УХВАЛА
Іменем України

14 лютого 2019 року Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в режимі відеоконференції в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Слов`янського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

?07.08.2012 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

?28.12.2012 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 3, 69, 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 187 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Черкаське Слов`янського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

?28.12.2012 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 187 ч. 3, 15 ч. 3, 185 ч. 3, 187 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 187 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт. Черкаське Слов`янського району Донецької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Прокурор під час судового засідання звернувся з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України є вірогідність що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу буде переховуватися від суду, оскільки вчинив особливо тяжкий злочин, покарання за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Вказав, що обвинувачений раніше судимий, не працевлаштований, не має на утриманні непрацездатних батьків, інших осіб та неповнолітніх дітей, характеризується за місцем проживання негативно, що свідчить про те, що він може вчинити інші кримінальні правопорушення та переховуватись від суду з метою уникнення покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив вирішите заявлене прокурором клопотання на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив вирішите заявлене прокурором клопотання відносно ОСОБА_7 на розсуд суду.
Обвинувачена ОСОБА_8 не заперечувала щодо клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_9 просив вирішите заявлене прокурором клопотання на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_10 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши думку учасників судового засідання, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Згідно вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання процесуальних обов`язків.

Приймаючи рішення по клопотанню прокурора колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією.

Крім того колегія суддів не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Так колегія суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність відомостей про вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність відомостей про неможливість знаходження його в установі виконання покарань, міцність його соціальних зв`язків та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема той факт, що можливий строк покарання за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнанні меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура відбування покарання.
Колегія суддів також враховує дані щодо особи обвинуваченого та той факт, що ОСОБА_7 не одружений, суспільно корисною діяльністю не займається, не має постійного заробітку та не працевлаштований, відсутні міцні соціальні зв`язки, що в свою чергу свідчить про те, що для задоволення своїх соціально побутових потреб ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені обставини свідчать про недостатність застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України , у зв`язку з чим враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, відсутність міцності соціальних зв`язків; відсутність офіційного працевлаштування, колегія суддів вважає доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому ОСОБА_7 обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою - продовжити ще на 60 днів.
Колегія суддів розглянувши альтернативні утриманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається у зв`язку із вчиненням злочину із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,183,331 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 14.02.2019 року по 14.04.2019 року включно.
Копію ухвали для виконання направити до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала є остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_3

ОСОБА_2