Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2018 м. Київ
Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И В:
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.12.2015 р. ЗАТ «Імаріна», зареєстроване у Литовській Республіці, створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (ТОВ «КУ «ЄКГ»), про що внесений запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за номером 1 041591, директором призначено ОСОБА_6 . ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою протиправного заволодіння майном ТОВ «КУ «ЄКГ», отримав у невстановлених осіб завідомо підроблені документи, відповідно до яких ЗАТ «Імаріна», представником якого є ОСОБА_4 , передає частку у розмірі 100% статутного фонду ТОВ «КУ «ЄКГ» у власність ТОВ «Фінансова група «Крамер», засновниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Отримавши зазначені документи, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, будучи обізнаним про те, що ЗАТ «Імаріна» чи його засновники не уповноважували його розпоряджатись частками у статутному фонді ТОВ «КУ «ЄКГ», 13.11.2018 р. звернувся до державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за адресою: м. Київ, вул. Німанська, 3, кв. 32, якій надав вказані документи, а саме, акт приймання-передачі частки статутного (складеного) капіталу ТОВ «КУ «ЄКГ» від 12.11.2018 р., відповідно до якого ЗАТ «Імаріна» в особі уповноваженого представника за довіреністю ОСОБА_4 як продавець, та ТОВ «Фінансова група «Крамер» в особі директора ОСОБА_9 як покупець у відповідності з договором купівлі-продажу частки у статутносму (складеному) капіталі ТОВ «КУ «ЄКГ» №12/11/18-1 від 12.11.2018 р. передали та прийняли вказану частку.
На підставі зазначених завідомо підроблених документів державний реєстратор ОСОБА_8 , якій не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_4 , здійснила реєстраційні дії та внесла до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про засновника ТОВ «КУ «ЄКГ» - ТОВ «Фінансова група «Крамер», засновниками якого (кінцевими бенефіціарними власниками) є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . ОСОБА_4 , діючи умисно, заволодів часткою у статутному фонді ТОВ «КУ «ЄКГ», а також майном цього товариства, а саме, грошовими коштами на загальну суму 7 378 708 грн. та 29 887, 15 євро, що в 500 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та становить велику шкоду.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , заволодівши частками засновників ТОВ «КУ «ЄКГ» у розмірі 100% статутного фонду товариства, 15.11.2018 р. в ході телефонної розмови з представником ТОВ «КУ «ЄКГ» за довіреністю ОСОБА_10 повідомив останньому про те, що для повернення частки у товаристві, якою він протиправно заволодів, їх законному власнику, тобто ЗАТ «Імаріна», представникам цього товариства необхідно передати йому грошові кошти в сумі 100 тисяч доларів США.
27.11.2018 р. під час зустрічі з представником ЗАТ «Імаріна» ОСОБА_11 та працівником ТОВ «КУ «ЄКГ» ОСОБА_12 , яка мала місце у приміщенні кафе «Сушия» за адресою: м. Київ, вул. Г. Кірпи, 3, ОСОБА_4 повідомив, що зменшив суму грошових коштів, які необхідно передати йому для того, щоб ЗАТ «Імаріна» отримала частку у статутному фонді ТОВ «КУ «ЄКГ», якою протиправно заволодів ОСОБА_4 та повідомив про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 50 тис. євро.
ОСОБА_4 , створивши видимість законності набуття прав на часту у розмірі 100% статутного фонду ТОВ «КУ ЄКГ», ввів в оману представників ЗАТ «Імаріна», повідомивши їм про повернення цієї частки у випадку отримання зазначеної суми грошових коштів, при тому, що ОСОБА_4 було достовірно відомо про протиправність набуття ним цієї частки у статутному фонді ТОВ «КУ «ЄКГ».
В ході подальшої зустрічі, яка відбулась 27.11.2018 р. близько 18 год. у приміщенні кафе «Еклер» за адресою: м. Київ, вул. Костьольна, 6, ОСОБА_4 отримав згоду представника ЗАТ «Імаріна» ОСОБА_13 на передачу грошових коштів в сумі 50 тис. євро за вчиненням ОСОБА_4 дій щодо повернення ЗАТ «Імаріна» частки у статутному фонді ТОВ «КУ «ЄКГ».
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, які полягали у заволодінні майном ЗАТ «Імаріна» - грошовими коштами, під час зустрічі, яка відбулась близько 16 год. 03.12.2018 у приміщенні кафе «Сушия» за адресою: м. Київ, вул. Г. Кірпи, 3, ОСОБА_4 повідомив представнику ЗАТ «Імаріна» ОСОБА_14 про те, що грошові кошти слід перерахувати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Сбербанк», після чого був затриманий оперативними працівниками Служби безпеки України.
ОСОБА_4 у зв`язку із затриманням його уповноваженим службовими особами не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто, до заволодіння грошовими коштами, належними ЗАТ «Імаріна», в сумі 50 тисяч євро, що згідно встановленого Національним Банком України курсу гривні до іноземних валют, складає 1 602 911, 90 грн., що в 600 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та становить особливо великий розмір.
03.12.2018 р. о 17.00 год. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
04.12.2018 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 206-2 КК України.
У судовому засіданні прокурор вимоги свого клопотання підтримав та просив застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді взяття під варту, з огляду на наявні та вказані у клопотанні ризики.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначив щодо відсутності ризиків, останній має намір співпрацювати зі стороною обвинувачення.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив щодо відсутності ризиків, останній має намір співпрацювати зі стороною обвинувачення. Крім того, підозрюваний має дружину, малолітню дитину, місце проживання, а відтак, з огляду на міцність соціальних зв`язків, проти застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту заперечував, та просив обрати домашній арешт.
Дослідивши клопотання прокурора та додані до нього матеріали, вислухавши думку прокурора, підозрюваного, захисника, суд приходить до наступних висновків.
Злочини, в скоєнні яких підозрюється ОСОБА_4 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та від 8 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
З матеріалів подання вбачається, що 03.12.2018 р. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України, наступного дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 206-2 КК України.
05 грудня 2018 року прокурор звернувся з даним клопотанням до суду.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчим суддею враховуються вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та прецедентна практика Європейського суду з прав людини.
Також, слідчим суддею беруться до уваги дані про особу підозрюваного, а саме, що ОСОБА_4 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Метою попереднього ув`язнення відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі (екстрадиції) або транзитного перевезення особи.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою для застосування запобіжного заходу (в тому числі у вигляді тримання під вартою) відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Запобіжні заходи, у тому числі тримання під вартою, як і затримання особи, є видами заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 131 КПК). Ці заходи, як і направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи та переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження не можуть переслідувати мету покарання особи за вчинений злочин, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.
Затримання, тримання особи під вартою, направлення її до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи, переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження є заходами не кримінально-правового, а кримінально-процесуального характеру, що мають на меті виключно забезпечення належного здійснення кримінального провадження. Застосування цих заходів не може розглядатись як безпосередній наслідок вчиненого злочину, оскільки вони обумовлені не визнанням судом особи винною, а застосовуються до моменту постановлення вироку та/або до набрання ним законної сили за наявності відповідних підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що 1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, що має місце по даному кримінальному провадженню, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу підозрюваного, суд також враховує, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно дотримуватися вимог ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, при цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Також, у рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії», а також правових позицій, викладених у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», та у рішенні від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».
Прокурор в клопотанні зазначає про те, що у даному кримінальному провадженні допитані ряд свідків та потерпілий, а також підлягають допиту як свідки інші особи, а також заплановано проведення судових експертиз, а тому він не виключає можливості, що ОСОБА_4 безпосередньо чи за посередництва інших осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на вказаних осіб, та/або може вчинити дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення цих документів, та/або може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину.
Втім, аналізуючи доводи прокурора щодо необхідності обрання підозрюваному ОСОБА_4 найбільш суворого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також зіставляючи їх з вищевказаними вимогами кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини, яка обов`язково повинна бути врахована судом під час здійснення кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що прокурором не наведено достатніх і належних доказів того, що підозрюваний зможе впливати на потерпілого ОСОБА_15 , свідків або іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, до клопотання прокурора не долучено відповідних доказів можливого впливу за час проведення досудового розслідування які б могли бути належним чином оцінені судом. Всі докази у кримінальному провадженні зібрані і перебувають у володінні сторони обвинувачення, при цьому, як суд зазначав вище, лише тяжкість можливого покарання не може бути підставою для обрання підозрюваному найсуворішого виду запобіжного заходу, а отже, в цій частині прокурор не довів наявність таких ризиків.
В той же час, суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, наразі може існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, однак, наявність лише цього ризику, за відсутності того, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цьому ризику, відповідно до вимог ст. 194 КПК України, не може бути підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, у тому числі, наявність родини й утриманців, відсутність інформації про підозру його у вчиненні інших кримінальних правопорушеннях, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваному необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, що передбачено ст. 181 КПК України та полягає в забороні ОСОБА_4 цілодобово залишати місце проживання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою ст. 194 КПК України, оскільки, на думку слідчого судді, застосування такого, менш суворого запобіжного заходу, зможе запобігти вищевказаному ризику, передбаченому ст. 177 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 176 - 179, 184, 193 - 194, 196, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 000441 від 15.11.2018 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 206 - 2 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити;
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати будинок АДРЕСА_1 ;
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та до суду;
-не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
-здати на зберігання прокурору Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-повністю утриматись від спілкування з особами анкетні дані яких, зазначені в поданому до суду клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з додатками, окрім сторони захисту та обвинувачення;
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, представники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк виконання покладених обов`язків рахувати 58 діб з дня постановлення ухвали;
Обов`язки покладаються на ОСОБА_4 на строк дії ухвали.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1