ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/355/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0002032 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:
28.12.2009 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 6 років позбавлення волі, 12.08.2014р. року умовно-достроково звільненого на 10 місяців 29 діб;
засуджено: за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання з дня фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 04.06.2018 року близько 04-30 год., знаходячись біля будинку №3 по вул. Морський в м. Херсоні, повторно, схопивши та утримуючи потерпілу ОСОБА_9 за плече, із погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилося у погрозі спричинення тілесних ушкоджень, а саме у нанесенні ударів у випадку невидачі йому майна, заволодів рюкзаком синього кольору в якому знаходилося майно потерпілої: мобільний телефон марки iPhone6 модель А1586 сріблястого кольору, вартістю 9666,66 грн.; мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand Prime» сірого кольору, вартістю 1500,00 грн.; банківські картки «Ощадбанку» та інше майно, яке не представляє для потерпілої матеріальної цінності, після чого, продовжуючи залякувати потерпілу застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, відкрито заволодів належними потерпілій ювелірними виробами: золотою каблучкою вагою 2,01г. 585 проби, вартістю 1257,03 грн.; золотою каблучкою у вигляді корони вагою 0,95г. 585 проби, вартістю 612,88 грн.; каучуковою підвіскою із золотими вставками, вартістю 831,76 грн., на який знаходився золотий хрестик вагою 3,5 г. 585 проби, вартістю 2188,86 грн. чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 16057,19 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого, порушує питання про зміну вироку з підстав невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості. Свої доводи мотивує тим, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, такі як, щире каяття, та повне визнання вини, повне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілій у добровольчому порядку на стадії досудового розслідування, шо підтверджується заявою потерпілої. Крім того, суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який є особою немолодого віку, має власну сім`ю. Будь-яких обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Зазначені обставини, на її думку, дають підстави для застосування ст.75 КК України. Просить змінити вирок в частини призначення покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про підтримання своїх апеляційних вимог про зміну вироку в частині призначення покарання, думку прокурора про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вироку без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації їх дій за ч.2 ст.186 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Що ж доводів захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості та необхідність застосування ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що сторона захисту фактично порушують питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведеної вимоги закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, що задовільно характеризується, при цьому суд хоча не послався на них у вироку, але фактично врахував, що він є раніше судимою особою, має не зняту та не погашену судимість, обставини, що пом`якшують покарання, - повне визнання вини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника.

З урахуванням цих конкретних обставин та даних про особу винного, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.
Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що на її думку, дають підстави для застосування ст.75 КК України, зокрема, повне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілій у добровольчому порядку на стадії досудового розслідування, його немолодий вік, наявність власної сім`ї, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку його особи, який, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного злочину проти власності, умовно-достроково звільнившись у 2014 році з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і до закінчення строку погашення судимості знову вчинив умисний корисливий злочин, що характеризує його як особу схильну до вчинення злочинів, та свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Дані про особу ОСОБА_8 , характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, свідчать про суспільну небезпеку його особи та неможливість його виправлення без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки призначення обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи його негативну репутацію.

З огляду на викладене вище, підстав для застосування ст.75 КК України та зміни вироку в частині призначення покарання, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)
з оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2