Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року
м. Київ
справа № 462/5778/17
провадження № 51-1494ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду міста Львова від 21 червня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в межах кримінального провадження

№ 0003758 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такої, що відповідно до

ст. 89 КК не має судимостей,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , такої, що не має судимостей,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Залізничного районного суду міста Львова від 21 червня 2018 року:
- ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.
- ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років

з конфіскацією майна.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 16460 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 30000 грн. в рахунок моральної.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року задоволено апеляційну скаргу прокурора і частково задоволено апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 змінено.
Пом`якшено призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Пом`якшено призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 187 КК до 7 років

6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна.
У решті вирок залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджена просить переглянути вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції в касаційному порядку через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, касаційна скарга засудженої не містить обгрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу. Засуджена у касаційній скарзі не посилається на конкретні положення кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, які, на її думку, не дотримано судами першої й апеляційної інстанцій із зазначенням того, у чому конкретно вони полягають, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень та чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції. Натомість засуджена вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також у касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційних скарг в порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд не дослідив, не перевірив

та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Крім того, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, засуджена у касаційній скарзі не навела конкретних доводів, які би ставили під сумнів висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для повного задоволення апеляційних скарг обвинуваченої і її захисника, чи свідчили про помилковість таких висновків апеляційного суду.
Взаємовиключними є вимоги засудженої щодо скасування рішень місцевого і апеляційного судів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК із пом`якшенням покарання, призначеного судом апеляційної інстанції, що суперечить повноваженням суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги, встановлених ч. 1

ст. 436 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду міста Львова від 21 червня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року щодо неї та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3