Справа № 442/851/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження № 11-кп/811/390/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2017р. щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця м. Гулістан, Сирдаринської області, республіки Узбекистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Рені, Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Бекабад, Тошкенської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

виправданих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2017р. визнано винуватим та засуджено ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від обраного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього процесуальні обов`язки.

Цим же вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та виправдано їх на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю їх вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередній - визначену заставу у сумі 110 240 грн.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу ухвалено скасувати.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_9 до вступу вироку у законну силу ухвалено скасувати.

Після вступу вироку у законну силу ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_12 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу за ОСОБА_7 у розмірі - 110 240 грн.

Після вступу вироку у законну силу ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_12 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу за ОСОБА_8 у розмірі - 110 240 грн.

Після вступу вироку у законну силу ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_14 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу за ОСОБА_9 у розмірі - 110 240 грн.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, шляхом зняття металевих грат та віджиму метало пластикового вікна, проник у приміщення будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_15 , звідки таємно викрав майно останнього, а саме: грошові кошти у сумі 52 300 гривень, жіночу норкову шубу на суму 5 000 гривень, срібно-золоту монету з малюнком «Собору» на суму 350 гривень, чоловічі зимові черевики на суму 1300 гривень, шкіряну чоловічу куртку на суму 4 000 гривень, газовий пістолет марки « ИЖ76» на суму 900 гривень, дерев`яний годинник на суму 250 гривень, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 64 100 гривень.

Окрім цього, відповідно до обвинувального акту обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, шляхом зняття металевих грат та віджиму метало пластикового вікна, проникли у приміщення будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_15 , звідки таємно викрали майно останнього, а саме: грошові кошти у сумі 52300 гривень, жіночу норкову шубу на суму 5 000 гривень, срібно-золоту монету з малюнком «Собору» на суму 350 гривень, чоловічі зимові черевики на суму 1300 гривень, шкіряну чоловічу куртку на суму 4 000 гривень, газовий пістолет марки «ИЖ76» на суму 900 гривень, дерев`яний годинник на суму 250 гривень, чим заподіяли потерпілому майнову шкоду на загальну суму 64 100 гривень.

Не погоджуючись із даним вироком, прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить даний вирок скасувати та постановити новий вирок, яким: ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку, з огляду на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України.
Звертає увагу, що постановляючи виправдувальний вирок щодоОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також виключивши щодо ОСОБА_7 таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним та перевіреним у ході судового розгляду доказам, та вважає, що вина останніх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що усудовому засіданні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечили свою причетність у вчиненні даного кримінального правопорушення та вказали, що по дорозі додому вони зустріли ОСОБА_7 , який стояв біля машини і у нього був відкритий капот автомобіля, зупинившись біля нього, ОСОБА_7 з салону автомобіля взяв пакет, який поклав у їхній автомобіль, що саме знаходилось у пакеті ОСОБА_7 не говорив і вони не цікавились. Проте, як вбачається з протоколу огляду автомашини марки «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_1 , вилучені годинник у дерев`яній різьбленій основі та металева монета із зоображенням собору, які були викрадені з будинку ОСОБА_15 , знаходились на задньому сидінні у чохлі для одягу, а не у пакеті.
Окрім цього, покликається, що суд першої інстанції не зазначив з яких підстав він не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 наданих у судовому засіданні про те, що 16.12.2016р. у вечірній час на дорозі біля огорожі будинку ОСОБА_15 вона бачила незнайомого чоловіка, на пропозицію вказати, чи серед присутніх у залі судового засідання знаходиться той чоловік, вона вказала на обвинуваченого ОСОБА_8 , як на особу ззовні схожу на ту людину.
Окрім цього, суд першої інстанції не надав оцінку показанням свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які 16.12.2016р. разом з іншими працівниками УКР ГУ НП у Львівській області здійснювали супровід обвинуваченихОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які за оперативною інформацією були причетні до вчинення кримінальних правопорушень. При цьому, судом першої інстанції залишився недослідженим факт наявності в автомобілі марки ВАЗ 211221 д.н.з. НОМЕР_2 транзитних номерних знаків НОМЕР_3 , вилучених під час проведення 17.12.2016р. огляду транспортного засобу, що підтверджує достовірність показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Покликається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих під час проведення слідчого експерименту 22.12.2016р. Судом першої інстанції не надано оцінки висновку трасологічної експертизи № 11/100 від 28.02.2017р., згідно з яким слід, вилучений з місця події за груповою належністю залишений взуттям із таким же візерунком, як і візерунок підошви чобіт, вилученого з автомобіля ВАЗ 211221 д.н.з. НОМЕР_2 . Також не надано оцінки речовому доказу, виявленого та вилученого під час огляду місця події, а саме довідка про присвоєння ОСОБА_7 ідентифікаційного коду.

Наголошує, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, у такому немає жодних мотивів, з яких судом першої інстанції відкинуто докази сторони обвинуваченого, не зазначено причин, з яких ці докази є недостатніми.

Вказує, що рішення суду про застосування ст. 75 КК України щодо ОСОБА_19 не обґрунтовано. Фактично суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше вчиняв майнові корисливі злочини. Не погоджується із встановленими судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , зокрема, визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також позитивну характеристику за місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників, які заперечили подану апеляційну скаргу та зазначили про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримані.

Як передбачено п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України умотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили інкримінований їм злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, 16.12.2016р. приблизно о 18 год.

Разом з тим, суд першої інстанції визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку взагалі не зазначив відомостей щодо часу вчинення злочину.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Разом з тим, суд першої інстанції, навівши у вироку висунуте ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, яке було визнане судом першої інстанції недоведеним, не зазначив його повне формулювання, зокрема, не зазначив відомостей, які містяться в обвинувальному акті щодо дати та часу вчинення інкримінованого злочину.

Окрім цього, всупереч вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд першої інстанції, виправдавши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України у своєму рішенні не зазначив мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, а також не усім представленим доказам дав належну правову оцінку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, яке належить потерпілому ОСОБА_15 та судом не здобуто доказів їх причетності до скоєння вище вказаного кримінального правопорушення.

До такого висновку суд першої інстанції прийшов з урахуванням пояснень, наданих у судовому засіданні, потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також дослідженого судом письмовогодоказу - рапорту оперуповноваженого УКР ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_20 .
Разом з тим, суд першої інстанції, покликавшись у вироку на наведені докази, не дав їм правової оцінки у відповідності до положень ст. 94 КПК України, не навів жодних мотивів, з яких судом відкинуто зазначені докази.

Окрім цього, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, виправдавши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 183 КК України, не навів у своєму рішенні мотивів, з яких він не взяв до уваги інші докази, зокрема, показання свідка ОСОБА_21 .

За таких обставин, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції належним чином не проаналізував усі зібрані у справі докази, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не навів мотивів, через які суд взяв до уваги одні докази і відхилив інші, та постановив вирок з істотними порушеннями кримінального процесуального закону,які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому такий підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, який слід провести із чітким дотриманням вимог чинного законодавства, з урахуванням доводів апеляційної скарги, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 416, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2017р. щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати та призначити у даному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4