Справа № 202/7380/18
Провадження № 1-кс/202/9377/2018
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000986 від 12.11.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло зазначене клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000986 від 12.11.2018 року.
З клопотання убачається, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000986 від 12.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1КК України, щодо невстановлених осіб, які, самовільно зайнявши земельну ділянку то огородивши її парканом, за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюють на ній підприємницьку діяльність станції технічного обслуговування транспортних засобів, при цьому умисно ухиляються від сплати податків на користь держави, тим самим завдають значної шкоди державі.
Слідчий зазначає, що 10.12.2018 року було проведено огляд вказаної ділянки місцевості за участю головного спеціаліста-інспектора управління ДАБК. В ході огляду було встановлено, що на території за вищевказаною адресою розташована одноповерхова будівля, яка, зі слів спеціаліста-інспектора ДАБК, була реконструйована, надбудована за допомогою додаткових профільних настилів. До будівлі підведені комунікації та газове постачання. Будівля не жила, виробничого призначення. Для обслуговування автомобілів. Довіреною особою ОСОБА_5 не було надано документів, які б підтверджували маркування, архітектурні особливості та цільове призначення будівлі. Зі слів ОСОБА_5 , жодних дозвільних документів на реконструкцію будівлі, а також дозволів на проведення виробничих робіт немає. З вищевикладеного експерт дійшов висновку, що на вказаній території була здійснена самовільна забудова без наявності будь-яких дозвільних документів, умов забудови та обмеження, зміни технічних умов забудови, відсутній проект, відсутній авторський нагляд за додержанням та витримкою всіх норм при здійсненні реконструкції самовільна забудова, нецільове використання будівлі без вводу його в експлуатацію,
В ході огляду встановлено, що приміщення представляє собою реконструйовану будівлю, в якій було обладнано станцію технічного обслуговування для ремонту автомобілів. Всередині вказаної будівлі обладнано приміщення для персоналу (роздягальня, санвузол з душовою та вбиральнею) та приміщення, в якому здійснюються роботи з технічного обслуговування транспортних засобів. В ході огляду було встановлено, що в приміщенні наявне наступне обладнання: обладнання (станок) для здійснення балансування коліс марки «MIOL» синього кольору; обладнання (станок) для здійснення буртування коліс марки «MIOL» синього кольору; прес для вижиму марки «MEGA» модель KCK-15A червоного кольору; зарядний пристрій для акумуляторів марки «Sprint-car 640» червоного кольору; ручний кран (домкрат) марки «MEGA» модель FC-5A синього кольору; автомобільний підйомник марки «ОМА» модель 526 2008 року випуску S/n:Е0584069 сірого кольору; автомобільний підйомник марки «Sivik» модель ПДГ-4200-КЕ серійний номер № 313; обладнання для здійснення розвалу-сходження; станок «AUTOMOBILE SPORT WELDER» жовтого кольору; станок «Kentfur»; колеса з дисками в кількості 7 штук; ящики з дрібним обладнанням (ключами, інструментами для ремонту автомобілів).
Вищезазначені речі та предмети являються речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, які підтверджують наявність правопорушень з нецільового використання приміщення; здійснення реконструювання; здійснення діяльності з надання послуг станції технічного обслуговування; ухилення від сплати податків на користь держави; тощо.
Тому слідчий просив накласти арешт на перелічене майно, що знаходиться в приміщенні (самовільній будові), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю його вилучення та поміщення до камери зберігання речових доказів до винесення остаточного законного рішення в рамках кримінального провадження.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Вислухавши слідчого, дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000986 від 12.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1КК України.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
В порушення вищевказаних норм діючого КПК України, клопотання слідчого не містить посилання на підставу, передбачену ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також в ньому відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, без посилань на положення КПК України та без належного обґрунтування співвідношення положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В даному випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.
Крім того, відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
В даному випадку жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлено підозри
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що клопотання є необґрунтованим і не підлягає задоволенню, оскільки клопотання не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна, не викладено обставини, чи є обґрунтовані підстави, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, і яким саме. Зазначаючи як підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні не зазначив, які конкретно відомості містить вказане майно, на яке необхідно накласти арешт, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, має значення перелічене майно.
За встановлених обставин клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000986 від 12.11.2018 року задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000986 від 12.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1