Справа № 446/2140/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/287/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_12 страхове відшкодування витрат на лікування в сумі 20339 (двадцять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 33 коп., моральної шкоди в сумі 1016 (одну тисячу шістнадцять) грн. 97 коп., усього 21356 (двадцять одну тисячу триста п`ятдесят шість) гривень 30коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
В іншій частині позову - відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_13 страхове відшкодування витрат на лікування в сумі 2575 (дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 22 коп., моральної шкоди в сумі 128 (сто двадцять вісім) грн. 76 коп., усього 2703 (дві тисячі сімсот три) гривні 98 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі 10 000грн. (десять тисяч) грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , 15 липня 2015 року о 10 годині на 19 км. + 200 м. автодороги сполучення «Львів-Луцьк», поблизу населеного пункту «Новий Став» Кам`янка-Бузького району Львівської області, рухаючись в сторону м. Кам`янка-Бузька, здійснив виїзд правими колесами на узбіччя, де втративши контроль над автомобілем та здійснив зіткнення на зустрічній смузі руху з автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_14 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у виді синця на грудній клітці справа, тупу травму грудної клітки, перелом ІП-ІХ ребер справа, гемоторакс 5-9 ребер зліва, тупу травму живота, розрив селезінки, геморагічний, травматичний шок, анемію постгеморагіна, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя; пасажирка вищевказаного автомобіля ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у виді садна на голові, на правій руці, синці на правій молочній залозі, на спині, на правій руці, на правій та лівій нозі, тупу травму живота, розрив селезінки, внутрішньо-черевну кровотечу, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя; пасажир автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у виді синця на правому суглобі, закритий перелом 2-го ребра справа, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я; пасажирка вищевказаного автомобіля ОСОБА_16 , отримала тілесні ушкодження у виді садна на колінному суглобі, синці на лівій гомілці, ЗЧМТ, струс голови, забійну рана чола, перелом правої променевої кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.
Не погоджуючись з цим вироком обвинувачений ОСОБА_6 та представник акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України за недоведеністю, у задоволенні цивільних позовів та стягненні судових витрат відмовити.
ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та підлягає скасуванню, у ньому наявні суперечливі докази, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Стверджує, що покази потерпілої ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_17 «викривлено судом в обвинувальному напрямку». Висновки судових експертиз, на думку апелянта, є доказом ДТП за участю автомобіля, водієм якого був ОСОБА_6 , а не доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 .
Звертає увагу, що покази представника потерпілого ОСОБА_12 його дружини ОСОБА_18 , на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не слід брати до уваги, оскільки вона не є адвокатом і згідно із ч.1 ст.58 КПК України не може бути представником.
Вважає, що покази допитаних свідків з другого транспортного засобу «Renault Kangoo», а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 не могли бути об`єктивними і є упередженими через те, що у випадку виправдання водія ОСОБА_6 відповідальність має бути покладена саме на водія ОСОБА_20 та власника другого автомобіля-учасника ДТП ОСОБА_15 .
Стверджує, що будь-який неупереджений, досвідчений водій розуміє і погодиться, що втративши контроль за автомобілем внаслідок технічної причини заносу транспортного засобу, від дій ОСОБА_6 не залежало недопущення зіткнення і його дії не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із фактом зіткнення та негативними наслідками, які спричинила ДТП.
Звертає увагу, що покази свідка ОСОБА_21 є недопустимим та неналежним доказом, оскільки він не був очевидцем ДТП, а «з`явився» вже у судових засіданнях через пів року після ДТП, а його покази «створені» пасажирами «Renault Kangoo», які являються його знайомими і сусідами.
Підкреслює, що вихідні дані, надані слідчим для проведення інженерно-транспортної експертизи № 1/781 від 27 серпня 2015 року (у місці пригоди встановлено швидкісний режим до 90 км/год; знаки, які б обмежували швидкість по ходу руху автомобілів встановлені не були), не відповідають дійсності є неправдивими, оскільки, як вказано у схемі протоколу огляду місця ДТП в цьому місці встановлено декілька обмежувальних знаків, в тому числі обмеження швидкості до 50 км/год, знак «небезпечна ділянка, різкий поворот» та інші.
Стверджує, що суд не надає критичної оцінки показам водія ОСОБА_19 , хоча він не повертав вправо, а рухався прямолінійно і через брак водійського
досвіду, прямо вдарив в бік ВАЗу і прямо зупинився.
Крім того, апелянт зазначає, що і всі інші експертні дослідження у межах цього кримінального провадження мають викривленні вихідні дані і обвинувальний ухил щодо нього, відтак є неналежними та недопустимими доказами . Відкидаючи докази невинуватості ОСОБА_6 , наявні сумніви в доведенні його вини, приймаючи неналежні, неприпустимі докази з боку обвинувачення, суд першої інстанції порушує норми ст.62 Конституції України, та практику ЄСПЛ.
Зазначає, що не має жодного прямого доказу того, що обвинувачений ОСОБА_6 мав технічну можливість і міг вплинути на дорожню ситуацію з метою запобігання ДТП.
Щодо призначеного покарання, то апелянт з таким не погоджується, зазначаючи, що запобіжний захід у межах цього кримінального провадження йому не обирався, за три роки судового розгляду він довів свою добропорядністю та законослухняність, відтак вже відбув покарання.
Вважає, що стягнення судових витрат з нього за проведення експертиз, висновки яких є неналежними та недопустимими доказами, є явно несправедливим. Часткове задоволення цивільних позовів, є несправедливим, оскільки слід врахувати, що і сам апелянт внаслідок ДТП також отримав ушкодження середньої важкості, втратив майно, морально страждав, не перебував у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, ніколи не порушував ПДР України. Вважає, що при умові недоведеності вини водія поза розумними сумнівами, стягнення відшкодування є несправедливим і не спрямовано на захист законних прав та порушених інтересів позивачів, а є проявом користі та бажання збагатитись.
Представник акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року по справі № 446/2140/15 у частині цивільного позову задоволеного до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - скасувати; направити цивільний позов для розгляду по суті суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишити без змін
Представник акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , оскаржує вирок у частині цивільного позову.
Стверджує, що судом першої інстанції не в повному обсязі враховано характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які їх регулюють, що призвело до помилкових висновків та порушення прав ПрАТ «УПСК».
Зазначає, що згідно із п. 36.7 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, у судовому порядку.
Однак, позивач звертаючись до суду із позовом у межах кримінального провадження не оскаржує рішення страховика про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування, а саме стягнення страхового відшкодування. Суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачами заява про страхове відшкодування не подавалась, тобто не дотримано законодавчо визначеного порядку, необхідного для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування.
Звертає увагу, що в силу положень ч.1 ст.128 КПК України, суд першої інстанції не мав правових підстав розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до cамої події злочину, і яка несе цивільну відповідальність за дії обвинуваченого - ОСОБА_6 не в силу закону, а в силу договірних відносин.
На апеляційний розгляд представник акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 лише в частині вирішення цивільного позову, також частково підтримали апеляційну скаргу представника ПрАТ «УПСК» адвоката ОСОБА_7 .. Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що не оспорює фактичні обставини справи та заявив про звільнення його від покарання внаслідок акту амністії, про що подав письмове клопотання від 31.01.2019 року, яке підтримали його захисники.
Потерпіла та прокурор заперечили апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 і представника акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» адвоката ОСОБА_7 , та не заперечили щодо задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення останнього від покарання внаслідок акту амністії.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у межах висунутого обвинувачення згідно із обвинувальним актом.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок, що незважаючи на невизнання винуватості у вчиненому обвинуваченим ОСОБА_6 , винуватість останнього у вчиненні злочину, за які він засуджений, повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.
Так, вивчаючи матеріали кримінального провадження та судового провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 повідомляли незмінні та послідовні відомості, які були належним чином перевірені на досудовому розслідуванні та судом першої інстанції, і перебувають в об`єктивному зв`язку з іншими доказами в кримінальному провадженні. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази і стороною захисту не надано доказів того, що потерпілі чи свідки могли оговорити обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Крім того висновки судових експертиз у межах цього кримінального провадження відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, підстав для критичного ставлення до них чи визнання їх недопустимими і неналежними доказами, на що багаторазово покликається у поданій апеляції обвинувачений ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в частині того, що вирок суду має упереджено обвинувальний ухил, ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, оскільки такі в повному обсязі перевірені судом першої інстанції і з приводу них дана правильна оцінка, з якого погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того при апеляційному розгляді ОСОБА_6 відмовився від частини апеляційних вимог щодо оскарження фактичних обставин справи, пояснив апеляційному суду, що це його вільне волевиявлення та просив звільнити його від призначеного покарання внаслідок акту амністії.
Щодо звільнення ОСОБА_6 від призначеного судом покарання внаслідок акту амністії, то колегія суддів вважає, що таке клопотання підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VIII, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: в) не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні тяжкого необережного злочину, засуджений до покарання у виді позбавлення волі, вирок щодо нього у зв`язку із апеляційним оскарженням не набрав законної сили, та він має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже обвинувачений ОСОБА_6 підпадає під дію вищезгаданого акту амністії та підлягає звільненню від призначеного судом покарання.
Оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин не перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого за амністією як від основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Також, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 у частині часткового задоволення цивільного позову до ОСОБА_6 з огляду на наступне.

Місцевий суд вірно зробив висновок про те, що до ДТП потерпілі були здоровими працездатними людьми, вели активний спосіб життя, та внаслідок злочину отримали тяжкі тілесні ушкодження і вказані наслідки ДТП з вини обвинуваченого призвели до значного порушення звичного способу життя потерпілих і вони вимушені докладати значних додаткових зусиль для його організації та поновлення свого фізичного та душевного стану.
З огляду на викладене стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих завданої моральної шкоди є правомірним і законним, та розмір цієї шкоди, зважаючи на тяжкість отриманих ушкоджень кожним із потерпілих, на думку колегії суддів не виходить за межі розумного.

Також, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими апеляційні доводи представника цивільного відповідача ОСОБА_7 у частині часткового задоволення цивільного позову до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з огляду на наступне.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5218514 (Т.1 а.с.33) цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Потерпілими ОСОБА_12 (Т.1 а.с.27) та ОСОБА_13 (Т.1 а.с.60-62) у чіткій відповідності до вимог ст.128 КПК України подані цивільні позови до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Заподіяна потерпілим та стягнута за вироком суду матеріальна та моральна шкода цілком підпадає під ознаки шкоди, яка має відшкодовуватись відповідно до п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З викладеного колегія суддів повністю погоджується із висновком місцевого суду про те, що відповідальність за цю шкоду відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен нести страхувальник - цивільний відповідач ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія, оскільки відповідальність водія, що керував забезпеченим транспортним засобом і з вини якого сталося ДТП, була застрахована вказаною страховою компанією
Таким чином колегією суддів визнаються неспроможними доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_7 і визнаються такими, що не підлягають до задоволення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити у частині звільнення від відбування покарання.
Звільнити ОСОБА_6 від призначеного основного та додаткового покарання внаслідок Закону України «Про амністію у 2016 році».
У решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційного суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :
Судді :