справа № 495/9299/18
номер провадження 1-кп/495/33/2019
УХВАЛА
Іменем України
про повернення обвинувального акту

26 лютого 2019 рокум.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника персоналу органу пробації ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002624, внесеному 07 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

встановив:
Ухвалою від 02 жовтня 2018 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Потерпіла в підготовче судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій просила підготовче судове засідання провести у її відсутність. З урахуванням думки учасників судового провадження, які вважали за можливе проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілої, суд дійшов висновку про проведення підготовчого судового засідання без її участі.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, доручити відповідному органу з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь відносно обвинуваченої.

Представник персоналу органу пробації під час підготовчого судового засідання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, доручення відповідному органу з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь відносно обвинуваченої поклався на розсуд суду.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачена вважала за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, не доручати відповідному органу з питань пробації складати та надати суду досудову доповідь відносно неї.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, дійшов до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченої склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 06 серпня 2018 року, приблизно об 11 год. 00 хв., точний час при проведенні досудового розслідування встановити не надалось можливим, вона, знаходячись по вул.Миколаївській в м.Білгород-Дністровський Одеської області, а саме на тротуарній частині навпроти кафе «Бджілка», розташованого за № 45А по вказаній вулиці, побачивши ОСОБА_6 , розпочала з нею сварку на підґрунті неприязних відносин із-за конфлікту, що мав місце напередодні, та під час словесного конфлікту нанесла декілька ударів ОСОБА_6 в область голови, від яких остання почала втрачати свідомість та в подальшому була госпіталізована до КЗ «Білгород-Дністровська районна лікарня». Відповідно до підсумків висновку експерта № 234 від 17 вересня 2018 року проведеної судово-медичної експертизи: «Згідно наданій медичній документації у ОСОБА_6 було тілесне ушкодження закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку з забоєм м`яких тканин обличчя в області підборіддя, що виникла в результаті ударної травмуючої дії тупим твердим предметом, на що вказує характер тілесного ушкодження. Тілесне ушкодження у ОСОБА_6 могло виникнути незадовго до звернення за медичною допомогою, можливо, 06 серпня 2018 року, як вказано в ухвалі слідчого судді. Струс головного мозку найбільш легка форма черепно-мозкової травми, функціональні порушення ЦНС нормалізуються на перший-другий, іноді на третій тижні, тобто викликає розлад здоров`я більше 6-ти і не більше 21-го дня, відповідно до п. 2.3.3. «Правил» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я.»

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (в тому числі спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини.

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення, суперечність обставин вчинення злочину його остаточній кваліфікації.

Диспозиція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а відтак встановлення та визначення суб`єктивного ставлення особи до своїх дій є обов`язковим.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом. Якщо умисел винного було спрямовано на заподіяння тяжких тілесних чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а в результаті його дій потерпілому було заподіяно лише легкі тілесні ушкодження, вчинене слід кваліфікувати за спрямованістю умислу - за відповідними частинами ст. ст. 15 і 121 або 122 КК України. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним.

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення, оскільки судом встановлено, що в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин, формулюванні обвинувачення взагалі не зазначено механізм нанесення тілесних ушкоджень (чим саме обвинувачена нанесла удари потерпілій ОСОБА_6 та яка їх кількість, а також в яку частину голови нанесла удари); форму вини (прямий чи непрямий умисел); не зазначено на що був спрямований умисел обвинуваченої (спрямованість умислу винної дозволяє встановити наявність чи відсутність підстав для кваліфікації її дій за відповідними частинами ст. ст. 15 і 121 або 122 КК України).

Враховуючи викладене, судом встановлено, що в обвинувальному акті не описана об`єктивна, а також суб`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, у зв`язку з чим порушено право обвинуваченої на захист, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинуваченої на захист, яке гарантується кожній особі за приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.
Крім того, судом встановлено, що всупереч вимог частин 2, 4 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті міститься посилання на висновок експерта № 234 від 17 вересня 2018 року проведеної судово-медичної експертизи, котрий є в розпорядженні органу досудового розслідування та який, до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, розкриває сутність означеного доказу обвинувачення, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду.
Суд прийшов до висновку, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Відсутність визначення конкретних обставин вчинення злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_5 злочину, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджають суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 висунуте неконкретне обвинувачення, чим порушено її право на захист.

Суд вважає, що вказані недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, ст. ст. 21, 22, ст. 291 КПК України визнається судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 314, 337, 369-372, 376 КПК України, суд, -
постановив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду ОСОБА_1