Справа № 539/3613/18
Провадження № 1-кп/539/77/2019

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю : прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження №0000991 про обвинувачення :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану, уродженця республіки Азербайджан, проживаючого за адресою в АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

11 серпня 2018 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 в кухні даного житлового будинку, під час конфлікту, в ході сварки зі своєю дружиною ОСОБА_8 , діючи умисно, кистями правої та лівої рук зжатими в кулак та ногами у взутті наніс ОСОБА_8 не менше 25 ударів в область обличчя, тулуба, ніг та рук, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді численних саден та синців на даних ділянках тіла, закритої травми грудної клітки та живота з численними переломами ребер, справа та зліва, порушенням реберного каркасу, розривами тканини печінки, що супроводжувались внутрішньою кровотечею, шоком крововтратою, що стали причиною смерті потерпілої ОСОБА_8 . Згідно висновку судово - медичної експертизи №210-1 у ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження : сполучена травма грудної клітки, живота, синці по передній поверхні грудної клітки справа та зліва, обширна кровопідтічність м`яких тканин по задній та передньо-бокових поверхнях грудної клітки справа та зліва, перелом 5, 6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 7 ребра зліва по передньо-бокових поверхнях грудної клітки справа та зліва, перелом 5,6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 7 ребра зліва по передній і середньо - підмишечній лініях, 8 ребра зліва по передній, середньо підмишечній та лопаточній лінії, 9 ребра зліва по середньо-підмишечній та лопаточній лінії, 10 ребра зліва по задньо-підмишечній лінії, 11 ребра зліва по біляхребтовій лінії, переломи 6-11 ребер справа відньо-ключичної до лопаткової лінії, крововиливи на поверхні нижніх долей правої та лівої легені, травматичний розрив правої долі печінки, забрюшні гематоми справа та зліва, крововилив у навколо ниркову клітковину правої нирки, крововилив у капсулу правого наднирника, перелом правого рожка щитовидного хряща, з локальним крововиливом у слизову в місця перелому, перелом 1 зуба справа, 1,2,3 зубів зліва на нижній щелепі із зруйнуванням альвеолярних лунок, синці лівої та правої брови, носу, нижньої щелепи зліва та права, лівої виличної ділянки, лівої вушної раковини, грудної клітки справа та зліва, правого плеча, лівого передпліччя, крила лівої повздовжної кістки лівого та правого стегна, лівого та правого колінних суглобів, садна лівої губи, нижньої губи зліва, спинки носу, передньої поверхні шиї лівого ліктьового суглобу, правого та лівого колінних суглобів, правої лопатки, які утворилися не менш як від 25 кратної дії, тупого (тупих) предмету (предметів), незадовго до настання смерті і відносно живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя і здоров`я в момент їх спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину за вищевикладених обставин визнав повністю та пояснив, що він разом із своєю дружиною ОСОБА_8 проживали за адресою АДРЕСА_1 , відносини із дружиною у нього завжди були добрими, однак близько останнього року дружина почала зловживати алкогольними напоями і він не міг з цим нічого зробити, в результаті цього у них виникали сварки, однак до події злочину він ніколи до дружини не застосовував фізичне насильство. 11 серпня 2018 року його дружина ОСОБА_8 прийшла додому в стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого між ним та дружиною виник конфлікт, в ході якого він декілька разів вдарив дружину кулаком в область обличчя, в результаті чого вона впала. Коли дружина лежала на підлозі, він ногами у взутті наносив їй удари по тулубу. На час події був дуже схвильованим та точну кількість ударів, яку він наніс тоді дружині, не пам`ятає. Потім він зателефонував брату дружини та повідомив йому що сталося. Коли брат прийшов до них додому, то дружина була ще жива. На час події у них в будинку більше ніхто не перебував, крім нього, дружині більше ніхто тілесних ушкоджень не завдавав. У вчиненому кається та шкодує за те, що накоїв.

Згідно ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням та згоду всіх учасників судового провадження, суд згідно ст. 349 КПК України, при дослідженні фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, обмежився тільки допитом обвинуваченого.

У даному випадку судом було роз`яснено учасникам судового провадження положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Зважаючи на послідовність показань обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає ці показання достовірними.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України.

Згідно медичних довідок ОСОБА_7 на обліках у лікарів психіатра, невролога, нарколога не перебуває.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 18.09.2018 року №383 ОСОБА_7 під дію ч.ч.2,3 ст. 19, ст. 20 КК України не підпадає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений свою вину визнав, виявив готовність нести покарання, неодноразово в судовому засіданні засуджував свій вчинок, висловлював відвертий жаль з приводу вчиненого ним злочину; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений добровільно в ході, як досудового розслідування під час проведення слідчих дій, так і під час розгляду справи в суді, давав змістовні показання щодо часу, місця, способу вчинення злочину та інших обставин вчинення злочину та вказані показання відповідають фактичним даним, встановлених в ході судового розгляду справи, тобто своїми активними діями сприяв всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи; добровільне усунення заподіяної шкоди, оскільки відповідно до розписки від 08.01.2019 року потерпілий ОСОБА_6 отримав від обвинуваченого ОСОБА_7 70 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди за вчинення даного злочину, у розписці зазначено, що потерпілий до обвинуваченого претензій майнового та морального характеру не має, прохає його суворо не карати.

Згідно ст. 67 КК України обставин справи, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд не вбачає.

Суд, керуючись вимогами ст.65 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_7 , який вину в скоєному визнав, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини справи, що пом`якшують покарання, думку потерпілого, який прохав суд суворо не карати обвинуваченого, який є його батьком, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі.

Разом із тим, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкція ч. 2 ст. 121 КК України, за якою ОСОБА_7 засуджено, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

За вироком суду ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні даного злочину, в якості обставин, що пом`якшують покарання, судом визнано його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення заподіяної потерпілому шкоду. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З огляду на це, на підставі приписів ст. 69-1 КК України, які є імперативними, суд повинен визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, який не перевищує двох третин максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК, що складає 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 лютого 2018 року по справі № 522/20964/16-к.

Таким чином, суд вважає, що за ч.2 ст. 121 КК України покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69-1 КК України має бути визначено у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Разом із тим, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе при призначенні покарання за ч.2 ст. 121 КК України застосувати відносно ОСОБА_7 ч.1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 121 КК України. При цьому суд враховує в якості обставин справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної потерпілому шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України суд також враховує в якості даних щодо особи ОСОБА_7 те, що він вину у вчиненому визнав та розкаявся в скоєному, задовільно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий. При цьому судом також враховується, що потерпілий претензій до обвинуваченого не має та прохає суд його суворо не карати, прокурор, потерпілий та захисник, тобто всі учасники судового провадження прохали суд застосувати відносно обвинуваченого вимоги ч.1 ст. 69 КК України. Тому суд вважає, що призначення покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням також і ч.1 ст. 69 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним інших злочинів, тобто для досягнення мети покарання, зазначеної у ст. 50 КК України.

Таким чином покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України має бути призначено із застосуванням як ст. 69-1 КК України, так і ч.1 ст. 69 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення такого покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, яке б надавало право застосувати вимоги ст.75 КК України та застосування при цьому ст. 75 КК України і звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, як на цьому наполягала сторона захисту і потерпілий, який являється сином обвинуваченого. При цьому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким та в результаті якого було спричинено смерть людини.

Думка ж потерпілого, який, будучи сином обвинуваченого, вибачив останнього та прохав суд не позбавляти його волі, може враховуватись судом при призначенні покарання та фактично врахована, однак не є вирішальною.

Викладене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02 жовтня 2018 року по справі № 752/8309/16-к.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до вступу вироку в законну силу необхідно застосувати тримання під вартою, враховуючи, що судом визначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. При цьому суд враховує, що строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту станом на час прийняття рішення у справі вже сплив.

Керуючись ст. 374 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України та ч.1 ст. 69 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу застосувати тримання під вартою, взявши його негайно під варту в залі суду.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з часу застосування відносно нього запобіжного заходу тримання під вартою з 26.03.2019 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії вироку. Апеляційна скарга подається через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1