КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/374/2019 Категорія КК України: ч. 2 ст.15,ч.3 ст.185,ч.3 ст.185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
04 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого,судді-доповідача: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., уродженця м. Києва, громадянина України,українця, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,-
за участю прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисника: ОСОБА_11
обвинуваченого: ОСОБА_7
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на - 3 (три) роки. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому за цією статтею покарання у вигляді позбавлення волі на - 5 (п`ять) років.
Остаточне покарання ОСОБА_7 призначено на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на - 5 (п`ять) років.
Звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 (три) роки, та покладено на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 06 листопада 2017 року, о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи біля будинку №9 по вул. Лук`янівська в м. Києві, розробив злочинний план по проникненню в чуже житло, з метою повторного вчинення крадіжки чужого майна. Для вчинення зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_7 зайшов до під`їзду №2 будинку АДРЕСА_2 , та підійшов до квартири АДРЕСА_3 , з метою проникнення та вчинення крадіжки чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля квартири АДРЕСА_4 , 06.11.2017 о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає та за допомогою спеціально розроблених відмичок, відкрив двері вказаної квартири та проник всередину, з метою повторного вчинення крадіжки чужого майна. Перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , розкидав речі, з метою виявлення та викрадення цінних речей власників даної квартири, однак виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі, оскільки цінних речей у приміщенні не знайшов та покинув приміщення квартири, користувачем якої є ОСОБА_12 .
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, передбачене ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім того, 06 листопада 2017 року, о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 розробив злочинний план по проникненню в чуже житло з метою повторного вчинення крадіжки чужого майна. Для вчинення зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_7 , зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_5 ,та піднявшись на 4 поверх підійшов до квартири АДРЕСА_6 , з метою проникнення та вчинення крадіжки чужого майна.
Не оспорюючи доведеність вини підсудного та кваліфікації його дій, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі підсудного ОСОБА_7 внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає що, суд при призначенні покарання не достатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до тяжких злочинів, а також те, що суб`єктивна сторона даного злочину виражається в прямому умислі. Також не враховано те, що ОСОБА_7 офіційно не працює, суспільно корисною діяльністю не займається.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_7 має бути призначене більш тяжке покарання, ніж визначено судом у вироку.
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, даних, що характеризують особи підсудного, покарання, призначене судом є надто м`яким і таким, що не є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У відповідності зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, і призначенні йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, вказані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону дотримані.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, не є достатніми для скасування вироку суду першої інстанції.
Так, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував фактичні обставини кримінального провадження та наслідки вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав вину та щиро розкаявся в скоєному, враховуючи виключні обставини - смерть дружини, в зв`язку з чим обвинувачений є єдиним годувальником їх малолітньої дитини, необхідність забезпечення прав та інтересів дитини, а також посткримінальну поведінку обвинуваченого, який працює, утримує та виховує доньку, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України.
Звільнення обвинуваченого, від відбування покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України щодо виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання обґрунтований та підтверджений належними доказами.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про призначення ОСОБА_7 нового покарання, але в порушення вимог ст. 70 КК України в апеляційній скарзі прокурора не зазначено, яке покарання має призначити апеляційний суд за кожний злочин окремо, так як має бути визначено остаточне покарання обвинуваченому, що унеможливлює призначення апеляційним судом іншого, ніж призначено судом першої інстанції, покарання.
А тому, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку суду в частині призначення обвинуваченому нового покарання та незаконності звільнення від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України є безпідставними, необґрунтованими та не відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

__________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4