Справа № 340/254/17
Провадження № 11-кп/4808/38/19
Категорія ст. 153 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000057 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 , на вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 19 жовтня 2018 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 153 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривопілля, Верховинського району, Івано Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо освітою, не одруженого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі з доповненням прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок Косівського районного суду стосовно ОСОБА_8 необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, які обтяжують відповідальність, а саме вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Просить вирок Косівського районного суду від 19 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_8 за ст. 153 ч.1 КК України скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 153 ч.1 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 153 ч.1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою у Івано Франківській установі виконання покарання № 12 Управління державної пенітенціарної служби України, взявши його під варту в залі суду до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вказано обчислювати з 19.10.2018 року, тобто з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 12000 (дванадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 14.03.2017 року біля 13 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до житлового будинку ОСОБА_11 в с. Великий Ходак, Верховинського району Івано Франківської області та застосував до ОСОБА_11 фізичне насильство шляхом завдання їй ударів руками в різні ділянки тіла, став вимагати від останньої вступити з ним в статеві зносини, в ході чого порвав на ній штани намагаючись їх зняти та в подальшому знявши із себе штани змусив ОСОБА_11 всупереч її волі задовольнити його статеві пристрасті неприроднім способом.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 153 ч.1 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу з доповненням просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги з доповненням прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненням, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 153 ч.1 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, те що він позитивно характеризується по місцю проживання, згідно характеристики Ільцівської сільської ради, Верховинського району проживає у важких матеріальних умовах, на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, частково визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину та частково відшкодував моральну шкоду потерпілій.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом визнано: вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Окрім цього, судом було враховано думку потерпілої, яка під час надання пояснень в суді першої інстанції зазначила, що не бажає обвинуваченому суворої кари.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги з доповненням прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга з доповненням прокурора є необгрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу з доповненням прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 19 жовтня 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу з доповненням прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 залишити - без задоволення, а вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 19 жовтня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 153 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5