Справа № 367/6641/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Бородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт.Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001481 від 27 липня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ірпінь Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 01 грудня 2010 року засуджений за вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акта, 26 липня 2018 року, близько 22 години 40 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на території парку «Дубки», що розташований по вулиці Мінеральна в м.Ірпінь Київської області, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення підійшов до потерпілої ОСОБА_6 , різким рухом лівої руки схопив за шию, а долонею правої руки закрив рот, після чого штовхнув її в бік та повалив на землю, заподіявши при цьому тілесні ушкодження у вигляді саден шиї та ділянки правого зап`ястку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Поваливши потерпілу ОСОБА_6 на землю, ОСОБА_4 , погрожуючи вбити потерпілу, що було сприйнято останньою як реальна загроза її життю та здоров`ю, наніс два удари кулаком правої руки в область її обличчя, після чого заволодів належним ОСОБА_6 золотим браслетом вагою 5 грам, виконаний із золота 585 проби, вартістю 5 392 гривні 35 копійок, на якому знаходився кулон у вигляді долара, виконаний із золота 585 проби, вагою 1,5 грам, вартістю 1 617 гривень 71 копійка.

Заволодівши вказаним браслетом та кулоном потерпілої, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину та розпорядився майном потерпілої на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 7 010 гривень 06 копійок.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 вересня 2018 року.

За ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2018 року.

За ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 грудня 2018 року.

За ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області від 13 грудня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2019 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 , яка просила продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах двох місяців, захисника адвоката ОСОБА_5 , яка заперечувала проти продовження строку тримання під вартою і вважала за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, обвинуваченого ОСОБА_4 , який погодився із думкою захисника, потерпілої ОСОБА_6 , яка погодилась із думкою прокурора, і заперечувала щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт, суд приходить до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Суд вважає, що в даному випадку продовження строку утримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Оцінюючи викладене, суд дійшов висновку, що тяжкість і обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, враховуючи репутацію обвинуваченого і дані про його особу, який ніде не працює і не має постійного джерела доходів, раніше судимий, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може переховуватися від суду, впливати на потерпілу, свідків та вчиняти інші злочини, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в межах двох місяців.

Керуючись ст.176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 29 березня 2019 року.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий-суддяОСОБА_7