Постанова
Іменем України
17 січня 2019 року

м. Київ
справа № 366/3525/16-к

провадження № 51-4545км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000728 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Заруддя Іванківського району Київської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь:
- ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 3350 грн;
- КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» кошти, витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 162, 49 грн;
- ОСОБА_7 143880,65 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- держави процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 2730,76 грн.
Постановлено стягнути з ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» на користь ОСОБА_7 шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, а саме матеріальну шкоду у сумі 100000 грн.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 21 листопада 2015 року о 22:30, керуючи технічно справним автомобілем марки Ford, моделі Transit д.н.з. НОМЕР_1 з пасажиром ОСОБА_7 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, рухаючись по проїзній частині дороги, що на виїзді з с. Заруддя Іванківського району Київської області, в напрямку перехрестя між с. Любовичі Житомирської області та с. Кухарі Іванківського району Київської області, в порушення вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, допустив з`їзд автомобіля в кювет прямо по ходу напрямку свого руху, з подальшим його контактуванням з деревом.
В результаті дорожньо - транспортної пригоди, пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_7 , отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Порушення вказаних вимог ПДР України водієм ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманням середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження пасажиром ОСОБА_7 .
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вважає судові рішення незаконними та такими, що ухваленні з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема стверджує, що судом першої інстанції призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту, в якому неправильно вказано його прізвище, в подальшому судом було ухвалено і вирок з невірно вказаним прізвищем. Крім того, судовий розгляд 06 липня 2017 року відбувся за участі прокурора, який не є учасником групи прокурорів у даному кримінальному провадженні. На вказані порушення апеляційний суд теж не звернув уваги, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідаю вимогам ст. 419 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження
У запереченнях на касаційну скаргу засудженого представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення як безпідставну.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено в частинах 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність підстав, зазначених у ч. 1 даної статті суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 414 цього Кодексу. Можливості скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Як свідчать матеріали провадження, висновки суду про винність засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, установлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законними та вмотивованими.
Так, суд зробив правильний висновок про винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину на підставі показань потерпілого ОСОБА_7 , а також протоколами огляду місця події та огляду транспортного засобу, висновками судово-медичної та комплексної судово-медичної та авто-технічної експертиз, а також іншими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
У вироку суду у повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Дії засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковані судом правильно.
Суд апеляційної інстанції правильно погодився з висновками місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і навів обґрунтовані мотиви визнання безпідставними твердження обвинуваченого про незаконність його засудження за вчинення вказаного злочину.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що в обвинувальному акті, а надалі і в судових рішеннях вказано невірно його прізвище, що є підставою для скасування судових рішень є безпідставними.
Так, як слідує з матеріалів кримінального провадження ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 квітня 2018 року, на підставі ст. 379 КПК України було внесено виправлення до вступної, мотивувальної та резолютивної частини вироку Іванківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року та зазначено вірно прізвище « ОСОБА_9 ».
Тому доводи засудженого про незаконність вказаних рішень в цій частині є неспроможними.
Крім того, сам засуджений при звернені з апеляційною скаргою та з доповненнями до неї, а також при укладенні угоди з захисником допустив описку в написанні власного прізвища (т.3, а п. 32-36, 61-68).
На твердження засудженого про те, що у судовому засіданні брав участь прокурор, який не є учасником групи прокурорів у даному провадженні, що є, на думку засудженого, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що виклик свідка ОСОБА_10 у судове засідання здійснював прокурор ОСОБА_11 , який включений у групу прокурорів у даному кримінальному провадженні. Про проведення допиту вказаного свідка підтримала і сторона захисту.
У судовому засіданні, що відбулося 06 липня 2017 року, сторона захисту не заявляла будь-яких заперечень щодо участі у судовому засіданні прокурора ОСОБА_12 , останній не висловлювався про те, що не готовий до слухання кримінального провадження чи не ознайомлений з дослідженими судом доказами та обставинами провадження. Таким чином, свідку було надано можливість вільно розповісти про обставини відомі йому з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21 листопада 2015 року. Засудженому та його захиснику була надана можливість задавати свідку запитання без будь-яких обмежень, в тому числі з дотриманням права на перехресний допит.
Колегія суддів вважає, що при допиті свідка ОСОБА_10 не було порушено право засудженого ОСОБА_6 ознайомлюватися під час судового провадження із доказами сторони обвинувачення та висловлюватися з приводу свідчень допитаного свідка. У даному випадку вимога «змагального провадження» збігається з правом на захист, передбаченими в тому числі п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, зокрема в частині права на допит свідків. Попередній зміст показань свідка був розкритий стороні захисту при виконанні органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України. Суд безпосередньо сприймав показання свідка ОСОБА_10 та прийняв рішення про обсяг доказів, що підлягають дослідженню під час судового розгляду, у тому числі про допит вказаного свідка.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що участь прокурора, який не був включений до групи прокурів в даному кримінальному проваджені, в одному із судових засідань під час якого був допитаний свідок обвинувачення, не порушило права на захист засудженого та не може розцінюватися як істотне порушення вимог кримінального процесуального кодексу та не є таким, що є підставою для скасування судових рішень.
З урахуванням вказаного, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 як про це ставиться питання у касаційній скарзі, у зв`язку з чим касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433,434,436 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3