ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1978/17 Номер провадження 11-кп/814/170/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду
кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000499 за апеляційними скаргами прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 4 квітня 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської обл., громадянина України, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язку не відлучатися з міста Горішні Плавні без дозволу прокурора або суду та повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Цивільний позов філії «Управління « Укргазтехзв`язок» - задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_7 на користь філії «Управління «Укргазтехзв`язок» матеріальну шкоду в сумі 10 296 грн.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те що, він в ніч з 15 на 16 травня 2017 на ділянці «Вузол зв`язку Кременчук ГРС Горішні Плавні, газорозподільчої станції ГРС Горішні Плавні», що розташована неподалік від автобусної зупинки біля міського цвинтарю, на відстані приблизно 300 метрів з правого боку від автодороги Горішні Плавні-Дмитрівка Полтавської області, умисно, використовуючи ввірений йому екскаватор викопав із землі та таємно викрав фрагмент кабелю типу МКСАШп 4х4х1,2 довжиною 77 метрів, належний філії «Управління «Укргазтехзв`язок», завдавши останньому майнову шкоду у розмірі 10 296 грн..
У апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.
Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину( вказав та показав обставини вчинення злочину), раніше не судимий, має постійне місце проживання в м. Горішні Плавні, проживає зі своїми дідом та бабою, які потребують його ОСОБА_7 допомоги, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, вчинений злочин не відноситься до категорії тяжких злочинів, готовий відшкодувати завдану шкоду злочином, під час досудового слідства не міг відшкодувати шкоду, так як хворів, при вчиненні злочину не усвідомлював, що пошкоджує діючий кабель зв`язку, що може спричинити негативні технологічні наслідки, так як кабель виглядав із землі уже обрізаним, через це він думав,що кабель не діючий.

На вирок суду подав апеляційну скаргу прокурор, який не оскаржуючи доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, взявши під варту негайно в залі суду.
Свої вимоги мотивує тим, що в ході допиту представника потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні з`ясовано, що злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 призвели до припинення технологічного зв`язку між газорозподільною станцією Кременчук та газорозподільною станцією ОСОБА_11 , що в свою чергу могло б призвести до аварійного відключення від газопостачання житлових будинків м. Горішні Плавні та його промислової зони, у тому числі й Полтавського гірничозбагачувального комбінату, тобто могли б призвести до технологічної катастрофи.
Крім того прокурор просив врахувати, що під час досудового розслідування та судового розгляду, ОСОБА_7 не вчинив жодних дій, задля відшкодування завданих ним збитків, тому призначене судом покарання ОСОБА_7 не сприятиме повному його виправленню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги обвинуваченого та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та заперечував, щодо задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за обставин встановлених судом кваліфіковано правильно за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який має погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, неодружений, є машиністом екскаватора ТОВ «Діорит», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання на нього скарг не надходило, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно приписів ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, обираючи обвинуваченому міру примусу, суд послався на ступінь тяжкості злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, який працює, в силу ст. 89 К України раніше не судимий, та обставини, які пом`якшують покарання це щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також суд врахував те, що згідно досудової доповіді органом пробації обвинуваченому ОСОБА_7 визначено високий рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, проте, згаданий висновок зроблено лише з тих підстав, що ОСОБА_7 не з`явився за викликом уповноваженої особи органу пробації, оцінки небезпеки обвинуваченого суспільству органом пробації не надано.

Окрім врахованого судом, колегія суддів враховує те, що обвинуваченим повністю відшкодовані збитки - 10 296 грн., що підтверджується,наданою суду апеляційної інстанції квитанцією Приват банку від 30.03.2019.

Отже, суд правильно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, яке не є мінімальним у межах санкції вказаної норми.

У зв`язку з наведеним доводи прокурора про призначення судом покарання, яке за своїм розміром не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, є необґрунтованими.

Разом з цим, з рішенням суду про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів не погоджується і вважає можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, працює з 2009 року по теперішній час, за місцем роботи характеризується позитивно, майнову шкоду завдану злочином потерпілому відшкодував у повному обсязі 10 296 грн, проживає з 1991 року із своїм дідом ОСОБА_12 , 1947 року народження та бабою ОСОБА_13 ,1946 року народження, які є пенсіонерами. Доводи обвинуваченого, що шкода ним відшкодована не відразу після вчинення злочину через хворобу підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.п.34,87-95). Також колегія суддів враховує те, що згідно досудової доповіді органом пробації обвинуваченому ОСОБА_7 визначено високий рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, проте, згаданий висновок зроблено лише з тих підстав, що ОСОБА_7 не з`явився за викликом уповноваженої особи органу пробації, оцінки небезпеки обвинуваченого суспільству органом пробації не надано.

З урахуванням вказаних обставин, на думку колегії, застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України буде сприяти меті покарання та буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_7 - зміні через необхідність застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 - ст. 75 КК України, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених у ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 4 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 2 роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4