Справа № 524/4217/18
Провадження № 1-кп/524/307/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої -адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000768 від 15.03.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області , українця, громадянина України, з середньо- спеціальною освітою , не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
15.03.2018 року приблизно о 20 год.00 хв. ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони вул. Воїнів Інтернаціоналістів в напрямку вул. Героїв України м.Кременчука, Полтавської області. В цей же час на проїзну частину проспекту Лесі Українки м. Кременчука вийшла пішохід ОСОБА_6 , яка почала перетинати дорогу по нерегульованому пішохідному переходу, зі сторони будинку №35 в напрямку будинку №54-А, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Водій автомобіля марки «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не враховуючи зупинку перед дорожньою розміткою нерегульованого пішохідного переходу на сусідній - правій смузі руху автомобіля «BMW - Х5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не зменшивши швидкість та не зупинивши свій транспортний засіб перед нерегульованим пішохідним переходом, тим самим порушивши вимоги п.п. 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:
- 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
- 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на пішохідний перехід та допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В результаті наїзду потерпіла ОСОБА_6 згідно з висновком судово- медичної експертизи № 428 від 22.05.2018 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми: відкритого перелому діафізу обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків; закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням; закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку легкого ступеню, субарахноїдального крововиливу; підшкірної гематоми м`яких тканин тім`яної ділянки голови справа; саден на лобі, на нижній губі, в лобно-тім`яній ділянці волосистої частини голови; саден на тильній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, на зовнішній поверхні середньої третини лівої гомілки; травматичного шоку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.
Згідно з висновком судово- автотехнічної експертизи № 7 від 10.05.2018 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «ЗАЗ - 1102», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.п. 18.1,18.4 Правил дорожнього руху України.
У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «ЗАЗ 1102», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і пояснив, що 15.03.2018 року приблизно о 20 год. 00 хв. він рухався на своєму автомобілі марки «ЗАЗ 1102» по проспекту Лесі Українки м.Кременчука, в напрямку нафтопереробного заводу. Швидкість його руху була приблизно 60-65 км/год, опадів не було, міське освітлення працювало, дорогу було видно добре. Рухаючись у крайній лівій смузі він під`їхав до перехрестя з проспектом Героїв Україні м.Кременчука , а в крайній правій смузі в цей час рухався позашляховик, у якого був увімкнений показник повороту направо і він думав, що позашляховик буде повертати на вул.. Героїв України м.Кременчука. У зв`язку із чим він не впевнися у безпечності проїзду пішохідного переходу, а саме не зменшив швидкість, не зупинив автомобіль, і не впевнився у відсутності пішохода. Коли він зрівнявся із позашляховиком, побачив, як із-за нього несподівано вийшла потерпіла, він повернув кермо автомобіля ліворуч і натиснув на гальма, але дистанція до потерпілої була маленька і він здійснив на неї наїзд ,правою передньою частиною автомобіля, у зв,язку з чим у нього в автомобілі був розбитий бампер, лобове скло. Після ДТП потерпіла від удару відлетіла і впала за пішохідним переходом. Коли автомобіль зупинився, він вийшов із нього, потерпіла лежала на асфальті, він викликав швидку медичну допомогу. Поліцію він не викликав, патрульна поліція сама приїхала на місце ДТП . Після ДТП він неодноразово зустрічався із законним представником потерпілої і пропонував їй відшкодувати матеріальну шкоду. Ним було відшкодована матеріальна шкода законному представнику потерпілій у сумі приблизно 21 000 грн, останній платіж був зроблений 12.12.2018 року у розмірі 1 000 грн. . Після ДТП він приходив до лікарні, але мама дівчинки прохала не турбувати потерпілу. Спочатку він намагався безпосередньо зустрітися із потерпілою, але мама дівчинки не дозволяла цього зробити , щоб не завдати психічної травми потерпілій. У скоєному щиро кається, він розуміє, що це повністю його провина, просить його суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами , так як він має категорію «С» і хоче влаштуватись працювати водієм , щоб відшкодовувати шкоду потерпілій. Цивільний позов прокурора він не визнає , оскільки прокурором не було надано доказів, що фінансове управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради не може самостійно звернутися до суду із вказаним позовом. Цивільний позов заявлений потерпілою він визнає частково, а саме матеріальну шкоду він визнає у повному обсязі, в частині відшкодування моральної шкоди позов визнає частково на суму 50 000 грн. , так як його середньомісячний дохід складає 7-8 тис. грн.., інших доходів крім того , що він працює неофіційно він не має.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому злочину , його вина підтверджується :
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що 15.03.2018 року приблизно о 19 год. 35 хв. її збив автомобіль. Вона йшла із своєю матір`ю через пішохідний перехід із спортивного комплексу. Вони підійшли до пішохідного переходу і чекали поки зупиняться автомобілі, автомобіль з лівої сторони зупинився. Вони з мамою впевнились , що автомобілів на проїзній частині не було , тому швидким шагом, почали переходити пішохідний перехід , щоб не затримувати автомобілі і далі вона нічого не пам`ятає. Пам`ятає тільки, як вона прийшла до тями у лікарні. У лікарні вона перебувала приблизно 1,5-2 місяці. Вона відчувала сильний біль в ногах та спині, завжди боліла голова. В неї змінився звичайний уклад життя, вона на момент лікування не ходила до школи, пропустила 3-4 місяці занять в школі , також перестала ходити на заняття по хореографії у зв`язку із травмою, а до цього більше 9 років займалась танцями в БК «Нафтохімік», мріяла отримати професію хореографа , готувалася до вступу в ліцей «Політ» , але в результаті ДТП цим планам не судилося здійснитися. Під час лікування вона не могла самостійно себе обслуговувати, не могла нормально сидіти протягом 2-х місяців, їй допомагала все робити її мама, їсти, митися. Просить суд призначити обвинуваченому не суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі, із застосуванням вимог ст.. 75 КК України з іспитовим строком . На позбавленні права керування транспортними засобами обвинуваченого не наполягає . Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підтримує у розмірі 31689 , 55 грн., так як обвинуваченим протягом листопада та грудня 2018 року було сплачено ій 3 тис. грн. Матеріальна шкода виявилась в тому , що нею було витрачено на лікування 17653 грн., також в результаті ДТП було пошкоджено та забруднено кров,ю її речі , а саме : пальто , вартістю 3000 грн., зимові чоботи , вартістю 1500 грн., джинси , вартістю 1000 грн., шапка , вартістю 200 грн, рюкзак , вартістю 300 грн., ремонт мобільного телефону , вартістю 300 грн. Також вона тривалий час не ходила до школи , у зв,язку з чим батьки наняли ій репетиторів , вартість послуг яких складає 2000 грн..Її мати , яка є законним представником по справі , постійно знаходилась з нею , не ходила на роботу 18 днів , втративши заробіток в розмірі 9895,55 грн. Подальша реабілітація , демонтаж апарату фіксації та лікування становить 16840 грн. ( 4000 грн. + 1500 грн. + 11340 грн. = 16840 грн. ) Моральну шкоду , яка ій була завдана діями обвинуваченого вона оцінює в розмірі 100000 грн.
- показаннями представника потерпілої ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що про обставини події йому відомо зі слів самої потерпілої та зі слів її матері, а саме, що 15.03.2018 року приблизно о 19 год. 35 хв. потерпіла йшла із своєю матір`ю через пішохідний перехід із спортивного комплексу. Вони підійшли до пішохідного переходу і чекали поки зупиняться автомобілі, автомобіль з лівої сторони зупинився. Вони подивились, автомобілів не було і почали переходи дорогу. Під час переходу дороги через пішохідний перехід потерпілу збив автомобіль марки «Таврія». Просить суд призначити обвинуваченому не суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі , із застосуванням ст.. 75 КК України. Щодо позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, так як потерпіла не наполягає на ньому , то він підтримує її думку в цій частині. Відносно цивільного позову, в частині того , що мати потерпілої повинна була знаходитися із нею , а не на роботі 18 днів, то остання була змушена перебувати із донькою , оскільки медичний заклад не надає послуги по догляду за особами , які знаходяться на лікуванні . Щодо оплати послуг репетиторів, то підтвердження цього не має, оскільки репетитори не надають квитанцій за надання своїх послуг.
- показаннями законного представника потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 15.03.2018 року вона із своєю дочкою ОСОБА_6 поверталися додому із спортивного комплексу «Нафтохімік» . Вони переходили дорогу по пішохідному переходу від готелю «Європейський» до фірми «Центр» м. Кременчука . Вона із донькою чекали поки зупиниться рух автомобілів, щоб перейти через дорогу. В крайній лівій смузі для руху зупинився автомобіль і вони почали переходити дорогу. Доходячи до автомобіля, який зупинився вона побачила, як раптово до них наближався автомобіль і зупинилася. Вона крикнула своїй доньці зупинитися, але її донька не встигла зреагувати і її збив автомобіль. Коли все трапилося відразу викликали поліцію та швидку медичну допомогу. Потерпіла лежала за пішохідним переходом і вона весь час була біля неї. Карета швидкої медичної допомоги забрала її доньку у третю міську лікарню , де вона спочатку перебувала на лікуванні у реанімаційному відділенні до 16.03.2018 року, потім у травматологічному відділенні дитячої лікарні з 16.03.2018 року по 06.04.2018 року . Її донька у період лікування не могла ходити, вставати, сидіти, пересуватись . У дитячій міській лікарні її доньці була проведена операція зі встановлення апарату зовнішньої фіксації. Вона здійснювала за донькою цілодобовий догляд, у зв`язку із чим їй було необхідно було взяти на роботі відпустку без збереження заробітної плати. Всі витрати на лікування доньки здійснювала вона з чоловіком , так як вони проживають разом з донькою , мають спільний бюджет , але вона не заперечує проти стягнення на користь доньки матеріальної шкоди , завданої злочином .
- показаннями експерта ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив , що він дійсно надавав висновок у даному кримінальному провадженні про ступень тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 . Висновок №428 від 22.05.2018 року він підтверджує у повному обсязі. На підставі тілесних ушкоджень у вигляді відкритого перелому діафізу обох кісток лівої гомілки він зробив висновок, що дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень відповідно до наказу Міністерства охорони здоров,я № 6 від 17.01.1995 року, яким були затверджені Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ,де чітко зазначено, що відкриті переломи діафіза (тіла) плечової, стегневої і великогомілкової кісток відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Діагноз у вигляді субарахноїдального крововиливу, підтверджується комп`ютерною томографією , де у висновку лікар зазначив , ознаки субарахноїдального крововиливу, що також було встановлено лікарем неврологом при огляді потерпілої 23.03.2018 року . Він бачив знімки, отримані внаслідок комп`ютерної томографії, з якими погодився. До спеціаліста рентгенолога він не звертався для тлумачення знімків комп`ютерної томографії, оскільки висновок зробив лікар рентгенолог ОСОБА_10 .. Рентгензнімки переломів діафізу обох кісток лівої гомілки йому представила потерпіла ОСОБА_6 , на яких він побачив перелом діафізу обох кісток лівої гомілки , тому консультації лікаря рентгенолога з приводу цих рентгензнімків він не потребував.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні встановленого судом злочину у повній мірі доведена наступними зібраними та дослідженими судом доказами, а саме:

- висновком експерта № 428 від 22.05.2018 року із якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи у неповнолітньої ОСОБА_6 встановлені наступні тілесні ушкодження у вигляді: політравми відкритого перелому діафізу обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків; закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням; закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку легкого ступеню, субарахноїдального крововиливу; підшкірної гематоми м`яких тканин тім`яної ділянки голови справа; саден на лобі, на нижній губі, в лобно-тім`яній ділянці волосистої частини голови; саден на тильній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, на зовнішній поверхні середньої третини лівої гомілки; травматичного шоку, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в указаний термін і при вказаних обставинах, і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення. (а.с. 81-83).

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, за згодою учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої , представника потерпілої , законного представника потерпілої , вивченням судово медичного висновку експерта відносно потерпілої ОСОБА_6 , постанов про визнання речовими доказами та матеріалів що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, вважає, доказаним у судовому засіданні скоєння обвинуваченим тяжкого злочину і кваліфікує його дії за ст.. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілої ОСОБА_6 , законного представника потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , які на суворому покаранні не наполягають, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
При призначенні обвинуваченому покарання враховується судом і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Судом також враховується поведінка обвинуваченого за час досудового розслідування, де він активно сприяв розкриттю злочину, а також під час судового розгляду, де він щиро покаявся у вчиненому злочині .
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.. 67КК України судом не встановлено.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді позбавлення волі , але не на максимальний строк, оскільки обвинуваченим був вчинений тяжкий злочин по необережності , ДТП сталася на пішохідному переході , в діях потерпілої ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України не встановлено , потерпіла ОСОБА_6 не наполягає на призначенні обвинуваченому суворого покарання , просить призначити покарання з встановленням іспитового строку . Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 приходить до висновку не позбавляти останнього права керування транспортними засобами , оскільки він скоїв кримінальне правопорушення за необережністю , не знаходився в стані алкогольного чи наркотичного сп,яніння , потерпіла ОСОБА_6 не наполягає на позбавленні права керування транспортними засобами обвинуваченого ОСОБА_5 . Також суд вважає , що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства із застосуванням вимог ст.. 75 КК України, звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки , так як обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому злочині, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 . Також суд вважає відповідно до вимог ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не застосований.
Позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 6129 грн. та позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 8994, 11 грн. суд вважає відповідно до вимог ст.. 257 ч.1 п. 2 ЦПК України залишити без розгляду , так як позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою , яка немає повноважень на ведення справи . Так , у ст.. 128 ч.3 КПК України зазначено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.
Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Аналіз частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обгрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.
Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Із цивільних позовів прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури взагалі не вбачається, що прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури повідомив про його звернення із цивільними позовами до суду , фінансове управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, доказів цього суду не надано , до цивільних позовів прокурором не долучено , також не вбачається обґрунтування прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 6129 грн. та позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 8994,11 грн. суд вважає відповідно до вимог ст.. 257 ч.1 п. 2 ЦПК України необхідно залишити без розгляду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 19.07.2018 року у справі за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області на постанову Хмельницького оокружного адміністративного суду від 20.06.2017 року та на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року ( справа №822/1169/17) .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної і відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди, завданої злочином у розмірі 31689,55 грн. суд вважає відповідно до вимог ст.1166 ЦК України підлягає частковому задоволенню у розмірі 6300 грн., оскільки із квитанцій , які містяться на аркушах справи 47-55 вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 понесла витрати на лікування у розмірі 17653 грн. , також в результаті ДТП було пошкоджено та забруднено кров,ю її речі , а саме : пальто, вартістю 3000 грн., зимові чоботи , вартістю 1500 грн., джинси , вартістю 1000 грн., шапка , вартістю 200 грн, рюкзак , вартістю 300 грн.,був пошкоджений мобільний телефон ,за ремонт якого вона сплатила 300 грн., вищевказані витрати становлять суму зазначену у цивільному позові , що у судовому засіданні не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_5 . Також потерпіла у судовому засіданні пояснила , що сума у розмірі 21 000 грн. була відшкодована обвинуваченим її законному представнику ОСОБА_7 . Також законний представник потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечувала проти стягнення матеріальної шкоди завданої злочином, на користь її доньки ОСОБА_6 , яка є потерпілою по справі, оскільки вона разом із потерпілою проживає, має спільний бюджет.

Суд приходить до висновку , що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого на її користь витрат на репетиторів у розмірі 2 000 грн, витрат на демонтаж апарату фіксації та лікування у розмірі 16840 грн. не підлягає задоволенню , оскільки відповідно до вимог ст..81 ч.1 ЦПК України цивільним позивачем , потерпілою по справі , суду не надано доказів , а саме квитанцій , чеків , що вищевказані витрати нею були понесені

Відносно позову потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування втраченої заробітної плати її матері, ОСОБА_7 внаслідок вимушеної відпустки без збереження заробітної плати у розмірі 9895, 55 грн. , то позов в цій частині суд вважає залишити без розгляду відповідно до вимог ст.. 251 ч.1 п. 2 ЦПК України, так як позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи,тобто потерпіла ОСОБА_6 не є належним позивачем по справі , оскільки втратила заробіток внаслідок вимушеної відпустки без збереження заробітної плати її мати, законний представник потерпілої ОСОБА_7 ,яка і повинна згідно діючого законодавства України самостійно звертатися із цивільним позовом до суду про відшкодування втраченого заробітку.
В частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. суд приходить до висновку , що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 70 000 грн. відповідно до вимог ст.. 23, 1168 ЦК України , так як моральна шкода , яка була завдана потерпілій ОСОБА_6 виявляється в тому , що змінився звичайний уклад її життя , оскільки в результаті ДТП нею були отримані тяжкі тілесні ушкодження , що завдало ій емоційних переживань та фізичних страждань, також у зв,язку із завданими тілесними ушкодженнями з 15.03.2018 року по 06.04.2018 року вона перебувала на лікуванні у реанімаційному та травматологічному відділенні дитячої лікарні ,відчувала сильний біль в ногах та спині, не могла багато ночей спати , самостійно пересуватись , сидіти , їсти ,митися , в цьому ій допомагала її мати . В період знаходження в лікарні вона не відвідувала заняття в школі, перестала ходити на заняття по хореографії у зв`язку із травмою, а до цього більше 9 років займалась танцями в БК «Нафтохімік», мріяла отримати професію хореографа , готувалася до вступу в ліцей «Політ» , але в результаті ДТП цим планам не судилося здійснитися .
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року зі змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд при визначенні суми моральної шкоди ураховує матеріальне становище обвинуваченого , який неофіційно працює , отримує середньомісячний дохід у розмірі 7-8 тис. грн.. , також враховує ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, характер та тривалість фізичних страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку з завданими тілесними ушкодженнями під час ДТП , стан здоров`я потерпілої , яка вимушена докладати значні додаткові зусилля для організації свого життя внаслідок завданих тілесних ушкоджень, вимушена регулярно проходити обстеження та лікування в медичних закладах, відчуває фізичний біль та душевні страждання, позбавлена можливості у повній мірі реалізувати свої здібності та життєві плани, враховуючи принцип розумності і справедливості, який закріплений ст.. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 70 000 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування, на думку суду, є адекватним обсягу та характеру немайнових втрат , яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 .

Суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави відповідно до вимог ст. 124 ч.2 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судово- автотехнічної експертизи у сумі 1188 грн.
Речові докази по справі автомобіль марки «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.. 100 КПК України залишити йому за належністю, компакт диск CD-R марки «Verbatium», серійний номер LH3155WA240083D5, який знаходиться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження № 0000768 від 15.03.2018 року відповідно до ст.. 100 КПК України зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000768 від 15.03.2018 року.
Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України , суд,-
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_5 від призначеного судом покарання звільнити з випробувальним строком на 2 роки .

Відповідно до вимог ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільні позови прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишити без розгляду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної і відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду , завдану злочином у розмірі 6300 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 70000 грн, а усього 76300 грн.
У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 . до обвинуваченого ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди , а саме витрат на репетиторів у розмірі 2 000 грн, витрат на демонтаж апарату фіксації та лікування у розмірі 16840 грн . відмовити за необґрунтованістю.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 в частині відшкодування втраченої заробітної плати її матері, ОСОБА_7 внаслідок вимушеної відпустки без збереження заробітної плати у розмірі 9895, 55 грн. залишити без розгляду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави відповідно до вимог ст. 124 ч.2 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судово- автотехнічної експертизи у сумі 1188 грн.
Речові докази по справі автомобіль марки «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.. 100 КПК України залишити йому за належністю, компакт диск CD-R марки «Verbatium», серійний номер LH3155WA240083D5, який знаходиться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження № 0000768 від 15.03.2018 року відповідно до ст.. 100 КПК України зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000768 від 15.03.2018 року.
Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: