телефон, щоб зателефонувати батькам. Коли діти пішли на кухню та на другий поверх, ОСОБА_8 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до підсобного приміщення вищевказаного будинку, де взяв набір інструментів, які знаходились в спеціальному ящику чорного кольору марки «DEXTER», вартістю 786,10 грн., і належали потерпілому ОСОБА_11 . З цим набором інструментів ОСОБА_8 попрямував до вхідних дверей будинку, біля яких на нього очікував ОСОБА_7 , який взяв вказаний ящик з інструментами. Однак, в цей момент вони були помічені малолітніми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які почали вимагати повернути батьків ящик з інструментами. Не реагуючи на такі зауваження з боку малолітніх, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 покинули приміщення вказаного будинку з викраденим майном та розпорядились ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, пов`язане з проникненням в житло.
Суд вбачає, що такий злочин ОСОБА_8 вчинив повторно, однак, суд на підставі ст. 337 КПК України не в змозі вийти за межі обвинувачення, яким така кваліфікуюча ознака йому не ставиться.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні зазначеного злочину не визнав, повідомив, що він 18.12.2017 р, близько 14-30 год, в м. Буча Київської області зустрівся з ОСОБА_8 і вони вирішили сходити на пойму за містом вирубати ялинку. Коли йшли по вул. Грушевській, ОСОБА_8 захотів пити, тому вони підійшли до будинку, який не був огороджений. У вікні будинку побачили дітей, у яких попросили води. Він в будинок не заходив, стояв на порозі. Він сказав хлопцям, щоб вони не відкривали чужим людям двері будинку і щоб вони зателефонували батькам. Один з хлопців пішов на другий поверх, а другий дав йому попити води. ОСОБА_8 взяв в будинку якийсь ящик і передав йому. Він взяв цей ящик і запитав: «Що це?». ОСОБА_8 сказав: «Це інструменти. Пішли, пішли!». Вони пішли з дому, а через декілька метрів він передав цей ящик ОСОБА_8 . Ящик з інструментом ОСОБА_8 продав комусь в місці прийому металобрухту. Вказував, що коли вони виходили з дому, діти не бачили їх і не вимагали повернути ящик.

В судовому засіданні ОСОБА_8 вину у вчиненні зазначеного злочину не визнав, повідомив, що він 18.12.2017 р., приблизно в обідню пору, йшов разом з ОСОБА_7 по вул. Грушевського в м. Буча Київської області. Захотіли попити води, тому підійшли до будинку, який був на земельній ділянці без паркану. Постукали, двері відкрили хлопці, які були вдома одні. Він попросив дати води і мобільний телефон, щоб зателефонувати батькові. Хлопці дозволили зайти в будинок. Коли він пив воду, біля коридору в одному з приміщень без дверей побачив чорний пластмасовий ящик з написом «Dexter». Поки хлопці пішли на другий поверх за мобільним телефоном, він взяв цей ящик і направився на вихід з дому. На порозі будинку віддав ящик ОСОБА_7 , щоб його прикрити і їх не побачили, та пішли з дому. Ніхто їх в цей час не бачив і не ставив вимоги повернути ящик. В подальшому виявилось, що в ящику інструменти, які він разом з ящиком продав.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини у зазначеному вище злочині, їх вина підтверджується:

-показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що 18.12.2017 р. вони з дружиною залишили синів вдома одних. Двір був огороджений, але без воріт. Приблизно о 15-00 год їх восьмирічний син ОСОБА_14 повідомив по телефону, що їх пограбували. Зі слів дітей вони перебували на першому поверсі будинку, коли через скляні двері в тилу будинку побачили двох чоловіків. Старший син пішов одягатися, а молодший Єгор, якому п?ять років, побачив, що чоловіки пішли до вхідних дверей будинку та постукали в них. Син відчинив двері і чоловіки попросили попити води. Син пішов по воду, а чоловіки зайшли в будинок. В цей час старший син спускався з другого поверху. Один з чоловіків спитав де батько і попросив мобільний телефон. Коли син знову пішов на другий поверх, один з чоловіків зайшов у кладовку, що праворуч, де взяв дві коробки. Одну, та що з шурупами та болтами, віддали молодшому сину, а з другою, що з ключами і написом «Dexter», взяли з собою і пішли з дому;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні повідомив, що 18.12.2017 р., після 13-00 год, він був вдома зі своїм молодшим братом ОСОБА_15 . У вікно він побачив на задньому дворі будинку двох чоловіків. Подумав, що це їх будівельники та побіг на другий поверх одіватися. Коли спустився, то побачив, що ОСОБА_16 відчинив їм двері і вони зайшли в будинок. Чоловіки попросили попити води і мобільний телефон. Поки брат давав їм пити води, він пішов на другий поверх за мобільним телефоном. Потім повернувся і сказав, що не знайшов мобільний телефон, бо зрозумів, що то не будівельники. Той з них, що виглядів молодшим і був у сірій куртці, зайшов у кладовку і взяв там два ящики, один з шурупами, а другий з інструментами та віддав їх старшому чоловікові, що був у жовтій куртці. Старший чоловік ящик із шурупами залишив, взяв другий ящик і вони пішли. Молодший брат ОСОБА_16 казав чоловікам, що то татове і чіпати неможна, але вони не відреагували;

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2018 р. та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.12.2017 р. (т. 1 а.с. 126, 183), згідно яких до Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_11 про те, що 18.12.2017 р. близько 15-00 год, невідомі особи проникли до будинку АДРЕСА_3 та відкрито викрали належний йому набір інструментів;

-протоколом огляду від 19.12.2017 р. (т. 1 а.с. 184-186), згідно якого територія приватного будинку АДРЕСА_1 огороджена дерев`яним парканом, але відсутні ворота. Вказаний будинок має два поверхи. На першому поверсі після входу розташований хол, праворуч від якого сходи та підсобне приміщення без дверей, в якому знаходяться будівельні матеріали та інструменти;

-свідоцтвом про право власності від 13.05.2014 р. (т. 1 а.с. 194), яким підтверджується належність ОСОБА_11 будинку АДРЕСА_1 ;

-свідоцтвами про народження (т. 1 а.с. 195-196), якими підтверджується, що ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 є синами потерпілого ОСОБА_11 ;

-протоколом огляду місця події від 19.12.2017 р. (т. 1 а.с. 187-188), згідно якого ОСОБА_17 в приміщенні Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області добровільно видав пластмасовий ящик чорного кольору з написом «Dexter» з інструментами в середині, який він 18.12.2017 р. придбав за 300,00 грн. у ОСОБА_18 та ще одного невідомого йому чоловіка;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання від 20.12.2017 р. (т. 1 а.с. 197-204), згідно яких ОСОБА_12 в присутності своєї матері впізнав по фотографіям обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як осіб, які викрали з будинку набір інструментів;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання від 21.12.2017 р. та відеозаписом його проведення, що знаходиться на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 214-217, 246), згідно яких ОСОБА_17 впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 , у якого 18.12.2017 р. придбав за 300,00 грн. пластмасовий ящик чорного кольору з написом «Dexter» з інструментами в середині;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання від 21.12.2017 р. та відеозаписом його проведення, що знаходиться на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 225-228, 242), згідно яких ОСОБА_17 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого 18.12.2017 р. придбав за 300,00 грн. пластмасовий ящик чорного кольору з написом «Dexter» з інструментами в середині;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2017 р. та відеозаписом його проведення, що знаходиться на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 218-220а, 245), під час якого ОСОБА_7 біля будинку № 54-Б по вул. Грушевського в м. Буча Київської області показав на місці та повідомив, що 18.12.2017 р., близько 15-00 год він з ОСОБА_8 зайшли на подвір?я цього будинку. На задньому дворі будинку побачили металеву тачку, яку хотіли викрасти, але тут почули, як хтось стукає у вікно. Побачили, що то стукають двоє хлопців 5-7 років. Коли вони підійшли до вхідних дверей будинку і хлопці відчинили їм двері, ОСОБА_8 попросив попити води і мобільний телефон. Він в цей час стояв на порозі, а ОСОБА_8 , скориставшись тим, що один хлопець пішов по воду, а другий по сходам нагору, зайшов в господарське приміщення будинку, звідки виніс якусь коробку, з якою вони вийшли з будинку і пішли;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2017 р. та відеозаписом його проведення, що знаходиться на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 221-224, 244), під час якого ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_1 показав на місці та повідомив, що 18.12.2017 р., близько 15-00 год він з ОСОБА_7 зайшли на подвір?я цього будинку. На задньому дворі будинку побачили металеву тачку, яку хотіли викрасти, але тут почули, як хтось стукає у вікно. Побачили, що то стукають двоє хлопців. Коли вони підійшли до вхідних дверей будинку і хлопці відчинили їм двері, вони з ОСОБА_7 зайшли в середину і попросили попити води і мобільний телефон. ОСОБА_7 в цей час стояв на порозі, а він, скориставшись тим, що один хлопець пішов по воду, а другий по сходам нагору, зайшов в господарське приміщення будинку, де взяв якусь валізу з інструментами, з якою вони вийшли з будинку і пішли. Коли вони виходили з будинку, діти робили їм зауваження, але вони їх проігнорували;

-висновком експерта від 27.02.18 № 12-4/511 (т. 1 а.с. 236-2386), згідно якого ринкова вартість бувшого у використанні набору інструментів марки «Dexter» станом на 19.12.2017 р. могла становити 786,10 грн.

Суд не приймає до уваги посилання обвинувачених на те, що вони попередньо не домовлялись про заволодіння чужим майном, в тому числі шляхом проникнення у житло, виходячи з наступного.

Згідно з п.п. 24, 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 р. у справі № 569/1111/16-к крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак. У зв`язку з цим слід дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак, зокрема проникнення.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду визначила, що проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» у складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 187 Кримінального кодексу України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Із встановлених судом обставин вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 шляхом обману малолітніх дітей незаконно потрапили у будинок, який мав обмежений доступ. На те, що вони мали намір викрасти там чуже майно вказує їх бажання перед цим викрасти металеву тачку на подвір?ї цього будинку, про що вони повідомили під час проведення з ними слідчого експерименту. Ці обставини також вказують на попередню домовленість між ними на заволодіння чужим майном. Їх дії були узгодженими та направленими на досягнення такої мети: один з них просив дати попити води, другий мобільний телефон для того щоб відволікти увагу дітей, після чого ОСОБА_8 взяв ящик з інструментом і передав його ОСОБА_7 з метою прикрити його від дітей (як він повідомив під час проведення слідчого експерименту).

Суд не приймає до уваги посилання обвинувачених на те, що, коли вони виходили з будинку із викраденим майном, діти їх не бачили і не вимагали повернути ящик з інструментом, оскільки такі посилання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що бачив, як обвинувачені виходили з будинку з коробкою, а його брат Єгор казав їм, щоб вони не брали татові речі. До того ж, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 підтвердив, що коли вони виходили з будинку з викраденим майном, малолітні діти спустились на перший поверх і робили їм зауваження, але вони їх проігнорували.

Невизнання обвинуваченими своєї вини у скоєнні злочину та надання зазначених вище показань, суд розцінює як бажання обвинувачених уникнути покарання за вчинений ними злочин.

Обираючи міру покарання ОСОБА_7 , суд враховує, що він скоїв тяжкі злочини. Він не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на обліку у лікаря нарколога, характеризується посередньо, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, є особою, яка постійно проживала на території посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, не працює, має на утриманні малолітню доньку, проживає разом з непрацездатними батьками.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд не знаходить.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд не знаходить.

Враховуючи викладене, те, що він не визнав себе винним у скоєнні злочинів, не зробив для себе відповідних висновків, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186 КК України. Суд вважає таке покарання справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Остаточне покарання суд визначає на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 19.12.2017 р., керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує цей строк у строк відбування покарання обвинуваченого з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Обираючи міру покарання ОСОБА_8 , суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин під час не відбутої частини покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.05.2015 р. Він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується посередньо, не працює, проживає разом з непрацездатними батьками.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд не знаходить

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , є рецидив злочинів.

Враховуючи викладене, те, що він не визнав себе винним у скоєнні злочину, після умовно-дострокового звільнення з місць відбування покарання не зробив для себе відповідних висновків, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 186 КК України. Суд вважає таке покарання справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

До призначеного за цим вироком покарання суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.05.2015 р.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 перебував затриманим з 19.12.2017 р., керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує цей строк у строк відбування покарання обвинуваченого з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Щодо обвинувачених було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Оскільки до суду не надходило відповідних клопотань, враховуючи, що їм обрано покарання у виді позбавлення волі, суд продовжує дію запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою до набрання вироку законної сили.

Процесуальні витрати, пов?язані із проведенням експертиз в даному провадженні, в розмірі, що підтверджуються доданими до справи документами, суд відшкодовує за рахунок обвинувачених в рівних частках.

Доказів наявності в кримінальному провадженні речових доказів суду не надано.

Керуючись ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ст.ст. 70, 71, 72 КК України, ст.ст. 100, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п?ять) років.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років.

Остаточне покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років.

Строк відбування покарання рахувати з 19.12.2017 р.

Запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_7 під вартою суд залишає без змін до набрання вироку законної сили.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п?ять) років.

До призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.05.2015 р., визначивши ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років.

Строк відбування покарання рахувати з 19.12.2017 р.

Запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_8 під вартою суд залишає без змін до набрання вироку законної сили.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 143,00 грн. (Сто сорок три гривні 00 коп.).

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 143,00 грн. (Сто сорок три гривні 00 коп.).

На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку, з підстав, визначених ст.ст. 394, 473 КПК України.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги з дня залишення вироку без змін судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення буде вручено обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення буде надіслано учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1