Справа№ 640/5442/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001580 від 08.12.2017 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Богодухів Харківської області, громадянки України, раніше не судимої, працює лікарем, має на утриманні неповнолітню дочку 2002 р.н., є інвалідом 3 групи, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , к.т. НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 08.12.2017 року, приблизно о 08.45 год., керуючи технічно справним транспортним засобом «ЗАЗ», р.н. НОМЕР_2 , рухалась по проспекту Академіка Курчатова у м. Харкові з боку вул. Академічної у бік вул. Білгородське шосе, при цьому швидкість руху керованого нею транспортного засобу складала не більш 50 км/год. В районі буд. № 7 по проспекту Академіка Курчатова, ОСОБА_4 заздалегідь побачивши перешкоду на дорозі у вигляді собаки, яка непорушно знаходилась на шляху руху керованого нею транспортного засобу, ігноруючи п. 2.3. (б) ПДР України, згідно якого: 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; проявила неуважність під час керування свого транспортного засобу та при виникненні небезпеки у вигляді собаки, не зменшила швидкість руху, аж до зупинки, а здійснюючи маневр вліво для об`їзду перешкоди, обрала швидкість, при якій втратила контроль над керованістю транспортного засобу, чим грубо порушила вимоги п.п. 10.1, 12.1 ПДР України, згідно з якими: 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та допустила наїзд керованого транспортного засобу на бордюрний камінь зліва, з послідуючим виїздом на проїзду частину дороги, де не маючи перешкод для безпечного управління керованого нею транспортного засобу допустила повторний наїзд на бордюрний камінь зліва з послідуючим наїздом на перешкоду - дерево, що розташоване на розподільному газоні по ліву сторону проїжджої частини.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, пасажир транспортного засобу «ЗАЗ», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких настала його смерть. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3280-Дм/17 від 09.01.2017 причиною смерті ОСОБА_6 стала сукупна травма тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток, та пошкодженням внутрішніх органів, що в подальшому ускладнилась кровотечею та аспірацією крові в дихальні шляхи з розвитком механічної асфіксії.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , що перебувають у причинному зв`язку із наїздом на перешкоду у вигляді дерева виразились в тому, що вона, керуючи технічно справним транспортним засобом «ЗАЗ», р.н. НОМЕР_2 , при виникненні перешкоди на дорозі у вигляді собаки, яка непорушно знаходилась на шляху руху керованого нею транспортного засобу, при цьому не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, діючи необережно, не оцінила дорожню обстановку, а при виконанні маневру вліво для об`їзду собаки не пересвідчилась у тому, що такий маневр буде безпечний, обрала швидкість, при якій втратила контроль над керованістю транспортного засобу та допустила наїзд на перешкоду у вигляді дерева, що розташоване на розподільному газоні по ліву сторону від проїжджої частини, що спричинило вищевказані тяжкі наслідки. Згідно висновків автотехнічних експертиз № 13155 від 20.09.2018, 22633/1067/18 від 23.10.2018, 56-А від 04.02.2019 дії водія автомобіля «ЗАЗ» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із подією та наслідками що наступили.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_6 .
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнала повністю та пояснила, що дійсно вчинила злочин, який їй інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорювала, пояснила причини та обставини скоєного. В скоєному розкаюється, просить строго її не наказувати, оскільки вона саме вже себе наказала, оскільки в ДТП загинув її чоловік та батько її дитини, а свекруха (мати загиблого чоловіка) залишилась сама.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою провину у вчиненні інкримінованому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, роз`яснивши їй положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачена вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена у повному обсязі та суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_6 .

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, є вдовою, на утриманні має неповнолітню дочку 2002 р.н., працює лікарем, характеризується за місцем проживання та роботи позитивно.
Також, судом встановлено, що потерпіла (мати померлого) претензій до обвинуваченої не має, просила призначити ОСОБА_4 покарання, не пов*язане з позбавленням волі.
Судом враховані і обставини ДТП, особи обвинуваченої та загиблого, які були подружжя та ті обставини, що обвинувачена також отримала травми внаслідок ДТП, проходила довготривале лікування та станом на теперішній час визнана інвалідом 3 групи.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк, передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, конкретні обставини, за яких він вчинено, визнання провини обвинуваченою в повному обсязі, відсутність претензій від потерпілої, яка є її родичкою, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої та наявність обставин, які пом*якшують покарання, наявність на утриманні обвинуваченої неповнолітньої дитини, відсутність судимостей та відомостей про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, її матеріальний та сімейний стан, вік, наявність офіційного працевлаштування і вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, що інкриміновано обвинуваченій.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України суд не вбачає за обставин, вказаних раніше. При вирішенні даного питання, крім тяжкості вчиненого злочину судом враховано і суспільну небезпеку даного кримінального правопорушення, наслідки, що настали та ті обставини, що обвинувачена станом на теперішній час є інвалідом 3 групи, проходила довготривале лікування.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про застосування до обвинуваченої даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП та особи ОСОБА_4 , оскільки обвинувачена має посвідчення водія та вчинила правопорушення проти безпеки руху.

Однак, в силу вимог ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки. При цьому, суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, відповідає тяжкості кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, з даного приводу клопотань заявлено не було.

Згідно ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_4 на користь держави підтверджені витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 13156 грн.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Звільнити ОСОБА_4 від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженої.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 13156 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1