Справа 361/6277/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/992/2019 Головуючий в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000925 від 01.03.2018 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000925 від 01.03.2018 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, повернуто прокурору.
Дане рішення суддя місцевого суду мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить чітко сформульованого обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування. В обґрунтування цього висновку суддя вказав на те, що із пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення у заволодінні шляхом зловживання довірою коштами потерпілої по епізоду злочину від 21.01.2018 у загальному розмірі 57 351 грн. 40 коп., цей розмір не відповідає сумі коштів, які ОСОБА_8 епізодично отримував від потерпілої. Окрім цього суддя вказав на те, що відповідно до епізоду обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України від 24.01.2018 вбачається отримання останнім коштів від ОСОБА_9 раніше, ніж він повідомив потерпілу ОСОБА_10 про виникнення потреби у додатковій оплаті. Разом із цим, у пред`явленому обвинуваченні не міститься вказівка і щодо власника квартири, яку потерпіла ОСОБА_10 бажала переоформити на свою матір у зв`язку із чим звернулася до обвинуваченого ОСОБА_8 . На думку судді місцевого суду, поверхнево викладені в обвинувальному акті відомості унеможливлюють розуміння ОСОБА_8 суті пред`явленого обвинувачення що в свою чергу є порушенням права останнього на захист.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність ухвали судді місцевого суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, зокрема у ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правову кваліфікацію дій обвинуваченого із посиланням на положення частини і статті закону України про кримінальну відповідальність, сформульоване у ньому обвинувачення є конкретним та зрозумілим та не порушує право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, а висновки судді місцевого суду у цій частині вважав хибними. Просив ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу прокурора вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу судді без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд може ухвалити рішення про повернення прокурору обвинувального акта якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Вимоги до обвинувального акта викладені у ст. 291 КПК України. За змістом п.2 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин вчинення злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину із зазначенням статті (частини статті) Особливої частини КК України та формулювання обвинувачення.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000925 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України зазначеним вимогам закону не відповідає.
Аналіз положень п.13 ч.1 ст.3, ст. 20, ст.91 та п.5 ч.2 ст. 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального закону і яке не містить у собі суперечностей вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього. Зазначені положення закону перебувають у відповідності із практикою Європейського суду із прав людини, який неодноразово у рішеннях наголошував на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, щодо якої порушено кримінальну справу, а також на те, що надання повної та детальної інформації стосовно пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення повинно розглядатися у контексті наявності у обвинуваченого права підготуватися до свого захисту (рішення у справах Абрамян проти Російської Федерації, Пелісьє та Сассі проти Франції, Даллос проти Угорщини та інші).
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що сутність обвинувачення у обвинувальному акті викладена не конкретно, зокрема щодо розміру грошових коштів, отриманих від потерпілої, належності квартири, яку потерпіла мала намір продати, необхідність залучення певних осіб для переоформлення цієї квартири, на виконання яких дій обвинуваченим потерпілою передавались йому кошти. Судом першої інстанції обґрунтовано визнано те, що без встановлення цих обставин обвинувачення є не конкретним, унеможливлюють розуміння обвинуваченим суті висунутого обвинувачення та не надають йому змоги підготуватися до адекватного захисту. Ці обставини на думку суду першої інстанції указують на невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в частині сформульованого обвинувачення, перешкоджають призначенню судового розгляду, а тому є підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Ці висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону, є належним чином обґрунтованими, а тому колегія суддів погоджується із цими висновками.
Окрім того, колегією суддів встановлена і інша невідповідність зазначеного обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
З об`єктивної сторони заволодіння чужим майном при вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 КК України може вчинятись одним із двох способів: шляхом обману або шляхом зловживання довірою.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого, яка дана органом досудового розслідування є ч.2 ст. 190 КК України як повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Однак, при формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування зазначені інші способи заволодіння майном. Так, по епізоду заволодіння майном 21.01.2018 року органом досудового розслідування указано, що ОСОБА_8 заволодів чужим майном зловживаючи довірою ОСОБА_10 шляхом обману. Тобто слідчим був вказаний спосіб заволодіння майном, який не передбачений диспозицією жодної із частин ст. 190 КК України.
По епізодах злочинів, вчинених 23.01.2018 року, 24.01.2018 року та 14.02.2018 року органом досудового розслідування указано, що майном потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 заволодів шляхом обману та заволодіння довірою, що суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність, оскільки із змісту положень ст. 190 КК України вбачається, що цей злочин може бути вчинений лише одним із способів указаних у цій статті.
Наведене у своїй сукупності також указує на неконкретність пред`явленого обвинувачення, яке, окрім того, суперечить положенням закону про кримінальну відповідальність та унеможливлює здійснення обвинуваченим належного захисту від цього обвинувачення.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, яке би було зрозумілим, викликало у обвинуваченого право на захист і давало можливість здійснення цього захисту. Це указує на невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2018 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000925 відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не знаходить у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін із урахуванням доповнень, викладених у мотивувальній частині даної ухвали, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000925 від 01.03.2018 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України залишити без зміни із урахуванням доповнень викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4