Справа № 732/1657/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/17/19
Категорія - ч.2 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимого: вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 07.12.2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта професійно-технічна, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2007 року за ч. 2 ст. 189 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 16.09.2008 року Подільським районним судом скасовано звільнення від покарання та направлено для відбування покарання;

- вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2012 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 03.10.2016 року по відбуттю покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року визнано винуватими:

ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили змінено з домашнього арешту на тримання під вартою.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 період перебування його під вартою з 24.08.2017 року по 21.11.2017 року.

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили залишено без змін у виді цілодобового домашнього арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 період перебування його під вартою з 24.08.2017 року по 21.11.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в рівних частинах по 956 грн 49 коп. з кожного на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення у справі криміналістичних дактилоскопічної та товарознавчої експертиз.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.08.2017 року, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно та повторно, зі спільним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Мерседес Бенц», моделі «Е-320», р.н.з. НОМЕР_1 , прибули на автомобілі марки «Сеат», номерний знак НОМЕР_2 , на територію гаражного кооперативу «Промінь» по пров. Сонячному в м. Городня, Чернігівської області. На території вказаного гаражного кооперативу обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 здійснювали спостереження за прилеглою територією, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, застосував до власника автомобіля ОСОБА_12 сльзогінний газ, проник до автомобіля «Мерседес Бенц», моделі «Е-320», р.н.з. НОМЕР_1 та, використовуючи ключі, залишені в замку запалення, керуючи вказаним автомобілем, направився в напрямку м. Чернігова. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 супроводжували викрадений автомобіль, рухаючись самостійно автомобілем «Сеат» під керуванням ОСОБА_8 у напрямку м. Чернігова. Таким чином, вказані особи заволоділи автомобілем потерпілого ОСОБА_12 , марки «Мерседес Бенц», моделі «Е-320», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 138 від 06.10.2017 становить 133590,90 грн. Прибувши до села Новоселівка, Чернігівського району, Чернігівської області, обвинувачені були затримані працівниками поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в поданих апеляційних скаргах просять скасувати вирок суду щодо ОСОБА_13 , дослідити докази у кримінальному провадженні та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Прокурор в поданій апеляційній скарзі не оспорюючи кваліфікації та доведеності вини обвинувачених, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання через м`якість останнього та призначити за ч. 2 ст. 289 КК України покарання обом обвинуваченим по 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що обвинувальний вирок ухвалений на припущеннях, оскільки вважає, що його вина у вчиненні злочину за попередньою змовою не підтверджена жодним доказом, а посилання суду на те, що він не міг бути водієм по причині відсутності водійського посвідчення, на його переконання, не є перепоною для виконання функцій водія, оцінки ж його показанням стосовно наявності у нього тимчасового посвідчення водія, яке не з його вини не було вилучене при затриманні, судом не дано. Вважає, що висновок суду про доведеність його вини тим, що вони з ОСОБА_8 залишили місце події і не заплатили гроші потерпілому ґрунтується на припущеннях та зазначає, що ніякого умислу на незаконне заволодіння автомобілем у нього особисто не було, ніяких попередніх домовленостей не було, такий умисел виник у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в останній момент, що останній підтвердив у показаннях, наданих на досудовому розслідуванні.

Обвинувачений ОСОБА_8 , обґрунтовуючи подану ним апеляційну скаргу, посилається на однобічність розгляду справи судом, оскільки свідки сторони обвинувачення допитувалися, клопотання розглядалися, тоді як клопотання сторони захисту судом були проігноровані. Вважає, що суд мав посилатися лише на докази, які отримані в суді, а ті докази, які надані в ході досудового розслідування не можуть бути взяті до уваги.

Адвокат ОСОБА_7 , обґрунтовуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначає на упередженість суду при ухваленні вироку та прихильність до сторони обвинувачення. Вказує, що показання потерпілих та свідків, викладені у вироку не відповідають їх фактичним показанням, наданим у суді, при цьому, вважає, що суд, порушуючи принцип презумпції невинуватості, поклав у основу вироку покази, які не були дослідженні, вказавши, що ОСОБА_8 не надав пояснень з деяких питань, тоді як ані сторона обвинувачення, ані суд не ставили йому таких питань.

Вважає, що доводи, надані стороною обвинувачення та викладені судом у вироку є недоведеними, а показання як його підзахисного так і обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необізнаності про мету особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, судом не спростовані, тоді як вони є логічними, послідовними і не суперечать матеріалам провадження. А показання свідків судом перекручені, так, вказує, що потерпілий та свідок ОСОБА_14 не повідомляли про домовленість телефоном із особами, які вчинили угон щодо зустрічі з ними біля приміщення Городнянського РЕМ. Так само вказує, що показання свідків працівників поліції також перекручені судом, оскільки ті зазначали лише про обставини затримання, а суд вказав, що з їх показань вбачається спрямованість і узгодженість дій обвинувачених. Так само вважає, що письмові докази не доводять вини обвинувачених, оскільки лише фіксують ті чи інші обставини, але ніяким чином не підтверджують попередньої змови між обвинуваченими, що є необхідною складовою доведення злочину у співучасті.

Обґрунтовуючи свою позицію, викладену в апеляційній скарзі, прокурор посилається на не повне врахування судом обставин, які характеризують особи обвинувачених, зокрема, наявність у них непогашених судимостей за вчинення тяжких злочинів проти власності, а у ОСОБА_6 непогашеної судимості за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та ту обставину, що звільнився з місце позбавлення волі лише 03.10.2016 року, наявність у ОСОБА_6 рецидиву злочину, те, що останні ніде не працюють, не мають стабільних джерел доходу, не перебувають на обліку у центрі зайнятості, що апелянтом розцінено як небажання працевлаштуватися та змінити спосіб життя. А також те, що в ході судового розгляду не встановлено жодної обставини, яка б пом`якшувала покарання обвинуваченим, проте судом призначено покарання у мінімальній межі, встановленій санкцією статті. Крім того, вважає, що судом безпідставно не призначено конфіскацію майна обвинувачених.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинувачених з підстав їх необґрунтованості та підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити, потерпілого, який покладався на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 вину не визнали, посилаючись на те, що умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом у них не було, як і попередньої домовленості щодо таких дій, що супроводжували вони особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження виключно для придбання та перевезення ним автомобіля. Коли несподівано для них він незаконно заволодів автомобілем потерпілого, вони слідували за ним на автомобілі щоб наздогнати та вияснити що трапилося. Наздогнати цю особу їм вдалося одночасно з працівниками поліції. Свою втечу з місця зупинки та переховування обвинувачений ОСОБА_8 пояснював переляком нести відповідальність за чужі незаконні дії.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнали, та пояснили, що вони не були обізнані щодо дій особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, а обвинувачення ґрунтуються на припущеннях. Також, в суді апеляційної інстанції пояснили, що вказаний автомобіль фактично належав ОСОБА_15 .

Попри невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , вина останніх у вчиненні інкримінованих їм діянь підтверджується сукупністю доказів, досліджених у суді першої та апеляційної інстанцій.

Так, допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 показав, що 23.08.2017 йому на мобільний телефон зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_16 та повідомив, що хоче оглянути його автомобіль «Мерседес» з метою придбання. Увечері того дня він зустрівся з ОСОБА_16 біля приміщення РЕМ в м. Городня, куди останній прибув на автомобілі «Сеат» у супроводі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Останні повідомили, що приїхали з м. Славутич. Він спілкувався з ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , яким він повідомив, що продає автомобіль за 50 тисяч гривень, їх обох він провіз на автомобілі. Вони виявили бажання перевірити стан автомобіля на оглядовій ямі, проти чого він не заперечував та домовилися зустрітися наступного дня. 24.08.2017 року в ранковий час обвинувачені заїхали до нього додому, після чого поїхали до гаражного кооперативу. Автомобіль оглядали ОСОБА_8 та особа на ім`я ОСОБА_16 . ОСОБА_6 перебував в автомобілі «Сеат». Коли потерпілий виходив з оглядової ями, ОСОБА_16 несподівано застосував до нього сльозогінний газ і від потрапляння газу в очах у нього виник біль, тому він заплющив очі. Одразу після цього він почув, як закрилися двері автомобіля «Мерседес» та автомобіль швидко поїхав. ОСОБА_8 заскочив до свого автомобіля і залишив місце події. Він побіг в бік траси та побачив наочно знайомого ОСОБА_14 , якого попросив допомогти наздогнати обвинувачених та повідомив в поліцію. По дорозі він зателефонував на номер мобільного, з якого йому телефонували обвинувачені та коли зв`язався з ними, просив їх не їхати з ОСОБА_17 . На його наступні дзвінки вони вже не реагували. На автомобілі ОСОБА_18 доїхали до с. Політрудня, в якому жінка, що перебувала на зупинці, повідомила, що два автомобілі на високій швидкості проїхали в напрямку м. Чернігова. В с. Політрудня він пересів у автомобіль своїх знайомих, яких попросив підвезти його до Чернігова. В с. Новоселівка він прибув, коли працівники поліції вже затримали обвинувачених. Аналогічні показання були надані потерпілим і у суді апеляційної інстанції.

Такі показання потерпілого частково узгоджуються з показаннями обвинувачених стосовно їх зустрічей, розмов та дій і в повній мірі узгоджуються з показаннями свідків та письмовими доказами, які були досліджені судом та оцінені у сукупності.

Показання свідка ОСОБА_14 , допитаного у суді першої та апеляційної інстанції, підтверджують обставини, які слідували після заволодіння автомобілем, зокрема факт телефонної розмови потерпілого з обвинуваченим. Даний факт не заперечував і обвинувачений ОСОБА_8 , який пояснив що телефон ОСОБА_15 залишився у машині «Сеат», тому ОСОБА_19 відповів на дзвінок потерпілого, внаслідок чого, посилання захисника ОСОБА_7 на перекручування судом показань свідка не спростовують дані ним показання по суті.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , працівники поліції, які здійснювали переслідування автомобіля та затримували ОСОБА_8 дали суду аналогічні послідовні показання, що останній спочатку намагався втекти автомобілем, а потім пішки, які цілком обґрунтовано були розцінені судом як такі, які вказують на спрямованість та узгодженість дій обвинувачених, зокрема заява ОСОБА_8 при затриманні про те, що аби не службовий пес, то його б не затримали.

Під час затримання підозрюваного ОСОБА_8 24.08.2017 року в нього було вилучено серед інших речей, два мобільні телефони, сім-картки мобільного зв`язку, газовий балончик «Терен-4», рукавиці з тканини нові (том 1, а.п. 104).

З протоколу огляду автомобіля «Мерседес» н.з. НОМЕР_1 від 24.08.2017 року встановлено, що в ньому був виявлений газовий балончик аерозольного типу з речовиною МПК LS (том 1, а.п.169-170).

Протоколом огляду автомобіля «Сеат» н.з. НОМЕР_2 від 24.08.2017 року встановлено, що в ньому були виявлені серед інших речей, два комбінезони для малярних робіт чорного кольору, запаковані в поліетиленові пакети, дві пари рукавичок трикотажних чорного кольору, одна з яких упакована, дві упаковки з респіраторами новими (том 1, а.п.).

Згідно висновку № 1203 від 12.10.2017 року дактилоскопічної експертизи сліди пальців рук, виявлений на пачці з цигаркою залишений пальцем руки, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 (том 1 а.п. 191, 199).

Висновком судово-медичної експертизи № 95 від 29.08.2017 року у ОСОБА_12 зафіксовано хімічний опік рогівки та коньюктиви лівого ока, утворений дією хімічної речовини, відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я (том 1, а.п. 183).

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом у відповідності до ст. 94 КПК України, дана ретельна оцінка як кожному окремо на предмет належності, допустимості та достовірності, так і у сукупності з іншими доказами стосовно достатності та взаємозв`язку і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Зокрема, використання у спілкуванні з потерпілим заздалегідь придбаної нової сім-карти мобільного зв`язку, повідомлення неправдивої інформації потерпілому про місце свого проживання, стрімке залишення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 місця пригоди, замість того, щоб залишитись з потерпілим та наявність у автомобілі таких речей, як газовий балончик, респіратори, рукавиці, нові малярні костюми, які є характерними для способу вчиненого злочину, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано розцінив як узгодженість дій обвинувачених щодо незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого. Намагання обвинуваченого ОСОБА_8 втекти від працівників поліції після зупинення автомобіля на думку колегії суддів, також свідчить про причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

Тому посилання, викладені в апеляційних скаргах на недоведеність попередньої змови обвинувачених не заслуговують на увагу та цілком обґрунтовано визнані судом захисною версією сторони захисту, спрямованою на уникнення покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

А дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені пояснили, що автомобіль Мерседес» н.з. НОМЕР_1 фактично належав ОСОБА_15 , який будучи допитаним в суді апеляційної інстанції пояснив, що він придбав цей автомобіль у 2017 році по довіреності. Однак автомобіль був викрадений у нього і коли вони приїхали у м.Городня з метою покупки аналогічного автомобіля, то під час його огляду він впізнав, що це саме його автомобіль.

Однак, колегія суддів критично ставиться до даної версії, оскільки про ці обставини обвинувачені не повідомляли ні під час досудового розслідування ні під час розгляду справи в суді першої інстанції і дана версія не підтверджується жодними об`єктивними даними.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченим суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особи винних, їх вік, сімейний стан, стан здоров`я, формально позитивні характеристики з місця мешкання, те, що вони не працюють. На обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, обтяжуючих покарання обставин судом встановлено не було, як і пом`якшуючих, внаслідок чого суд вказав про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України. А наявність у обох обвинувачених непогашених судимостей за вчинення злочинів проти власності розцінено судом першої інстанції як аргумент щодо неможливості призначення покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховано судом і те, що ОСОБА_8 на момент скоєння злочину має двох неповнолітніх дітей, в тому числі дитину-інваліда.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обом обвинуваченим у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України є необхідною й достатньою для їх виправлення та попередження нових злочинів. Статтею ст. 50 КК України передбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Внаслідок чого, апеляційні вимоги, викладені прокурором у апеляційній скарзі щодо м`якості призначеного судом покарання об`єктивно не переконливі, оскільки прокурором не наведено жодних обставин, які свідчать про необхідність призначення обвинуваченим більш суворого покарання, що не були враховані судом першої інстанції. Посилання прокурора в апеляційній скарзі на неврахування при призначенні покарання ОСОБА_6 обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину, виходить за межі обвинувачення, оскільки така обставина в обвинувальному акті не зазначалась.

Відповідно до ст. 65 КК України суд має призначати покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливе.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

А призначення покарання за ч. 2 ст. 289 КК України без конфіскації майна, з огляду на альтернативну санкцію з даного приводу та конкретних обставин кримінального провадження, не суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність. В мотивувальній частині вироку суду першої інстанції вказано про незастосування додаткового покарання відносно обвинувачених.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинувачених, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - залишити без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання з 06 лютого 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які перебувають під вартою, у той самий строк з моменту отримання ними копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4