Справа № 349/1968/17
Провадження № 11-кп/4808/39/19
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» адвоката ОСОБА_7 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні №0000199 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, який працює двірником дошкільного закладу №70 у м. Львів, раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10 ,

представника апелянта ОСОБА_11 ,

представника потерпілих - ОСОБА_12

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 ( шість ) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 ( два ) роки.

На підставі п.» в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 ( шість ) років .

Цивільний позов ОСОБА_13 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_13 34 392 грн 76 коп. витрат на поховання.

В позові ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 грн 00 коп. відмовлено повністю.

Цивільний позов ОСОБА_14 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_14 30 315 грн 80 коп. майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням, 51093 грн 72 коп. доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця, 10000 грн 00 коп. моральної шкоди, всього 91409 грн 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 90000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_15 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_15 161600 грн 00 коп. шкоди, завданої внаслідок смерті сина та 38400 грн 00 коп. моральної шкоди, всього 200000 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 71600 грн 00 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_16 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_16 10000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_17 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_17 28968 грн 49 коп. майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням, 80999 грн 30 коп. доходу , втраченого внаслідок ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця, 10000 грн 00 коп. моральної шкоди, всього 119967 грн 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 40000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Також вироком скасовано арешт майна автомобіля «НОNDA СR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2017 року.

Залишено під арештом із забороною на відчуження 1/3 частки у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .

Речовий доказ: автомобіль «DAEWOO Gentra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вироком суду повернуто власнику ОСОБА_16 , а автомобіль «НОNDA СR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто власнику ОСОБА_18 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3463 грн 60 коп.

2. Зміст апеляційної скарги представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» адвоката ОСОБА_7 .

Апелянт оскаржує вирок в частині вирішення цивільних позовів, заявлених до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (надалі страхова компанія), оскільки вважає, що їх вирішення здійснено невірно, з порушенням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що на користь ОСОБА_13 підлягають відшкодуванню лише підтверджені документально витрати на поховання ОСОБА_19 в розмірі 17831,00 грн, а не стягнуті вироком 34392,76 грн, оскільки витрати на поминальний обід не відшкодовуються страховиком відповідно до закону.

Загальний розмір відшкодування на користь ОСОБА_14 по витратах на лікування, на думку апелянта, повинен становити 27909,67 грн лише підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я витрати. Розмір втрачених доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_14 (фізичній особі-підприємцю) не підлягають відшкодуванню за рахунок страхової компанії, оскільки таке відшкодування не передбачене спеціальним Законом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Апелянт наполягає, що розмір моральної шкоди, що належить сплатити страховій компанії на користь останнього, становить 1395,48 грн, що становить 5% від 27909,67 грн (розмір відшкодування витрат на лікування, що підлягають відшкодуванню).

На думку апелянта, розмір відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_19 , що належить до виплати страховою компанією на користь ОСОБА_15 становить 115200 грн, оскільки стягнення в цьому випадку більшої суми суперечитиме ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, апелянт наголошує, що страхова сума згідно страхового полісу у розмірі 200000,0 грн не є сумою, яка стягується обов`язково при настанні страхового випадку.

Апелянт вважає, що, оскільки страхових виплат у зв`язку з ушкодженням здоров`я ОСОБА_16 ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» не проводилось та він не заявляв про такі відшкодування, то і моральна шкода в даному випадку не може бути визначена та відшкодуванню не підлягає.

Загальний розмір відшкодування на користь ОСОБА_17 по витратах на лікування, згідно доводів апеляційної скарги, повинен становити 25452,03 грн лише підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я витрати. А розмір втрачених доходів у зв`язку з його тимчасовою втратою працездатності не підлягає відшкодуванню, оскільки він є фізичною особою-підприємцем і таке відшкодування не передбачене спеціальним Законом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розмір моральної шкоди, що, на думку апелянта, підлягає відшкодуванню за рахунок страхової компанії ОСОБА_17 становить 1272,6 грн (5% від 25452,03 грн розміру відшкодування витрат на лікування, що підлягають відшкодуванню).

Апелянт наголошує, що не підлягають застосуванню при цьому загальні підстави відшкодування моральної шкоди, передбачені законодавством України, оскільки вони стосуються відшкодування моральної шкоди особою, яка її завдала, а не страховиком. В підтвердження таких доводів апелянт зсилається на судову практику з цього приводу.

Просять змінити вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2018 року в частині вирішення цивільних позовів до страхової компанії:

1) стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_13 17831,00 грн витрат на поховання. В решті позовних вимог до страхової компанії відмовити;

2) стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_14 27909,67 грн витрат на лікування, 1395,48 грн моральної шкоди, а всього 29305,15 грн. В решті позовних вимог до страхової компанії відмовити;

3) стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_15 115200 грн відшкодування шкоди, заподіяної смертю сина ОСОБА_19 , 38400,0 грн моральної шкоди, а всього 153600,0 грн. В решті позовних вимог до страхової компанії відмовити;

4) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відмовити;

5) стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_17 25452,03 грн витрат на лікування, 1272,60 грн моральної шкоди, а всього 26724,63 грн. В решті позовних вимог до страхової компанії відмовити.

Апелянт 28.12.2018 подав до апеляційну суду заяву про розгляд справи 03.01.2018 проводити без участі представника страхової компанії, а вразі відкладення розгляду задовольнити клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції.

2.1. Адвокат ОСОБА_12 в інтересах цивільних позивачів ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 подав відзив на апеляційну скаргу.

Стверджує, що ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 є потерпілими в розумінні ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і мають право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, розмір якої розраховується відповідно до ст. 1198 ЦК України. Наголошує на неможливості застосування ст. 25 Закону, адже відповідно до чинного законодавства поняття «особа, яка забезпечує себе роботою самостійно» (регулюється ст. 25 Закону) та «фізична особа-підприємець» (регулюється ст. 1198 ЦК України) є різними за своїм значенням. Зі слів адвоката цивільних позивачів, Наказом МФУ «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 20.04.2015 №449 виключене словосполучення «особа, яка забезпечує себе роботою самостійно» та залишено тільки «особа, яка провадить незалежну професійну діяльність». Відтак, відповідно до Наказу, платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність… Вважає, що поняття «особа, яка забезпечує себе роботою самостійно» відповідає визначенню поняття «осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» і є відмінним від поняття «само зайнята особа».

Представник цивільних позивачів наполягає, що для розрахунку розміру втраченого доходу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності слід застосовувати ст. 1198 ЦК України, яка передбачає такий розрахунок для фізичної особи-підприємця.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник зазначає, що ст. 23 Закону до шкоди заподіяної життю та здоров`ю потерпілого включає не тільки шкоду, пов`язану з лікування потерпілого, а також втрачений дохід у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та моральну шкоду.

Оскільки розмір шкоди, завданої здоров`ю перевищив страховий ліміт 200000,0 грн, потерпілі розрахували 5% розмір моральної шкоди, виходячи із суми страхового ліміту.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги страхової компанії.

3. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом вчинив дії, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому ОСОБА_17 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження , заподіяли потерпілому ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження та спричинили смерть потерпілого ОСОБА_19 , за таких встановлених судом обставин.

28 травня 2017 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «НОNDA СR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою сполученням «Мукачеве -Львів» у напрямку м. Мукачеве.

Проїжджаючи ділянкою автодороги між населеними пунктами с. Підкамінь та с. Черче Рогатинського району Івано-Франківської області, де зустрічні потоки розділені між собою горизонтальною лінією дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія), перетинати яку, відповідно до п. 34.1.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР) заборонено, ОСОБА_8 рухаючись на підйом, ділянкою дороги з обмеженою оглядовістю, із швидкістю приблизно 100 км/год., що перевищувала максимально допустиму на даній ділянці, проігнорував вимоги Правил дорожнього руху та всупереч їм розпочав обгін декількох транспортних засобів, що рухались у попутному напрямку.

Не маючи змоги оцінити швидкість та розташування свого автомобіля стосовно зустрічних транспортних засобів, ігноруючи вимоги п. 14.6 г) ПДР, який забороняє обгін у кінці підйому, на ділянках з обмеженою оглядовістю, ОСОБА_8 не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, перетнув осьову лінію дорожньої розмітки 1.1. та виїхав на смугу зустрічного руху.

Не завершивши маневр обгону та в`їхавши при цьому у населений пункт с. Черче Рогатинського району Івано-Франківської області, водій ОСОБА_8 вчинив зіткнення із автомобілем марки «DAEWOO Gentra» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_16 , що рухався своєю смугою у зустрічному напрямку.

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги ПДР, а саме:

п. 1.2., у якому вказується, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 2.3., де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1., у відповідності до якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 14.2., згідно з яким, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

п. 14.6. г), в якому вказано, що обгін заборонено у кінці підйому та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю;

п. 34.1.1, згідно якого, горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено.

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажири автомобіля «DAEWOO Gentra» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми лівої гомілки з відкритими переломами обох кісток лівої гомілки з зміщенням кісткових відломків та забійними ранами в цій ділянці, у зв`язку з чим виникла необхідність у проведенні оперативного втручання - «ВР СФ МОС лівої малогомілкової кістки по АО. ЗР БІОС лівої великогомілкової кістки по АО, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент спричинення. ОСОБА_19 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми грудної клітки, живота, їх органів з закритими переломами 7-9-го ребер справа, розривом плеври, крововиливами в міжреберні м`язи, паренхіму, корені обох легень, адвентицію аорти, крововиливом в праву плевральну порожнину, з розривами печінки, діафрагми, кровотечею в черевну порожнину, синцями в ділянці грудної клітки, правого плеча, лівої гомілки, попереку, синцями та забійною раною в ділянці правої ноги, що ускладнились тяжким травматичним шоком, внаслідок яких наступила смерть.

ОСОБА_8 винним себе у вчиненому злочині визнав повністю.

4. Правові позиції сторін.

4.1. В судовому засіданні апеляційного суду представниця апелянта підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з указаних у ній мотивів.

4.2. Представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

4.3. ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

5. Мотиви суду апеляційної інстанції.

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

5.1.1. Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, який йому інкримінується, правильність кваліфікації дій та призначене покарання не оскаржуються, тому вирок суду в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

5.1.2. Апелянт оскаржує вирок в частині вирішення цивільних позовів, заявлених до ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», відтак вирок суду переглядається саме в цій частині.

5.2. Згідно вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального законодавства.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Згідно статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України, якщо деліктне зобов`язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім`ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб`єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Приписами ст. 3, 5 вказаного Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно приписів ст. 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

5.3. Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Рішення в кримінальному провадженні має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин правопорушення, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції сторони захисту чи сторони обвинувачення.

У мотивувальній частині рішення зазначається суть питання, що ним вирішується, і за чиєю ініціативою воно розглядається, встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів.

5.4. Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів, стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в користь потерпілих матеріальної та моральної шкоди, в межах апеляційної скарги суд апеляційної інстанції встановив, що судом першої інстанції не дотримано в повній мірі вказаних вимог закону.

5.5. Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення стосовно цивільного позову ОСОБА_13 (а.п. 45-48 т. 1) сестри померлого в результаті ДТП ОСОБА_19 (а.п. 53 т. 1, передост. абз. а.п. 105, т. 3), не дав належної правової оцінки як доказу накладній від 29.05.2017, згідно якої ОСОБА_13 відпущено товари (продукти харчування) на загальну суму 16561 грн 76 коп. (а.п. 50 т. 1), не звернув увагу на заперечення представника страхової компанії щодо витрат на проведення поминального обіду (а.п. 240 т. 1). Апеляційний суд, з огляду на те, що витрати на організацію поминального обіду (закупівлю продуктів харчування для його приготування) не належать до витрат на поховання померлого у розумінні приписів ЗУ «Про поховання та похоронну справу», вважає, що витрати ОСОБА_13 на придбання продуктів харчування підлягають обґрунтуванню, а відтак передчасно стягнуті судом першої інстанції за рахунок страхової компанії на користь потерпілої.

5.6. Щодо цивільних позовів ОСОБА_14 (а.п. 58-63 т. 1) та ОСОБА_17 (а.п. 135-137 т. 1), то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків.

5.6.1. Згідно вироку, на користь ОСОБА_14 стягнуто 30315 грн 80 коп. майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням, зокрема: 2000 грн 00 коп. витрат на транспортування автомобілем екстреної медичної допомоги до Комунальної 8-ї клінічної міської лікарні, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 29 травня 2017 року, витрати на придбання лікарських засобів та матеріалів медичного призначення на загальну суму 6254 грн 20 коп., на придбання металоконструкції для інтрамедулярного остеосинтезу гомілкової кістки та остеосинтезу малогомілкової кістки (в зв`язку з проведенням хірургічного втручання), вартістю 21800 грн, та витрати на розрахунково-касове обслуговування при здійснених платежах в сумі 261 грн 60 коп. (т.1 а.п. 67, 80,85-86, 87). Апелянт не оскаржує відшкодовані вироком суду на користь ОСОБА_14 витрати на лікування в сумі 27909 грн 67 коп. Апелянт заперечує щодо витрат на лікування ОСОБА_14 в сумі 2406 грн 13 коп. Зокрема, стверджує, що не підлягають відшкодуванню за рахунок страховика витрати на транспортування останнього в сумі 2000 грн, оскільки вони не є обґрунтованими, адже не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, та заперечує щодо відшкодування витрат, які вважає непідтвердженими відповідними документами.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, в порушення приписів законодавства, не надав належної правової оцінки доводам представника страхової компанії з цього приводу, зокрема не дослідив належним чином дані щодо понесених ОСОБА_14 матеріальних витрат на лікування, стосовно яких заперечує страхова компанія (а.п. 237-238 т. 1 перелік документів, стосовно яких заперечує представник страхової компанії). Відтак, апеляційний суд вважає, що обсяг об`єктивних та достовірних даних стосовно сум, що підлягають стягненню з страхової компанії на користь ОСОБА_14 в рахунок витрат на лікування, не є достатнім.

Крім того, апеляційний суд вважає, що безпідставно поза увагою суду першої інстанції залишились доводи представника страхової компанії щодо інформації, наведеної в листку непрацездатності ОСОБА_14 , а саме щодо зазначення у ньому інформації, що потерпілий працює у компанії «Симфонія Солюшн» (а.п. 76-78 т. 1), тоді як розрахунок відшкодування доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я, здійснено як фізичній особі-підприємцю.

5.6.2. Аналогічно, суд першої інстанції, не надав належної правової оцінки доводам представника страхової компанії з приводу відшкодування витрат на лікування ОСОБА_17 та транспортування останнього в сумі 2000 грн, оскільки вважає їх необґрунтованими, непідтвердженими відповідними документами, зокрема належним чином не дослідив дані щодо понесених потерпілим матеріальних витрат на лікування, стосовно яких заперечує страхова компанія (а.п. 244-248 т. 1 перелік документів, стосовно яких заперечує представник страхової компанії). Відтак, апеляційний суд вважає, що обсяг об`єктивних та достовірних даних стосовно сум, що підлягають стягненню з страхової компанії на користь ОСОБА_17 в рахунок витрат на лікування, не є достатнім.

Окрім того, розраховуючи відшкодування сум доходів, втрачених внаслідок ушкодження здоров`я, ОСОБА_17 як фізичній особі-підприємцю, суд першої інстанції враховує відомості Декларації платника податку ФОП, а саме дохід ОСОБА_17 від підприємницької діяльності за 2016 рік (а.п. 141-142 т. 1, а.п. 115 т. 3), не аргументуючи, з яких підстав не враховано доходи останнього за перший квартал 2017 року (до настання 28.05.17 ДТП до ушкодження здоров`я).

5.7. Апеляційний суд також не вважає належним чином дослідженими доводи представника страхової компанії щодо цивільного позову ОСОБА_15 , зокрема висновки суду в частині відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_15 у зв`язку зі смертю сина, не містять вичерпного обґрунтування та розрахунку: ані згідно приписів ст. 1200 ЦПК України (в т.ч. і з урахуванням доходу потерпілої, яка є пенсіонеркою), так і не спростовано доводи представника страхової компанії щодо розрахунку середньомісячного заробітку померлого (з урахуванням дати загибелі та доходів за перший квартал 2017 року).

5.8. За приписами ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Згідно п. 27.3. ст. 27 вказаного закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

5.8.1. В порушення вищевказаних вимог законодавства та вимог щодо обґрунтованості та вмотивованості, вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_16 (а.п. 122-124 т. 1) також не містить правового обґрунтування розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 30000,0 грн та, виходячи з страхової виплати (ліміту відшкодування), встановленої Страховим полісом в сумі 200000,0 грн., стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_16 10000,0 грн (5% від 200000,0 грн). Так як виплата відшкодування за ушкодження здоров`я ОСОБА_16 не проводилася, відповідного позову він не заявляв, інформація, стосовно того, що він не є близьким родичем загиблого, в матеріалах справи відсутня, то колегія суддів приходить до висновку, що стягнута моральна шкода зі страхової компанії на користь ОСОБА_16 передчасно.

5.9. Щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим.

Апеляційний суд позбавлений можливості визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з апелянта на користь потерпілих, з урахуванням вимог розумності, справедливості та з огляду на обґрунтовану необхідність перегляду сум, що підлягають стягненню з страхової компанії на користь цивільних позивачів в рахунок завданої їм майнової шкоди, понесених ними ін. витрат (в т.ч. і на поховання померлого).

6. Рішення суду апеляційної інстанції.

6.1. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Такими, що мають істотне значення, визнаються такі обставини, встановлення яких безпосередньо впливає на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. «Істотне значення» належить до оціночних понять, тому його застосування в кожному конкретному випадку визначається судом індивідуально, виходячи із внутрішнього переконання судді та фактичних обставин справи.

6.2. Суд першої інстанції при розгляді зазначеної справи в частині задоволення цивільних позовів допустив істотні порушення КПК, які перешкодили йому повно і всебічно розглянути справу, встановити істину в справі і винести законне, обґрунтоване і справедливе рішення. Апеляційний суд, з урахуванням специфіки процесуальної форми апеляційного перегляду рішень, також позбавлений можливості отримати та дослідити дані, які необхідні для прийняття обґрунтованого рішення щодо цивільних позовів у даному кримінальному провадженні.

6.3. При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно врахувати вище наведене, ретельно перевірити доводи страхової компанії, перевірити докази цивільних позивачів, представлені в підтвердження їх вимог, та з урахуванням усіх встановлених обставин прийняти законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

6.4. Розглянувши кримінальне провадження, колегія суддів вважає за належне апеляційну скаргу задовольнити частково: вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів скасувати з призначенням нового розгляду в цій частині в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» адвоката ОСОБА_7 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2018 року задовольнити, частково.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині вирішення цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5