Провадження № 1-кс/761/8502/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,
в с т а н о в и в:
04 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність старшого слідчого в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

У судове засідання ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилась, однак 10 квітня 2018 року її представник адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою (вх. № 33474), в якій просив залишити без розгляду скаргу ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 303 КПК України.

Старший слідчий в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, відсутність у судовому засіданні особи, бездіяльність якої оскаржується, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, а також враховуючи позицію представника скаржника ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні володільцем тимчасово вилученого майна може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, зокрема, принцип диспозитивності.

У свою чергу, згідно зі ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. При цьому, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Враховуючи те, що представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 подано до суду заяву, в якій він просив залишити без розгляду скаргу на бездіяльність старшого слідчого в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, посилаючись на те, що в її розгляді на даний час відпала потреба, слідчий суддя, виходячи з того, що він наділений процесуальними повноваженнями вирішувати виключно ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду такої скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 26, 303, 309, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1