Справа № 382/2220/18
УХВАЛА

05 березня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № ЄРДР 0000369 за обвинуваченням ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Кулябівка Яготинського району Київської області, мешканця будинку АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

Представник потерпілої заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Клопотання обґрунтував тим, що висновки обвинувального акту не відповідають фактичним обставинам справи, на підставі яких має визначатися кваліфікація дій особи; наявні недоліки в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту; а також порушені строки складання обвинувального акту та запобіжного заходу обвинуваченого.

Зокрема, представник потерпілої зазначив, що було безпідставно та неправильно перекваліфіковано дії обвинуваченого з ч. 1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України; у реєстрі зазначено, що обвинувальний акт складено 05.12.2018, але він складений 06.12.2018, а також у реєстрі не зазначено, що спочатку кримінальне провадження було кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України; обвинувальний акт складено поза строками досудового розслідування.

Представник зазначив, що цими порушеннями процесуального законодавства порушено права потерпілої, у тому числі ті, що визначені у ст. 9 КПК України.

Прокурор заперечив щодо задоволення заявленого клопотання. Разом з тим, зазначив, що у формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин кримінального правопорушення не вказано причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали.

Обвинувачений не підтримав заявленого клопотання, але зазначив, що не визнає обставин, викладених в обвинувальному акті та розуміє суть інкримінованих йому дій як вбивство батька.

На підставі ухвали Київського апеляційного суду від 17.12.2018 до суду 22.12.2018 надійшов обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні 04.01.2019 судом задоволено заяву ОСОБА_6 та залучено її до цього кримінального провадження потерпілою. Також до суду надійшла та долучена до справи її позовна заява про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

У підготовчі судові засіданні 04.01.2019 та 29.01.2019 обвинувачений не з`являвся, у зв`язку з чим засідання відкладались та до обвинуваченого застосовувався примусовий привід, один з яких не був виконаний та не повідомлено суд про причини невиконання приводу.

Відповідно до положень статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження віднесено, крім іншого: верховенство права, законність, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, розумні строки.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії», зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до положень ст.2 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини право кожного на життя охороняється законом. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, процесуальним аспектом зазначеної норми Конвенції є зобов`язання держави провести ефективне розслідування факту смерті.

У рішенні по справі «Меркулова проти України» ЄСПЛ констатував (п.49), що стаття 2 Конвенції опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті застосування сили (див., mutatis mutandis, рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Кайя проти Туреччини» (Kaya v. Turkey), п. 86, Reports of Judgments and Decisions 1998-I). Задля досягнення такої мети форми розслідування можуть бути різними в залежності від обставин, оскільки обов`язок його проведення не є обов`язком досягти результату, це обов`язок вжити заходів. Органи державної влади повинні були вжити всіх необхідних заходів для отримання доказів, які стосуються справи.

Аналогічне твердження міститься й у рішенні у справі «Гонгадзе проти України» (Gongadze v. Ukraine), заява № 34056/02, п. 176, ECHR 2005-XI).

У рішенні по справі «Сергій Шевченко проти України» ЄСПЛ зазначає (п.65), що система, яка вимагається статтею 2 Конвенції, має передбачати незалежне та безстороннє розслідування, яке відповідає певним мінімальним стандартам щодо ефективності.

За таких обставин, з метою дотримання прав обвинуваченого та потерпілого на справедливий судовий розгляд, у тому числі у контексті дотримання права особи на ефективне розслідування, суд має вжити передбачених кримінально-процесуальним законодавством заходів, які б забезпечили відновлення порушених прав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Приписами ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині як виправдувального, так й обвинувального вироків суд має зазначити формулювання обвинувачення, визнане судом недоведеним (для першого випадку) або доведеним (у другому випадку).

Формулювання обвинувачення це стисле і точне викладення твердження про винуватість конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення на основі фактично встановлених обставин кримінального провадження, які мають юридичне значення для вирішення питання про притягнення цієї особи до відповідальності за конкретною статтею КК України у контексті формули правової кваліфікації.

Зважаючи на диспозицію ч. 2 ст. 121 КК України елементами об`єктивної сторони цього злочину є: діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть особи і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Також, необхідним елементом складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, є суб`єктивна сторона, яка у законі визначена умисним ставленням особи до наслідків щодо спричинення тілесних ушкоджень особі. При цьому, ставлення до смерті особи має бути у формі необережності.

Однак, відсутність у формулюванні обвинувачення будь-якої згадки на необхідні елементи об`єктивної сторони ч. 2 ст. 121 КК України причинно-наслідковий зв`язок, а також незазначення елементів суб`єктивної сторони у формулюванні обвинувачення позбавляє можливості суд вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині, наявність або відсутність в його діях складу інкримінованого чи іншого злочину.

Також, суд вбачає таким, що не відповідає завданню процесуального рішення у формі обвинувального акту та змісту поняття «формулювання обвинувачення» посилання у ньому на висновок експерта. Оскільки такий висновок має оцінюватись судом нарівні з іншими доказами у справі під час судового розгляду.

Вірогідна реалізація прокурором права на зміну обвинувачення під час судового розгляду за встановлених судом обставин не може слугувати підставою для невжиття передбачених КПК України заходів щодо відновлення порушених та уникнення майбутніх порушень прав інших учасників кримінального провадження, насамперед права на справедливий суд.

Крім того, відновлення порушених прав за вказаних обставин, у формі повернення обвинувального акту прокурору, не передбачено КПК України на стадії судового розгляду.

Суд не надає оцінку доказам у справі на стадії підготовчого судового засідання, а тому посилання у заявленому клопотанні на докази, суд відкидає, як такі, що не можуть братися судом до уваги на цій стадії.

Твердження у заявленому клопотанні про помилковість зазначення у реєстрі матеріалів досудового розслідування дати складення обвинувального акту відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті зазначено датою його складення 06.12.2018, а не 05.12.2018, як вказано в реєстрі.

Незазначення у пунктах 1-4 розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування вказівки на ч.1 ст.115 КК України на думку суду не є порушенням положень КПК України, оскільки ці положення таких вимог не містять. Разом з тим, вбачається, що це може впливати на подальшу оцінку доказів у справі у разі виникнення суперечностей щодо відповідності того чи іншого доказу реєстру матеріалів досудового розслідування.

Стосовно посилання у заявленому клопотанні на складення обвинувального акту поза межами строку досудового розслідування, суд зазначає, що не може перевірити зазначене твердження відповідними доказами, у зв`язку з тим, що вони суду не надавались. Разом з тим, зважаючи на відомості, що містяться у реєстрі матеріалів досудового розслідування, із врахуванням положень ч.ч. 4, 5 ст. 115, п.2 абз. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України, відсутні підстави для висновку про те, що складення обвинувального акту відбулось поза межами строку досудового розслідування.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про неможливість здійснення із дотриманням завдань та засад кримінального провадження судового розгляду цього кримінального провадження за направленим прокурором до суду обвинувальним актом, який не відповідає вимогам КПК України щодо формулювання обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Повернути обвинувальний акт в кримінальному провадженні № ЄРДР 0000369 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, прокурору.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1