Справа №639/1102/19
Провадження №1-кс/639/691/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , особи, в інтересах якої подано клопотання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 та клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які подано в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним утримання особи під вартою та звільнення особи з-під варти, -

в с т а н о в и в:
25.02.2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах ув`язненого ОСОБА_4 , яке подано в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним утримання особи під вартою та звільнення особи з-під варти.

05.03.2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_4 , яке подане в порядку ст.206 КПК України про звільнення його з-під варти.

В обґрунтування клопотань зазначається, що вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Згідно з вироком суду до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, та 22 лютого 2019 року ОСОБА_4 взято під варту в залі суду.
Захисник та ув`язнений ОСОБА_4 зазначають, що це є грубим порушенням чинного законодавства, адже суддя самовільно прийняв рішення про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України.
Однією з підстав взяття ОСОБА_4 під варту у вироку зазначено те, що останній знаходиться у розшуку як особа, що переховується від органів влади.
Однак, захисник зазначає, що таке твердження суперечить дійсності, оскільки згідно відповіді УІАП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 перебував в розшуку з 12.10.2015 по 17.02.2017 року, тобто на момент винесення вироку розшук відносно нього вже було припинено та він втратив правовий статус особи, що переховується від органів державної влади.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 13.04.2017 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Строк дії ухвали встановлено до 12.06.2017 року. Будь-яких інших запобіжних заходів до ОСОБА_4 не застосовувалось.
Існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурором не доведено та прокурор до суду не звертався із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .
З посиланням на вимоги п.«b» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.29 Конституції України, ст.ст.12, 183, 206 КПК України, п.18 рішення ЄСПЛ у справі «Новік проти України», захисник зазначає, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Стороною захисту зазначаються наступні обставини, які свідчать про незаконність ув`язнення ОСОБА_4 , а саме: 1) сторона обвинувачення не подала клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; 2) на момент винесення вироку від 22 лютого 2019 року до ОСОБА_4 не застосовано будь-якого іншого запобіжного заходу; 3) вирок від 22.02.2019 року не набрав законної сили, а тому не може бути виконаним; 4) ОСОБА_4 на момент винесення вироку у розшуку не перебував, у зв`язку з чим захисник зазначає про відсутність будь-яких законних підстав для тримання під вартою ОСОБА_4 .
У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_3 та ув`язнений ОСОБА_4 клопотання підтримали, посилаючись на відсутність законного судового рішення, яке набрало законної сили, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , у зв`язку з чим просять прийняти рішення про негайне звільнення ОСОБА_4 з-під варти на підставі ч.3 ст.206 КПК України.

Представник державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, просить відмовити у задоволенні клопотання у повному обсязі.

В обґрунтування поданих заперечень представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» зазначає, що ОСОБА_4 заарештований 22.02.2019 року на підставі вироку Балаклійського районного суду Харківської області, за яким він засуджений за ч.2 ст.127 КК України до 5 років позбавлення волі. До ОСОБА_4 судом застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. На даний час вирок не набрав законної сили.

З посиланням на положення статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» зазначає про безпідставність доводів скарги захисника та скарги ув`язненого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим просить у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Прокурор Балаклійського відділу Лозівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заперечення проти клопотання адвоката ОСОБА_3 про звільнення особи з-під варти, в яких просить відмовити у задоволенні скарг у повному обсязі та провести судове засідання без його участі.

Вислухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи та оцінивши надані до суду докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Відповідно до ч.2 ст.306 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Згідно з ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
В пунктах 31, 46 рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015 року) Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, згідно якої, починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції.
Суд зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).
Як встановлено під час судового розгляду, вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.02.2019 року по справі №610/1647/16-к ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, негайно взявши його під варту в залі суду.

За правилами ч.4 ст.374 КПК України, під час ухвалення вироку у його резолютивній частині зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили (абз.10 п.2 ч.4 ст.374 КПК України).
Згідно з роз`яснень, наданих в пункті 11 висновків постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» №14 від 19.12.2014 року, під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.
Враховуючи викладене, обвинувачений ОСОБА_4 на даний час утримується під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на підставі судового рішення, яким є вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 22.02.2019 року по справі №610/1647/16-к.

В частині доводів захисника щодо порушень, які, на його думку, допущені судом при ухваленні вироку від 22.02.2019 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , то слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого утримується особа під вартою, не наділений повноваженнями надавати правову оцінку законності та обґрунтованості судових рішень інших судів при застосуванні запобіжного заходу.
При розгляді скарги в порядку ст.206 КПК України слідчий суддя не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції, до компетенції якого віднесено вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому або його скасування, на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження.

Відповідно до положень статті 206 КПК України, слідчий суддя лише перевіряє наявність чи відсутність правових підстав для тримання особи під вартою.
Дослідженими матеріалами підтверджується, що на даний час стосовно ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосовано до нього на підставі вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 22.02.2019 року по справі №610/1647/16-к, а отже наявні правові підстави для тримання особи під вартою (ч.3 ст.206 КПК України).
З огляду на викладене, доводи клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 та клопотання ув`язненого ОСОБА_4 щодо незаконності утримання особи під вартою за відсутності судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим у задоволенні зазначених клопотань необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.206, 309, 369 - 372, 376, 309, 392 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 (вх. №5210 від 25.02.2019 року) та клопотання ув`язненого ОСОБА_4 (вх. №5980 від 05.03.2019 року), які подано в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним утримання особи під вартою та звільнення особи з-під варти відмовити.

Згідно ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1