Справа № 742/2720/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/123/19
Категорія - ч.1 ст.213 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 20.02.2018 року на вилучене 14.02.2018 року у ОСОБА_7 майно під час проведення обшуку скасовано.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 11.04.2017 року ОСОБА_7 , не будучи суб`єктом господарської діяльності та не маючи дозволу на здійснення господарської діяльності щодо операцій з металобрухтом, в порушення вимог Закону України «Про металобрухт», діючи умисно та протиправно, з корисливого мотиву отримання прибутку, на території за адресою: АДРЕСА_1 здійснив операцію по прийому брухту кольорового металу у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , заплативши останнім грошові кошти в сумі 700 грн.

15.06.2017 року в ході проведення обшуку на території господарства ОСОБА_7 , виявлено та вилучено непридатні для прямого використання вироби з чорного металу (металобрухту) вагою 181 кг та механічні ваги з допустимим максимальним навантаженням до 500 кг.

14.02.2018 року проведено обшук на території господарства належного ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено непридатні для прямого використання вироби з чорного металу (металобрухт) вагою 912 кг, непридатні для прямого використання вироби з кольорових металів (металобрухт) вагою 22 кг та механічні ваги з допустимим максимальним навантаженням до 500 кг та електронні ваги ACS SYSTEM ELECTRONIC SCALE 10 g.

Вказаними вище діями ОСОБА_7 , який не будучи суб`єктом господарської діяльності та не маючи дозволу на здійснення господарської діяльності щодо операцій з металобрухтом, здійснював операції з брухтом чорних та кольорових металів, чим вчинив кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 213 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого, в якій просить вирок місцевого суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального закону.

В обґрунтування своїх вимог вказує на процесуальні порушення, допущені судом під час розгляду кримінального провадження, зокрема те, що судом було проігноровано його письмове клопотання про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, оскільки з моменту внесення відомостей до ЄРДР 18.05.2017 року з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 213 КК України, про підозру ОСОБА_7 було повідомлено лише 31.05.2018 року у відсутність захисника, хоча останній на цьому наполягав, чим, на його переконання, було порушено право на захист, крім того, з моменту підозри до моменту звернення його зі скаргою на дії слідчого, за понад два місяці не було прийнято жодного процесуального рішення, що вважає порушенням прав обвинуваченого.

Зазначає, що досудове розслідування проведено з порушенням строків, передбачених ст. 28 КПК України, та направлено матеріали до суду також із порушенням строків, визначених ст. 283 КПК України, оскільки строк досудового розслідування закінчився 31.07.2018 року, тоді як до суду матеріали були передані лише 17.08.2018 року.

Тому вважає, що при наявності таких порушень, у органу досудового розслідування були усі підстави для закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого йому діяння через невстановлення достатніх доказів для доведення його винуватості у суді.

Вказує, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_7 здійснював підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, про що, на їх переконання, свідчить і відсутність у обвинувальному акті наслідків у вигляді суми збитків від незаконної господарської діяльності та відсутність складової у вигляді «збирання та реалізації» саме металобрухту, а не купівлі виробів з металу. Також вказує на недоведеність правової підстави такої складової як «реалізація металобрухту», що на їх переконання виключає об`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України порядок здійснення операцій з металобрухтом як різновиду господарської діяльності.

Вказують, що стороною обвинувачення не надано доказів виявлення та вилучення конкретних металевих виробів, придбаних як металобрухт, тоді як беззаперечним вважають факт того, що ОСОБА_7 купив у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виріб з металу, а саме радіатор для побутового котла для власного використання, який в подальшому добровільно видав працівникам поліції, і такі його показання зазначають, що стороною обвинувачення не спростовані.

Крім того, вказують, що у рішенні суду не вказано час, ціну, за якою нібито було придбано металобрухт та яка його вага, при тому, що у вироку зазначено що при обшуку 14.02.2018 року виробів з металу вагою 912 кг, а при проведенні зважування таких виробів їх вага склала 594 кг.

А показання свідків вважають не відповідають дійсності, оскільки показання працівників поліції, які стверджували, що під час обшуку обвинувачений сам вказував, що скуповує металобрухт і в цей час люди приходили здавали металобрухт не знайшло свого підтвердження та суперечить відеозйомці, проведеній під час обшуку. Тоді як інші свідки прямо не повідомили суду, що ОСОБА_11 здійснює закупівлю металобрухту, оскільки ніхто з них обвинуваченого під час погрузок-вигрузок не бачив.

З цих підстав вважають недоведеною і суб`єктивну сторону злочину, яка характеризується виключно прямим умислом та усвідомленням протиправності здійснення прийому, тоді як саме по собі придбання металевого виробу, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, не може свідчити про доведеність його умислу на організацію незаконного пункту прийому металобрухту.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів її безпідставності, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України не визнав.

Попри невизнання вини ОСОБА_7 , вина останнього у інкримінованому йому діянні повністю підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, в тому числі і частково показаннями самого обвинуваченого, який у суді першої інстанції показував, що періодично здійснює купівлю-продаж металевих предметів як у фізичних так і юридичних осіб, заперечуючи при цьому те, що такі предмети є металобрухтом, оскільки лише він, як власник може визначити їх придатність, не заперечував він і факт придбання за 700 грн. теплообмінника, який в подальшому мав намір використовувати для особистих потреб.

Такі його показання в повній мірі узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_9 , який показував, що в квітні 2017 року він здав за готівку суттєво деформований металевий теплообмінник в господарстві, яке знаходиться в районі Центру дитячої творчості у м. Прилуки, чоловіку, який за статурою схожий на обвинуваченого.

Побічно такі їх показання узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які указували на подвір`я обвинуваченого як на місце, куди машини привозили та вивантажували щось велике та габаритне, схоже на металобрухт.

Крім того, працівники поліції, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що були присутні при обшуку господарства по АДРЕСА_1 14.02.2018 року, де на території подвір`я були виявлені механічні терези та велика кількість металобрухту, частина якого вочевидь не могла бути використана у побуті, зокрема, ржаві відра, металеві банки, тощо, свідок ОСОБА_14 зазначив, що під час обшуку обвинувачений вказував на металеві предмети, які належали йому особисто, виокремлюючи частину металобрухту, яка ним була придбана у громадян, внаслідок чого вони і вилучили лише металобрухт, який в подальшому було зважено.

Свідок ОСОБА_16 підтвердив у судовому засіданні факт зважування металобрухту у лютому 2018 року на підприємстві ТОВ «Транслом Трейд», який, зі слів працівників поліції, було вилучено на подвір`ї ОСОБА_7 .

Крім показань свідків, вина обвинуваченого в повній мірі підтверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, зокрема протоколом обшуку від 15.06.2017 року, в домогосподарстві за місцем постійного проживання ОСОБА_7 , під час якого було виявлено та вилучено ваги і металобрухт вагою 181 кг. Згідно опису вилученого майна під час проведення вказаного обшуку та фототаблиці до протоколу його огляду та зважування (а.п. 67) вбачається, що більшість виробів з металу є вочевидь непридатними для прямого використання в побуті через втрату їх експлуатаційної цінності внаслідок фізичного зносу.

Відповідно до даних протоколу обшуку від 14.02.2018 року, в домогосподарстві за місцем постійного проживання ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено електронні ваги, об`ємні механічні ваги і металобрухт чорних металів вагою 912 кг, металобрухт кольорових металів вагою 22 кг. Згідно опису вилученого майна під час проведення вказаного обшуку та фототаблиці до протоколу його огляду та зважування вбачається, що більшість виробів з металу є вочевидь непридатним для прямого використання в побуті через втрату їх експлуатаційної цінності внаслідок фізичного зносу (а.п. 87, 88).

Таким чином, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 , який не будучи суб`єктом господарської діяльності та не маючи дозволу на здійснення господарської діяльності щодо операцій з металобрухтом, здійснював операції з брухтом чорних та кольорових металів за ч. 1 ст. 213 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності об`єктивної та суб`єктивної сторони в діянні обвинуваченого, оскільки з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 213 КК України характеризується в тому числі і шляхом здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, його предметом є брухт кольорових і чорних металів (металобрухт), тобто непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять в собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних та кольорових металів та їх сплавів.

Поняття прийому брухту чорних металів є тотожним із визначенням купівлі та/або реалізації металобрухту, визначеному у ст. 1 Закону України «Про металобрухт», як діяльність, пов`язана із передачею права власності на металобрухт іншому власнику в обмін на еквівалентну суму коштів.

Судом першої інстанції було перевірено версію обвинуваченого щодо купівлі ним виробів із металу задля власного користування, на підставі ч. 2 ст. 357 КПК України досліджено у судовому засіданні речові докази у даному кримінальному провадженні вилучений металобрухт, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого переконання, що останній суттєво пошкоджений та деформований і більшість об`єктивно втратила функціональну та експлуатаційну цінність внаслідок зносу, що знайшло своє підтвердження і в показаннях обвинуваченого, який не зміг логічно пояснити можливість його подальшого використання, тому така його версія судом вірно розцінена як намагання уникнути відповідальності, з чим погоджується і колегія суддів.

А враховуючи, що злочин, передбачений ст. 213 КК України є злочином з формальним складом, то місцевий суд обґрунтовано зазначив, що встановлення самого факту здійснення операцій з металобрухтом достатньо для настання кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності суб`єктивної сторони злочину, оскільки ОСОБА_7 усвідомлював, що не є суб`єктом господарської діяльності та не має дозволу на здійснення господарської діяльності, проте, здійснював операції з брухтом чорних та кольорових металів, що вказує на спрямованість його умислу, при цьому мотив і мета можуть бути різними, однак на кваліфікацію цього злочину не впливають.

Так само посилання адвоката на порушення строків досудового розслідування є необґрунтованими, оскільки останнє проведено відповідно до положень ст. 219 КПК України, в редакції, яка діяла на момент проведення досудового розслідування, перебіг строків якого рахувався з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, а не виходячи із загального визначення терміну досудове розслідування, прописаного у ст. 3 КПК України. Крім того, законність повідомлень про підозру перевірялася в ході досудового розслідування слідчим суддею та не були скасовані.

Таким чином, всі посилання захисника як на підстави для скасування рішення суду, знайшли свою оцінку у вироку суду, з чим погоджується і колегія суддів і не вбачає в них підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер ступінь тяжкості злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого: вік та стан здоров`я, сімейний стан, те, що раніше він не судимий в силу ст. 89 КК України, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, формально позитивну характеристику по місцю проживання, відсутність відомостей про перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога та дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання в межах мінімальної межі санкції частини статті у виді штрафу.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 стане необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4