УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 185/2236/17-к

провадження № 51-9347ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року,

встановив:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ч. 5 ст. 72 ККзараховано ОСОБА_4 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 26 грудня 2016 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 25 вересня 2018 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції.
Верховний Суд ухвалою від 22 жовтня 2018 року залишив касаційну скаргу засудженого без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПКі надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також роз`яснив ОСОБА_4 , що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
У межах наданого судом строку ОСОБА_4 надіслав до касаційного суду уточнену касаційну скаргу, при цьому, зазначені в ухвалі суду від 22 жовтня 2018 року недоліки не усунув.
Залишаючи касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд встановив, що скарга подана без додержання норм пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК, а саме без обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, та зазначення того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Також було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак у повторно поданій касаційній скарзі засуджений вказані в ухвалі касаційного суду від 22 жовтня 2018 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПКзнову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
У повторно поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 знову наводить доводи, які зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду із наданою судом першої інстанції оцінкою доказам та заперечень правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що, як указував Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПКне є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Водночас, засуджений так і не навів жодних доводів на обґрунтування незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Крім того ОСОБА_4 , порушуючи питання про призначення йому покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією статті за якою його засуджено, так і не навів доводів на обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на положення ст. 414 КПКта зважаючи на приписи статей 50, 65 69 КК у їх взаємозв`язку.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексуперешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також однією з підстав залишення касаційної скарги засудженого без руху, була невідповідність викладених у скарзі вимог до суду касаційної інстанції положенням ст. 436 КПК.
Стаття 436 КПК визначає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, не дивлячись на вказівки касаційного суду та чіткий зміст положень ст. 436 КПК, у повторно поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 знову виклав вимоги, які не узгоджуються з положеннями зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Враховуючи викладене, оскільки засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПКвважає за необхідне повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3