Справа №:755/1411/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
провівши відкрите підготовче судове засідання в залі судових засідань Дніпровського районного в суду м. Києва за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010647 від 19 листопада 2018 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з базовою середньою освітою, студента 1-го курсу заочної форми навчання Національного Університету фізичного виховання і спорту України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який виховується в повній родині, раніше не судимого, - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 185 КК України;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Смоліне, Маловисківського р-ну, Кіровоградської обл., громадянина України, з середньою освітою, студента 4-го курсу КПІ ім. І. Сікорського, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 ,
законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_11 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2019 року в провадження Дніпровського районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури № 4 надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010647 від 19 листопада 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
28 січня 2019 року, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, зазначений акт отриманий головуючим суддею ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, в тому числі, послався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 повністю підтримали думку прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не містить конкретного формулювання обвинувачення його підзахисному, правова кваліфікація дій не мітить формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення; в обвинувальному акті не описана об`єктивна сторона хуліганства, в яких конкретних діях ОСОБА_5 виявилося грубе порушення громадського порядку, не зрозуміло в чому саме проявилася так кваліфікуюча ознака хуліганства як особлива зухвалість, не описано момент приготовлення та наміру для нанесення тілесних ушкоджень, що має значення для кваліфікації.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав думку свого адвоката.
Обвинувачений ОСОБА_4 заявив, що він не розуміє пред`явленого йому обвинувачення та які його дії носять хуліганській характер. Про це він заявляв і під час досудового розслідування, але ніхто не реагував, а давали йому лише на підпис документи.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , його законний представник ОСОБА_11 та захисник адвокат ОСОБА_9 повністю підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.
Поряд з цим, вимогами п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України визначено, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Крім того, обставинами, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, що чітко не викладено в даному обвинувальному акті.
Так, органом досудового розслідуванням ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України; а ОСОБА_5 ще і у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
При формулюванні обвинувачення орган досудового розслідування зазначає, що в той момент, коли ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в гуртожитку проходили повз потерпілого ОСОБА_7 , то у них виник спільний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій щодо потерпілого. При цьому, відсутнє формулювання того, який саме умисел та на вчинення яких конкретних дій і з якою метою виник у обвинувачених, чи розподіляли вони між собою ролі, які наслідки вони бажали отримати від дій кожного, та чи охоплювались ці дії спільною домовленістю і єдиним умислом та досягненням якого конкретно результату. А тому, відсутнє конкретне формулювання того, який саме злочинний умисел реалізували своїми діями обвинувачені.
Не зазначено, які саме дії кожного обвинуваченого окремо та які їх спільні дії свідчать про грубе порушення громадського порядку, про ігнорування правил моральності та добропристойності, в чому виразилося вчинення порушення громадського порядку з особливою зухвалістю.
Орган досудового слідства, зазначає, що між потерпілим та обвинуваченими виникли раптово неприязні стосунки, які спровокували конфлікт між хлопцями. Поряд з цим, в обвинувальному акті зазначено, що тілесні ушкодження потерпілому наносилися безпідставно, з бажанням самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб.
Крім того, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст. 185 КК України, орган досудового розслідування не зазначає: з якою метою ОСОБА_3 підняв мобільний телефон, який належить потерпілому; коли і де він зрозумів кому належить мобільний телефон, і як він вважав до цього кому він належав; в якому безпорадному стані перебував потерпілий, що був позбавлений можливості бачити дії ОСОБА_3 ; чи бачили ці дії ОСОБА_5 . ОСОБА_4 ; чи була між обвинуваченим домовленість, при реалізації їх спільного умислу, на заволодіння чужим майном.
Таким чином, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є нечітким та незрозумілим, не викладена об`єктивна і суб`єктивна сторона злочину. Тобто, у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не містить чіткого формулювання обвинувачення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Крім того, наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.
Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення, головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Крім того, згідно з вимогами ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 квітня 2008 року також зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).
На підставі наведеного та, керуючись вимогами ст. ст. 291, 314, 369- 372, 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010647 від 19 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального Кодексу України.
Ухвала може бути оскарження до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1