ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/870/18 Справа № 187/1041/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського Апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
підозрюваної ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу процесуального керівника ОСОБА_6 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року по кримінальному провадженню № 0000188, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з середньою освітою, не заміжньої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою повернуто прокурору обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Своє рішення суд обґрунтовує тим, що в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті зазначено процесуальний статус ОСОБА_7 , - як підозрюваної, а не обвинуваченої. Крім того, не зазначено її повних анкетних даних, а саме номеру квартири в багатоквартиному будинку за місцем проживання останньої
Крім того, в обвинувальному акті є протиріччя щодо наявності потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки в обвинувальному акті потерпілим зазначено ОСОБА_9 , однак, у ході досудового розслідування ОСОБА_9 не подав письмової заяви про визнання його потерпілим та подав заяву про відмову у визнанні потерпілим у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_9 потерпілим не визнаний на підставі ч. 7 ст. 55 КПК України, процесуальними правами потерпілого не користується та був допитаний у ході досудового розслідування як свідок.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить ухвалу скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що пасажиру автомобілю Шкода Октавія, під керуванням ОСОБА_7 , - ОСОБА_9 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася в результаті порушення правил дорожнього руху ОСОБА_7 , спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
При його допиті під час досудового розслідування, ОСОБА_9 відмовився отримувати пам`ятку про роз`яснення йому прав потерпілого, надав заяву, відповідно до якої потерпілим себе не вважає.
Таким чином, з урахуванням вимог п.7 ст.55 КПК України у органу досудового розслідування відсутні підстави визнавати ОСОБА_9 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000188 без його письмової згоди.
На думку апелянта, ОСОБА_9 вже є потерпілим в розумінні матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права, через спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за вини ОСОБА_7 , за яку останню притягнуто до кримінальної відповідальності у формі публічного обвинувачення.
Але з урахуванням вимог КПК України ОСОБА_9 відмовився користуватися правами потерпілого, передбаченими ст.56 КПК України та з урахуванням п.7 ст.55 КПК України, через його відмову від залучення у кримінальному провадженні, як потерпілого, під час досудового розслідування у ОСОБА_9 відсутній статус потерпілого. Тому в обвинувальному акті зазначено, що він є потерпілим внаслідок кримінального правопорушення, через спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином вважає, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, не міститься протиріч щодо статусу ОСОБА_9 , які б порушували вимоги Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» в частині зрозумілості обвинувачення висунутого ОСОБА_7 , що порушують її право на захист та перешкоджали призначенню обвинувального акту до судового розгляду.
Крім того апелянт не погоджується в висновком суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті при зазначені анкетних даних ОСОБА_7 , не зазначено номера квартири мешкання останньої. Вважає, що з урахуванням того, що ОСОБА_7 з`являлась на всі судові засідання, і цей недолік з`ясувався під час підготовчого судового засідання, оскільки ані в допитах ОСОБА_7 , ні в заявах слідчому вона особисто не зазначала номеру квартири свого мешкання, крім того, цей недолік можливо було виправити під час підготовчого судового засідання, підстава повернення обвинувального акта через вказане є суто формальною, та такою що не сприяє дотриманню розумних строків розгляду кримінального провадження.
Представник цивільного позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності та зазначив, що він підтримує апеляційну скаргу прокурора.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, думки підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Згідно вимог ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вимоги до змісту та форми обвинувального акту визначені ст. 291 КПК. Даною нормою передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема анкетні дані обвинуваченого, місце його проживання.
При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.
Так, вимогами п. 3, п.5 ч.2 КПК України передбачено, що обвинувальний акт, зокрема, має містити такі відомості:
- анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акта, при викладенні фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , зазначено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження. Тобто вказано, що потерпілим, якому внаслідок кримінального правопорушення спричинено шкоду у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, є ОСОБА_9 .
Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться відомості про подання ОСОБА_9 заяви про відмову в визнанні його потерпілим від 30.03.2018 року та 08.06.2018 року та допит його в якості свідка, що відповідає положенням ч. 7 ст. 55 КПК України.
Зважаючи, що органом досудового розслідування одночасно зазначено ОСОБА_9 як потерпілим, так і свідком до даному кримінальному провадженню, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність протиріч у вказаному обвинувальному акті.
А тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_9 є потерпілим в розумінні матеріального кримінального права, і таким чином, у органу досудового розслідування відсутні підстави визнавати ОСОБА_10 потерпілим у даному кримінальному провадженні, - є необґрунтованими та безпідставними.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце проживання, громадянство).
Як вбачається з обвинувального акта, органом досудового розслідування зазначено місце проживання обвинуваченої ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 .
Однак не зазначено номер квартири, в якій проживає обвинувачена ОСОБА_7 в зазначеному будинку за вказаною адресою.
Як вбачається з матеріалів провадження, судова кореспонденція, направлена на вказану в обвинувальному акті адресу проживання ОСОБА_7 , була повернута суду, за закінченням строку зберігання (а.с. 35-36.).
СМС-повідомлення, направлене на номер телефону ОСОБА_7 , доставлено їй не було (а.с.20).
Таким чином, незазначення повної адреси проживання підозрюваної ОСОБА_7 в обвинувальному акті, позбавило суд можливості належним чином належним чином повідомити останню про розгляд справи.
Сукупність вказаних даних приводить до висновку про безпідставність доводів прокурора про правильність зазначеної в обвинувальному акті адреси проживання обвинуваченої ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу процесуального керівника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року по кримінальному провадженню № 0000188,якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , повернуто прокурору, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: