ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/623/18 Справа № 171/557/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000177 за ч. 2, 3 ст. 297 КК України стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ленінське, Апостолівського району, Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_9
законного представника ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року клопотання слідчого СВ Апостолівського ВП ГУПН в Дніпропетровській області про застосування примусових заходів стосовно ОСОБА_7 задоволено та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 2 ст. 297 та ч. 3 ст. 297 КК України, однак з огляду на те, що висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 73 від 15 березня 2018 року встановлено, що ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, останній повинен бути госпіталізований в психіатричну установу для проходження примусового лікування.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду змінити, виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2, 3 ст. 297 КК України. При цьому посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. На його переконання, суд першої інстанції всупереч стст. 19, 23, 24 КК України послався на наявність умислу, мети та мотиву, в той час, коли згідно з висновком експертизи ОСОБА_7 не міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.
В судовому засіданні захисник в режимі відеоконференції та законний представник підтримали апеляційну скаргу прокурора, вважали її доводи обґрунтованими та просили її задовольнити.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №73 від 15 березня 2018 року ОСОБА_7 у період часу вчинення інкримінованих йому правопорушень страждав і на теперішній час страждає хронічним стійким психічним захворюванням у формі шизофренії параноїдної з безперервним типом перебігу і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 скоїв суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність стійкого психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної з безперервним типом перебігу, яким він страждав в період інкримінованого йому діяння та в даний час страждає, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період інкримінованих діянь, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч.2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.
Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2, 3 ст. 297 КК України, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.
З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора підлягають задоволенню, а тому з ухвали суду першої інстанції необхідно виключити посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2, 3 ст. 297 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом змінити.
Виключити з ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій останнього при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2, 3 ст. 297 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4