ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6509/19
провадження № 1-кс/753/2551/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2019 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши клопотання адвоката АБ «Артема Федосіна» ОСОБА_3 в інтересах власникам майна ОСОБА_4 , про скасування арешту

ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування необґрунтованого арешту на квартиру, накладеного ухвалою слідчого судді, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні. В обґрунтування клопотання заявник зазначає про те, що в провадженні СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування об`єднане кримінального провадження № 0000077 від 08.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 22.01.2019 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_5 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка за договором дарування належить ОСОБА_4 . Вказаний арешт був накладений, для збереження речового доказу, яким постановою слідчого визнано вказану квартиру. Заявник зазначає, що під час розгляду клопотання про накладення арешту ОСОБА_4 не була присутня в судовому засіданні, вважає що арешт накладений необґрунтовано, у зв`язку з чим має право на звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням. Заявник стверджує, що вказана квартира в розумінні кримінально процесуального закону не є речовим доказом, а саме набутою кримінально протиправним шляхом, оскільки ОСОБА_4 набула право власності на квартиру за безоплатною цивільно правовою угодою і є добросовісним набувачем. Отже, за таких обставин арешт на квартиру накладений неправомірно.

В судовому засіданні заявник клопотання підтримав та просив задовольнити, додатково зазначив, що розслідування даного злочину, проводиться за ознаками шахрайства, де обов`язково має бути потерпіла особа, чиє майно було протиправно вилучено. Разом з тим, потерпілий у кримінальному провадженні відсутній, квартира була набути попереднім власникам на законних підставах.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та пояснив, що проводиться досудове розслідування щодо протиправного заволодіння чужим майном, проте потерпіла особа наразі відсутня. Так, ОСОБА_6 був власником вище вказаної квартири, в подальшому на підставі підробного рішення суду, про визнання за ним права власності на горище, збільшив площу своєї квартири, яку в подальшому подарував своїй дружині. Таким чином, арешт на квартиру накладено обґрунтовано.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, частково кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В провадженні СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування об`єднане кримінального провадження № 0000077 від 08.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

22.01.2019 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_5 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка за договором дарування від 05.03.2013 належить ОСОБА_4 . Вказаний арешт був накладений, для збереження речового доказу, яким постановою слідчого визнано вказану квартиру.

Так, ОСОБА_6 за договором купівлі продажу від 13.12.2001 набув право власності на вказану квартиру, загальною площею 90 кв.м.

17.09.2007 ОСОБА_6 на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області набув право власності на вказану квартиру загальною площею 187,7 кв.м.

27.12.2012 на підставі вказаної ухвали ОСОБА_6 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 187,7 кв.м.

Згідно відповіді Гребінківського районного суду Полтавської області від 17.12.2018 судова справа по якій постановлена вище вказана ухвала від 17.09.2007 в суді не розглядалась.

Як пояснив прокурор в судовому засіданні на підставі вище вказаної ухвали за ОСОБА_6 було визнано право власності на горище, за рахунок чого збільшилась площа квартири, оскільки в інший спосіб надати самовільно зайнятому приміщенню офіційного статусу не представлялось можливим.

Особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством.

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики, укладення договору прокату тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі.

Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Якщо обман використовується для досягнення іншої мети, наприклад для створення умов для наступного заволодіння майном усупереч волі потерпілого, полегшення доступу до майна (для проникнення у відповідне приміщення тощо) і безпосередньо не обумовлює перехід майна або права на нього до винного, він не може визнаватися способом шахрайства. Такі дії слід розцінювати як крадіжку або інший злочин проти власності.

Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Якщо винна особа при шахрайстві з метою обману чи зловживання довірою вчиняє інший злочин, її дії слід кваліфікувати за відповідною частиною ст. 190 і за статтею, що передбачає відповідальність за цей злочин. Зокрема, підроблення документів, з метою подальшого їх використання при шахрайстві, а так само використання при шахрайстві завідомо підробленого документа диспозицією ст. 190 не охоплюються і повинні окремо кваліфікуватися за ст. 353 або за відповідними частинами ст. ст. 357, 358 чи 366.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, тобто особа або особи, яким належала частина квартири, якою, як стверджує досудове розслідування, незаконно заволодів ОСОБА_6 , шляхом підробки документа, слідчим суддею не встановлено підстав для досудового розслідування шахрайства і підстав для визнання квартири речовим доказом.

Слідчий суддя вважає, що у даному випадку можна було б доводити правомірність накладення арешту виключно на частину квартири (горище), яка була набута кримінально протиправним шляхом, у зв`язку з підробкою та/або використанням підробленого судового рішення, на підставі якого в подальшому було зареєстровано разом право власності на квартиру та горище в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно і таке майно могло б бути речовим доказом під час досудового розслідування кримінального провадження за відповідною правовою кваліфікацією.

Доводи прокурора про те, що частину майна виділити неможливо, не є спроможними, оскільки така частина вираховується, шляхом порівняння площі квартири 90 кв.м., набутої за цивільно правовою угодою і на підставі площі квартири визначеної в оспорюваному судовому рішенні 187,7 кв.м., де площа збільшилась на 97,7 кв.м., а отже саме щодо цієї частини квартири за наявності підстав може бути порушено питання про накладення арешту, з метою забезпечення речового доказу.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя вважає, що арешт на квартиру було накладено необґрунтовано, а тому останній підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170 - 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 22.01.2019 справа № 753/1413/19; провадження № 1- кс/753/750/19.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1