ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001028 від 02 вересня 2018 року відносно:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2018 року прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

ЄУНСС №725/5168/18 Головуючий в І інстанції:
Категорія ч.2 ст. 289 КК України ОСОБА_10
КП №11-кп/822/28/19 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На період призначеного судом двохрічного іспитового строку зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 111651 грн. 17 коп. матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2860 грн. судових витрат за проведення експертиз.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено обрану - домашній арешт.

В своїй апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи висновок суду в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289 КК України та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, вважає, що вказаний вирок суду першої інстанції не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме невірного застосування закону щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Зазначає, що судом не враховано те, що у відповідності до вимог ст. 12 КК України, ОСОБА_7 вчинив тяжкий, умисний, корисливий злочин, за який передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Вважає, що судом першої інстанції підстави звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням у вироку належним чином не обґрунтовані та не мотивовані.

Просить скасувати вирок районного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу сторони обвинувачення, в якому просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок районного суду щодо його підзахисного без змін.

Судом І інстанції встановлено, що 02.09.2018, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на території автомийки «Трак Сервіс», що по вулиці Миколаївській, 38, в м. Чернівці, маючи на меті заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем марки Volkswagen Bora сірого кольору 2003 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю власника транспортного засобу та сторонніх осіб на вулиці, діючи умисно, таємно, протиправно, незаконно заволодів вказаним засобом. В подальшому, ОСОБА_7 намагаючись втекти на зазначеному автомобілі від працівників УПП в Чернівецькій області та рухаючись по вулиці Січових Стрільців, в напрямку с. Магала, Новоселицького району, Чернівецької області перед вузьким мостом р. Прут, не впорався з керуванням, внаслідок чого, здійснив з`їзд з проїжджої частини в кювет. В результаті таких дій пошкодив автомобіль марки Volkswagen Bora. Згідно висновку експерта №163-Р від 25.09.2018 ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen» модель «Bora», номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб. см., станом на 02.09.2018 становила 111651,17 грн. (сто одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна грн. 17 коп.). Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля Свр > C, 271249,59 грн. > 111651,17 грн., то вартість матеріального збитку (У) визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ [5, п.8.2], тобто вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля марки «Volkswagen» модель «Bora», номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, станом на 02.09.2018 становила 111651,17 грн. (сто одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна грн. 17 коп.). Тим самим, своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_6 значну матеріальну шкоду у розмірі 111651,17 грн. (сто одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна грн. 17 коп.).

В судовому засіданні першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав, щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги та наполягала на їх задоволенні, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом ст. 349 ч.3 КПК України проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 289 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви та, які ніким не оскаржується.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, зроблені на доказах здобутих в порядку передбаченому нормами КПК України, а тому, відповідно до загальної засади змагальності процесу та положень ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності в момент спричинення та даним про особу винного. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання (с. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду в рамках якої приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах та на думку колегії суддів, воно обране обвинуваченому з дотриманням вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Зокрема, при вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України, щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтував підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Так, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та щиро, а не уявно розкаявся у вчиненому, попросив вибачення в потерпілої та визнав цивільний позов повністю, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також його молодий вік, наявність на утриманні пристарілих батьків пенсіонерів, позитивну характеристику за місцем проживання, а також те, що на обліку в лікаря нарколога та психіатра він не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого згідно із ст. 67 КК України районним судом не встановлено.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Отже, висновок районного суду про можливість виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки є обґрунтованим.

Таким чином, в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів, які б спростовували висновки районного суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , а також свідчили би про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та винесення нового, як про те апелює сторона обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3