Провадження №1-кс/369/4623/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006488 від 10.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 звернувся до суду з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що 10.11.2018 близько 17 год. 30 хв. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, спрямований на власне незаконне збагачення за рахунок викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, через незамкнені двері проник до приміщення квартири АДРЕСА_1 де користуючись відсутністю сторонніх осіб та тим, що власник квартири ОСОБА_7 була відсутня, намагався таємно викрасти речі з квартири, зокрема , взяв з тумби у прихожій кімнаті мобільний телефон потерпілої марки «NOKIA E52-1», який поклав до своєї сумки, яку приніс з собою.
Однак, ОСОБА_4 , не зміг продовжити викрадення речей, а отже завершити злочин із причин, які не залежали від його волі, при цьому не виконавши всі дії, які вважав необхідними, для доведення злочину до кінця, оскільки був викритий чоловіком потерпілої ОСОБА_8 на місці вчинення злочину.
В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи у себе вже викрадене ним майно, намагався покинути місце вчинення злочину, проте того не зробив оскільки був затриманий ОСОБА_8 на сходинковій клітці четвертого поверху. В результаті чого, ОСОБА_4 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
10.11.2018 відомості за вказаним фактом зареєстровано до ЄРДР за № 0006488 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України та розпочато досудове розслідування.
10.11.2018 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
11.11.2018 слідчим за погодженням з прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 15 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, є: заява ОСОБА_8 від 10.11.2018, протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 від 11.11.2018, протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 11.11.2018, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімком проведений зі свідком ОСОБА_8 від 11.11.2018, протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 11.11.2018, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімком проведений зі свідком ОСОБА_9 від 11.11.2018, протоколом огляду від 10.11.2018, протоколом затримання особи, підозрюваним у вчиненні злочину, та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
В даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до восьми років.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
- переховуватися від органу досудового розслідування та суду,
- незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні,
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
Реальним є ризик того, що підозрюваний переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, оскільки у разі визнання його винним у вчиненні даного злочину, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).
Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик залишення ним місця проживання з метою переховуватися від органів розслідування та суду в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може впливати на потерпілих та свідків, інших осіб у кримінальному провадженні, необхідно зазначити наступне.
Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі та знаючи фактичне місце проживання потерпілих та свідків, зможе незаконно впливати на них. На даний час з останнім проведені не всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні, тому він зможе впливати на них з метою зміни ними своїх показань або неявки в подальшому в судові засідання.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, необхідно зазначити, що він вже був раніше судимий за вчинення майнових злочинів, зокрема ч. 3 ст. 185 КК України.
Підставою застосування щодо нього запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутись із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а якщо це неможливо у строк, передбачений ч. 2 ст. 211 цього Кодексу, - до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа була затримана.
Тому слідчий просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, працюючого в ПП «Профі&K», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше судимого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб.
В судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав та просив його задоволити.
Підозрюваний та його захисники проти вимог клопотання заперечували, у разі обрання запобіжного заходу просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку осіб які брали участь у розгляді справи, суд приходить до висновку що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, вирішуючи питання стосовно клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього, враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Слідчий в своєму клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Також прокурором належним чином не обґрунтовано жодного ризику які б давали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного ОСОБА_4 винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, даних про його особу, наявністю у нього місця реєстрації та постійного проживання в м. Києві, сімейний стан підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 179, 181, 183, 194 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В клопотанні слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006488 від 10.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, а саме до 08 січня 2019 року, включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;
- не відлучатись цілодобово з місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , окрім як за вимогою слідчого, прокурора та суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження;
- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладення обов`язків відповідно до ч.5ст. 194 КК України визначити строком до 08 січня 2019 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області на протязі 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1