Справа № 755/3271/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2019 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2018 за № 0000957 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.06.2018 Святошинським районним судом м. Києва за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 того ж Кодексу, до позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання, у порядку ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 того ж Кодексу, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, з загальною середньою освітою, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, кожного окремо,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що 25.01.2018 приблизно о 17:00 год. біля будинку № 34 по вулиці Ушакова в м. Києві, ОСОБА_7 (дану особу визнано винуватою у вчиненні даного злочину за вироком цього ж місцевого суду від 22.08.2018 у справі № 755/3138/18) зустрівся зі своїм наглядно знайомим ОСОБА_6 та в ході усного спілкування запропонував йому вчинити таємне викрадення чужого майна, а саме акумуляторів з автомобілів, що залишені власниками на не охоронюваних стоянках.

На цю пропозицію ОСОБА_6 погодився, тим самим вступивши з ним у попередню злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення акумуляторів з салонів автомобілів, розподіливши при цьому між собою свої злочинні ролі, однак повідомив, що для вчинення крадіжки він візьме автомобіль марки «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить його батьку, та за кермо сяде ОСОБА_5 .

Тим самим, розробивши між собою злочинний план вчинення крадіжки з салону автомобіля, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 домовилися зустрітися у вечірній час доби з метою подальшої реалізації розробленого ним плану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення акумуляторів з автомобілів, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, 26.01.2018 приблизно о 00:30 год. на вулиці біля будинку № 10 по вулиці Бахмацькій в м. Києві, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (дану особу визнано винуватою у вчиненні даного злочину за вироком цього ж місцевого суду від 22.08.2018 у справі № 755/3138/18), який також дав свою згоду на участь у вчиненні злочину, зустрілися з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які на той час вже знаходились у салоні автомобіля марки «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_5 . Перебуваючи в салоні ТЗ указані особи, ще раз між собою оговорили раніше складений ними план вчинення злочину, детальніше розподіливши між собою свої злочинні ролі, з метою подальшого таємного викрадення чужого майна, а саме таємного викрадення акумуляторів з автомобілів, що залишені власниками в нічний час на не охоронюваних стоянках. Після чого, останні поїхали територією міста Києва у пошуках автомобілів з яких можна було б вчинити крадіжку.

Так, 26.01.2018 приблизно о 02:40 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , на автомобілі марки «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_5 , під`їхали до автомобільної стоянки, яка розташована неподалік від будинку № 1-А по вулиці Двінській в м. Києві, де помітили біля вищевказаної стоянки автомобіль марки «IVECO» моделі «Eurotech 240Е38», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , обравши вказаний автомобіль об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, 26.01.2018 приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, вийшли з салону автомобіля марки «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_1 , та пішли у напрямку автомобіля марки «IVECO» моделі «Eurotech 240Е38», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишись в автомобілі поряд з метою спостереження за навколишньою обстановкою з метою попередження своїх спільників про виникнення будь-якої небезпеки.

Продовжуючи задумане, ОСОБА_8 з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, підійшов до автомобіля марки «IVECO» моделі «Eurotech 240Е38», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , та руками зняв захисну кришку акумулятора, в цей час з метою продовження вчинення злочину, до автомобіля підійшов неповнолітній ОСОБА_7 та за допомогою гайкового ключа зняв клеми від двох акумуляторів марки «SZNAJDER» 190 Ah 1200 en 12v Truck Professional», загальною вартістю 18000 гривень 00 копійок. В цей час ОСОБА_8 спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою попередження своїх спільників про виникнення будь-якої небезпеки. Після чого, ОСОБА_7 почергово відніс два викрадені акумулятори марки «SZNAJDER» 190 Ah 1200 en 12v Truck Professional» на відстань приблизно 20 метрів від автомобіля марки «IVECO» моделі «Eurotech 240Е38», д.н.з. НОМЕР_2 , де поставив їх на землю, та залишив біля них ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_7 пішов до автомобіля марки «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та разом з ними на вищевказаному автомобілі, під`їхав до місця розташування викрадених акумуляторів. Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 перенесли два викрадені акумулятори марки «SZNAJDER» 190 Ah 1200 en 12v Truck Professional» до салону автомобіля марки «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_1 .

Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 18000 гривень 00 копійок.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинувачених, які будучи допитаними в судовому засіданні свою вину у вчиненні указаного кримінального правопорушення (злочину), кожен окремо, визнали повністю, дали покази, підтвердили обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаялися у вчиненому.

Так, останні указали, що дійсно, 26.01.2018 приблизно о 00:30 год. на вулиці біля будинку № 10 по вулиці Бахмацькій в м. Києві, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , знаходились у салоні автомобіля марки Форд де між собою оговорили раніше складений ними план вчинення злочину, детальніше розподіливши між собою свої злочинні ролі, з метою подальшого таємного викрадення чужого майна. Після чого, поїхали територією міста Києва у пошуках автомобілів з яких можна було б вчинити крадіжку, та того ж дня приблизно о 02:40 год. вони на автомобілі марки «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_5 , під`їхали до автомобільної стоянки, яка розташована неподалік від будинку № 1-А по вулиці Двінській в м. Києві, де помітили біля вищевказаної стоянки автомобіль марки «IVECO» моделі «Eurotech 240Е38», д.н.з. НОМЕР_2 , та ОСОБА_7 та за допомогою гайкового ключа зняв клеми від двох акумуляторів марки «SZNAJDER» 190 Ah 1200 en 12v Truck Professional».

У цій ситуації обвинувачені указали, що діяли згідно заздалегідь розподілених ролей. Так, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 вийшли з ТЗ Форд та пішли у напрямку ТЗ IVECO, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишись в автомобілі поряд з метою спостереження за навколишньою обстановкою, аби попередити своїх спільників про виникнення будь-якої небезпеки.

В подальшому ОСОБА_7 підійшов до автомобіля Форд, в якому знаходився ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та разом з ними на вищевказаному автомобілі, під`їхав до місця розташування викрадених акумуляторів. Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 перенесли два викрадені акумулятори до салону ТЗ Форд. Після чого, вони усі разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли.

У тій ситуації, діяли згідно первинно розробленого 25.01.2018 плану ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який ними усіма безпосередньо був погоджений, обговорений та сформований у кінцевій редакції безпосередньо перед самою подію 26.01.2018.

Також, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_9 показав, що 25.01.2018 він біля автомобільної стоянки, яка розташована неподалік від будинку № 1-А по вулиці Двінській в м. Києві, припаркував свій автомобіль марки «IVECO» моделі «Eurotech 240Е38», д.н.з. НОМЕР_2 .

Згодом дізнався, що сталася крадіжка його майна - акумуляторів марки «SZNAJDER» 190 Ah 1200 en 12v Truck Professional», загальною вартістю 18000 грн., які були у вкаказаному припар кованому ним ТЗ.

Дане майно знаходилося під захисною кришкою акумулятора, аби його дістати потрібно було зняти клеми від акумуляторів.

Самого моменту крадіжки безпосередньо особисто не бачив.

Крім того, будучи допитаними, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен окремо,надали у суді показання, у яких підтвердили алгоритм учинення даного кримінального правопорушення, викладений в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення.

Будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 показав, що він вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2018 визнаний винуватим за вчинення цього злочину разом з обвинуваченими у цій справі, та зокрема, надав у суді показання, у яких підтвердив алгоритм учинення даного кримінального правопорушення, викладений в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення, та які (показання) є тотожні поясненням обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідок підтвердив, що саме він особисто запропонував ОСОБА_6 учинити цей злочин 25.01.2018 на що той погодився, ними був розроблений попередній план, який надалі був погоджений та скоректований під час його обговорення з обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, що були надані стороною обвинувачення, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно протоколу обшуку, здійсненого відповідно до ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 237 КПК України, слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, 26.01.2018 в присутності двох понятих було проведено обшук транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Форд Скорпіо», д/н НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_12 , у ході якого виявлено та вилучено серед іншого металевого гайкового ключа НОМЕР_3 , ключі від автомобіля з брилком, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Форд Скорпіо», д/н НОМЕР_1 власником якого являється ОСОБА_12 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Део Матіз» д/н НОМЕР_4 , копію посвідчення на імя водія ОСОБА_5 , два акумулятора АКБ для автомобіля грозового з написом 190 АН, що мають значення для кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді цього місцевого суду від 01.02.2018 надано дозвіл на проведення цього обшуку ТЗ (постфактум).

Відповідно до протоколу огляду від 26.01.2018 з фототаблицею слідує, що було оглянуто предмети вилучені під час обшуку, у тому числі, два акумулятора, які мають наклейки у верхній та передній частинах з написами: марки «SZNAJDER» 190 Ah 1200 en 12v Truck Professional».

Дані акумулятори, які були вилучені у ТЗ, в якому перебували обвинувачені, під час обшуку, є саме тими, які було викрадено з ТЗ потерпілого.

Також, суд відмічає, що під час обушку було виявлено не тільки майно потерпілого, а і допоміжні засоби для учинення цього злочину, як-то металевий гайковий ключ 13/14.

Згідно протоколів затримання обвинувачених було затримано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, який передбачає можливість затримання особи, коли її застали під час вчинення злочину.

Дані докази (показання, речові докази, документи) за свою суттю є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.

Порушень вимог ст.ст. 87, 103-104, 233, 234, 237 того ж Кодексу не установлено.

Як наслідок, указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин регламентованих ст. 91 КПК України.

Також, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно за попередньою змовою групою осіб.

Також, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вона своїми умисними діями, вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання кожного з обвинувачених є щире каяття.

Також, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей відносно яких остання батьківських прав не позбавлена.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений, наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій; роль серед співучасників та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді арешту, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Щодо вироку Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2018 відносно обвинуваченого, яким його визнано винуватим у вчиненні злочинів передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням норм ст. 70 указаного Кодексу, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання, у порядку ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки із покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 того ж Кодексу, то суд виходить з того, що обвинувачений, за цим вироком, не був засуджений до покарання, яке належало йому відбувати реально, а даний злочин ним було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» такі вироки мають виконуватися самостійно.

Адже, пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» регламентовано, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Крім цього, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше не судима, заміжня, наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останньою), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, роль серед співучасників та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі, зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених його ст. 76 КК, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане покарання (призначене кожному з обвинувачених) на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адже, справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої ОСОБА_5 немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді застави, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, однак є доречним покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 2-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також, після набрання вироком законної сили та у разі виконання обвинуваченим до такого набрання покладених на нього обов`язків передбачених п.п. 2-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, заставу, згідно положень ч. 11 ст. 182 КПК України, слід повернути заставодавцю за наявності з цього питання відповідної заяви заставодавця поданої на адресу суду.

Арешт накладений на майно у ході розслідування після набрання вироком законної сили слід скасувати у порядку ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2018, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання, з урахуванням ст. 70 того ж Кодексу, у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту затримання, однак зарахувати у цей строк термін його попереднього ув`язнення за період з 26.01.2018 д15.03.2018.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді застави відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили та поряд з цим до набрання вироком законної сили покласти на нього наступні обов`язки з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, як-то: не відлучатися із м. Києва без дозволу або суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 14.02.2018 у справі № 755/1581/18 на автомобіль марки «Форд Скорпіо», д/н НОМЕР_1 , ключі від автомобіля з брилком, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Форд Скорпіо» власником якого являється ОСОБА_12 , скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази:два акумулятори марки «SZNAJDER» 190 Ah 1200 en 12v Truck Professional», передані на зберігання ОСОБА_9 залишити у його володінні; металевий гайковий ключ, - знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1