КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, заміжньої, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п.6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п.6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Шахтинськ, Карагандинської обл., Республіки Казахстан, громадянина України, працюючого у ТОВ «Нова пошта» на посаді менеджера, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коржі, Баришівського р-ну, Київської обл., громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п.6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2018 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_11
захисників - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт не містить відомості щодо законного представника потерпілих ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_18 , 15 серпня 2014 року. Наявність представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_19 , який лише суду надав договір № 25-07-2018 про надання правової допомоги від 25 липня 2018 року, не надає можливості суду встановити особу законного представника неповнолітніх потерпілих, що, в свою чергу, може призвести до порушення прав неповнолітніх потерпілих, оскільки законний представник потерпілого користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє. У зв`язку з відсутністю вказаних відомостей суд позбавлений можливості пересвідчитись, яка саме особа в кримінальному провадженні визнана законним представником неповнолітніх потерпілих, а також позбавлений можливості пересвідчитись щодо повноважень представника потерпілих адвоката ОСОБА_19 .
Крім того, суд послався на те, що в порушення ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування містить протиріччя та неповний перелік процесуальних дій і процесуальних рішень. В реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутнє процесуальне рішення про визнання в якості законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_20 , а лише зазначено, що останній допитаний в якості свідка 14 липня 2018 року. Одночасно, у розділі ІІ прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень зазначено, що залучено ОСОБА_19 до кримінального провадження, як представника неповнолітніх потерпілих.
Також суд в ухвалі послався на те, що в реєстрі зазначено, що 13 серпня 2018 року відкриті матеріали досудового розслідування сторонам кримінального провадження, що позбавляє суд можливості зрозуміти, кому саме із законних представників потерпілих відкривали матеріали досудового розслідування та чи відкривали їх, що призводить до висновку про порушення прав ОСОБА_20 , як законного представника неповнолітніх потерпілих, і, як наслідок, порушення прав останніх, передбачених ст. 56 КПК України, а саме: потерпілому матеріали досудового розслідування не відкриті, потерпілому фактично не було відомо про закінчення досудового розслідування.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання у тому ж складі суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КІІК України, зазначено, хто є потерпілими та всіх їх анкетні дані; відомості щодо представників потерпілих у кримінальному провадженні, що не є обов`язковим, а саме адвокат ОСОБА_19 - потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , та адвокат ОСОБА_21 - потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування будь-які особи не визнавались законними представниками неповнолітніх потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , однак опікуном останніх ОСОБА_20 укладено договір № 25-07-2018 про надання правової допомоги від 25 липня 2018 з адвокатом ОСОБА_24 щодо представництва інтересів неповнолітніх потерпілих, у зв`язку з чим порушення їх прав органом досудового розслідування та прокурором у кримінальному провадженні не допущено, а, навпаки, забезпечено належний правовий захист їх прав шляхом участі представника - адвоката.
Також прокурор, з посиланням на положення ст..ст. 55, 59, 58, 44 КПК України, вказує про те, що суд в разі необхідності залучення для участі законного представника потерпілого постановляє ухвалу, копія якої вручається законному представнику.
На думку прокурор, повернення в даному випадку обвинувального акту по формальним, дріб`язковим та надуманим підставам призводить до затягування розгляду кримінального провадження, у якому обвинувачені перебувають під вартою.Більше того, як зазначає прокурор в апеляційній скарзі, всі обвинувачені та їх захисники під час підготовчого засідання просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, в якій просить скасувати ухвалу суду від 11 грудня 2018 року та призначити новий розгляд обвинувального акта.
Вказані вимоги захисник обґрунтовує тим, що в описовій частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив про те, що представники потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_21 підтримали клопотання потерпілого ОСОБА_22 та просили повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, тобто, після виконання дій, визначених у ст. ст. 342, 343 КПК України, головуючий оголосив, зокрема, прізвище представника та законних представників, а також роз`яснив останнім право відводу.
Також захисник наголошує на тому, що після закінчення підготовчих дій головуючий оголосив про початок судового розгляду та з`ясував в усіх учасників судового провадження, в тому числі і представника потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_24 , їх думки щодо можливості призначення судового розгляду, а тому, на думку захисника ОСОБА_10 , вказане свідчить про те, що у суду не було сумнівів у цивільній дієздатності представника потерпілих.
Захисник ОСОБА_10 вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку з тим, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
До початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_10 подана заява, в якій зазначає про те, що, враховуючи права та законні інтереси обвинувачених, вирішив відмовитися від власної апеляційної скарги.
На початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_10 клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 та зобов`язання ДУ «Київський слідчий ізолятор» та Київську міську клінічну лікарню № 1 забезпечити проведення комплексного медичного обстеження ОСОБА_8 .
Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно з листом ДУ «Київський слідчий ізолятор» № 2904 від 11 грудня 2018 року ОСОБА_8 перебуває в медичній частині СІЗО, якому за даними проведених консультацій та обстежень встановлений ряд важких діагнозів. Проте, лікування, яке проводиться, значного позитивного результату не приносить, у зв`язку з чим ОСОБА_8 потребує додаткового обстеження в умовах спеціалізованого відділення МОЗ України з метою вирішення питання тактики подальшого лікування та нагляду.
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, не заперечувала проти прийняття відмови від апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 та просила відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ; думку захисників, які не заперечували проти прийняття відмови від апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , категорично заперечували проти апеляційної скарги прокурора та підтримали клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , обвинувачених, які підтримали думку захисників, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, подані захисником ОСОБА_10 заяву та клопотання, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, заява захисника ОСОБА_10 про відмову від апеляційної скарги до задоволення, клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 та зобов`язання забезпечення медичного огляду останнього підлягає до задоволення частково, враховуючи таке.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо рішення суду першої інстанції не було оскаржено іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
В суді апеляційної інстанції встановлено, що захисник ОСОБА_10 відмовився від своєї апеляційної скарги, така відмова була погоджена з підзахисними, учасники апеляційного розгляду не заперечують проти прийняття відмови захисника ОСОБА_10 від апеляційної скарги, у зв`язку з чим, колегія суддів, враховуючи, що у вказаному кримінальному провадженні подана апеляційна скарга прокурором, вважає можливим прийняти відмову захисника ОСОБА_10 від своєї апеляційної скарги.
Що стосується апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення частково.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Кримінальним процесуальним кодексом встановлені вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, та відомості, які він має містити.
Перелік вимог до обвинувального акту встановлений ст.291 КПК України, є вичерпним, і передбачає те, що обвинувальний акт має містити відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд послався на невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону.
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки повернення обвинувального акту прокурору може мати місце лише за умови виявлення судом прямої невідповідності положень обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. Таких невідповідностей колегією суддів не встановлено.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Місцевий суд, повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо обвинувачених, в ухвалі не зазначив, які саме вимоги, передбачені ст. 291 КПКУкраїни, не були дотримані прокурором при складанні даного обвинувального акту та наявність яких перешкодила суду вирішити питання про призначення обвинувального акта до судового розгляду.
Що стосується посилань в ухвалі суду першої інстанції на те, що наявність представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_19 , який лише суду надав договір № 25-07-2018 про надання правової допомоги від 25 липня 2018 року, не надає можливості встановити особу законного представника неповнолітніх потерпілих, є безпідставними.
Так, в письмовій заяві на адресу Київського апеляційного суду адвокатом ОСОБА_19 вказано про те, що ним надавалися суду першої інстанції рішення Фастівської міської ради № 164, 153 від 4 квітня 2018 року, якими опікуном неповнолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_18 визначено ОСОБА_20 , з яким і було укладено договір про надання правової допомоги малолітніх потерпілих, однак, вказані документи судом не було взято до уваги. В долучених до вказаної заяви копій документів зазначені всі необхідні відомості щодо особи, яка визначена опікуном неповнолітніх потерпілих, в т.ч. адреса місця проживання(ас. 142-149 т.5).
Окрім того, колегія суддів враховує, що в силу положень КПК України, слідчий та прокурор мають право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, в тому числі і визначені ч. 2 ст.283 КПК України, тільки в межах досудового розслідування, строки якого визначені положеннями ст.219 КПК України.
Із системного аналізу положень п. 5 ч. 1 ст. 3, 282, 283, 294 КПК України вбачається, що досудове розслідування завершується складанням та скеруванням обвинувального акта до суду; відновленню підлягає лише досудове розслідування, яке було зупинене на стадії досудового розслідування, а продовження строку досудового розслідування у разі неможливості завершити досудове розслідування у строк, визначений законом, а тому кримінальним процесуальним законом не передбачено поновлення чи продовження строку досудового розслідування після повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку з чим після повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків вчинення будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні не передбачено законом.
Проте, суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити питання участі у кримінальному провадженні законного представника малолітніх потерпілих з урахуванням положень ст. 59, 44 КПК України, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.
Крім того, на думку колегії суддів, посилання в ухвалі суду першої інстанції, як на підстави повернення обвинувального акту, відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування процесуального рішення про визнання в якості законного представника потерпілих ОСОБА_20 , а лише зазначено, що останній допитаний в якості свідка 14 липня 2018 року, та у розділі ІІ прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень зазначено, що залучено як представника неповнолітніх потерпілих адвоката ОСОБА_19 , а також про те, що в реєстрі зазначено, що 13 серпня 2018 року відкриті матеріали досудового розслідування сторонам кримінального провадження, що позбавляє суд можливості зрозуміти, кому саме з законних представників потерпілих відкривали матеріали досудового розслідування та чи відкривали їх, є необґрунтованими, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, є додатком до обвинувального акту, і обставини, що стосуються проведення досудового розслідування, підлягають перевірці саме під час судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції колегією суддів не встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст.. 291 КПК України, яка б перешкоджала призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення обвинувального акта є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо обвинувачених постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, і в цій частині апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи захисників під час апеляційного розгляду відносно неконкретності обвинувачення, яке сформульовано щодо кожного з обвинувачених, є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини підлягають перевірці під час судового розгляду кримінального провадження і не є безумовною підставою, передбаченою ст.. 314 КПК України, для повернення обвинувального акту.
При цьому, колегії суддів враховує положення ст. 22, ст. 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 КПК України, відповідно до ст. 92 КПК України, покладається під час судового розгляду на прокурора.
Що ж стосується прохання прокурора про призначення нового розгляду в суді першої інстанції в тому ж складі суду, то в цій частині апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, оскільки вказані доводи суперечать положенням ст. 35, ч. 2 ст. 76 КПК України.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.
Щодо клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тих підстав, що ОСОБА_8 перебуває в медичній частині СІЗО, проте, лікування, яке проводиться, значного позитивного результату не приносить, у зв`язку з чим останній потребує додаткового обстеження в умовах спеціалізованого відділення МОЗ України з метою вирішення питання тактики подальшого лікування та нагляду, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає до задоволення, оскільки зазначені захисником обставини, які вже були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, заслуговують на увагу, проте, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, а запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого на даній стадії неможливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Що стосується доводів клопотання захисника ОСОБА_10 про проведення повного медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 поза межами Державної установи «Київський слідчий ізолятор», то колегія суддів доходить висновку, що воно підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обстеження, а також медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і
протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерством юстиції України від 10 лютого 2012 року за N 239/5/104, із змінами від 10 травня 2017 року, затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (надалі - Порядок).
Згідно з вказаним Порядком, а саме п. 2.3 медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Пунктом 2.7 даного Порядку передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Якщо ж за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО (п. 2.8 Порядку). Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.
З огляду на обставини щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , встановлені під час апеляційного розгляду, з метою надання кваліфікованої медичної допомоги та дотримання гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні злочину, колегія суддів доходить висновку, що клопотання захисника ОСОБА_10 в частині проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає до задоволення з урахуванням положень Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
Прийняти відмову захисника ОСОБА_10 від апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 відмовити.
Зобов`язати Державну установу «Київський слідчий ізолятор» забезпечити проведення обвинуваченому ОСОБА_8 повного медичного обстеження у встановленому законом порядку, повідомивши Київський апеляційний суд про результати виконання ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________________ _____________________________ ___________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3