Справа № 645/548/19
Провадження № 1-кс/645/423/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000282 від 02 лютого 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, тимчасово вилученого під час огляду місця події від 02.02.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільного телефону Samsung (смартфон) білого кольору, мобільного телефону Doodgee (смартфон) чорного кольору, мобільного телефону Samsung (сенсорний) золотистого кольору.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що 02 лютого 2019 року близько 14 години 15 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході огляду місця події було виявлено і вилучено 3 шприци, 3 полімерні капсули, 2 полімерних пакета з залишками речовини блакитного кольору.
За даним фактом відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 02.02.2019 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно протоколу огляду місця події від 02 лютого 2019 року, під час огляду за адресою: АДРЕСА_1 , в кімнаті у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено 3 медичні шприци з речовиною зеленого кольору; полімерний пакет, всередині якого знаходиться пігулка біло-жовтого кольору; 3 полімерні колби з залишками речовини всередині; полімерний пакет з залишками порошкоподібної речовини блакитного кольору, а також було виявлено і вилучено полімерний пакет з залишками речовини блакитного кольору в кухні.

Окрім того, в ході огляду кімнати ОСОБА_5 було виявлено і вилучено три мобільні телефони: Samsung (смартфон) білого кольору, Doodgee (смартфон) чорного кольору, Samsung (сенсорний) золотистого кольору, документи про придбання даних телефонів у ОСОБА_5 відсутні, джерело походження цих мобільних телефонів ОСОБА_5 також пояснити не зміг. У зв`язку з чим існує достатньо підстав вважати, що дані мобільні телефони можуть бути предметом кримінального правопорушення, або одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.

В ході проведення досудового розслідування є підстави вважати, що виявлене та вилучене майно може мати доказове значення у кримінальному провадженні та буде визнано речовим доказом, що сприятиме розкриттю вказаного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мати важливе значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого воно подається, приходить до наступного.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 02 лютого 2019 року року під час огляду за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово вилучено, поміж іншого, три мобільні телефони: Samsung (смартфон) білого кольору, Doodgee (смартфон) чорного кольору, Samsung (сенсорний) золотистого кольору.

Слідчий вказував, що огляд проводився з дозволу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Даних про те, чи надано вилучені речі для огляду (впізнання) ОСОБА_6 матеріали клопотання не містять.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися, та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

За положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна;2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Разом з цим, в клопотанні не вказується і до нього не долучено належних та допустимих доказів того, що майно на яке слід накласти арешт належало чи належить підозрюваному по кримінальному провадженню або особам, які в силу Закону повинні нести за нього цивільну відповідальність. Відповідні документи, що підтверджують право власності на майно не долучені. Конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним цим майном не наведені.
Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).
Разом з цим, у клопотанні не зазначені конкретні підстави та мета застосування арешту, не перелічені можливі ризики від його використання, не вказано є це майно предметом злочинного посягання, чи визнано речовим доказом.
Слід зазначити, що щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято рішення про арешт майна.

Враховуючи, що в ході розгляду клопотання про арешт майна прокурором та слідчим не доведено, що вилучені предмети мають значення для забезпечення даного кримінального провадження та можливість їх використання в якості доказу у даному кримінальному провадженні, не доведені наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не наведені факти та не надано доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, клопотання слідчого не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим, задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000282 від 02 лютого 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 08 лютого 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1