УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 320 181 000 000 000 84 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся старший слідчий 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 зпогодженим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 клопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 320 181 000 000 000 84 за ч. 3 ст. 212 КК України арешту на суму грошових коштів ТОВ «Підприємство «Акменс» в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у ДФС України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що службові особи ТОВ «Підприємство «Акменс» при взаємовідносинах з ПП « Тау-Поділля», ТОВ «Приват Енерджі», «Пром Інвест Лтд», ТОВ «Тд Пропан Сервіс», ТОВ «Союз ПГП», ТОВ «НК Енергогруп», ТОВ «Герекс Груп» завищили податковий кредит з податку на додану вартість за 2018 рік на суму 5 954 441, 35 грн. по операціям з купівлі продажу природного газу.

На думку слідчого, сума грошових коштів в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у ДФС України використані ТОВ «Підприємство «Акменс» у злочинній діяльності - для надання безпідставного податкового кредиту з ПДВ підприємствам реального сектору економіки.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Розглядаючи питання про втручання будь-якого органу у права особи, встановленню підлягає чи була у особи «власність» у розумінні статті 1 Протоколу.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

У силу ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України до завдань кримінального провадження з-поміж іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності дій сторони обвинувачення щодо обмеження певного суб`єкта у можливості реалізації ним своїх прав.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесена законність (ст. 9 КПК), що покладає на суд, слідчого суддю, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Так у силу п. 2001.1 ст. 2001 Податкового кодексу України (далі - ПК) система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 2001.2 ст. 2001ПК платникам податку на додану вартість автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Тобто, система електронного адміністрування податку на додану вартість це база даних Державної фіскальної служби, яка аналізує та проводить аналітичний облік податку на додану вартість по кожному підприємству.
Як передбачено Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість (затв. Постановою КМУ від 16.10.2014 № 569), рахунок у системі електронного адміністрування податку - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку.
Електронний рахунок відкривається платнику податку Казначейством автоматично на безоплатній основі та виключно на підставі реєстру платників податку, який ДФС надсилає Казначейству.

З наведеного витікає, що відкриття електронних рахунків платнику ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ здійснюється з метою аналізу та автоматичного обліку органами Державної фіскальної служби податку по кожному підприємству на підставі зазначених суб`єктом господарювання сум податку, на які останній має право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в ЄРПН, суми податку, щомістяться у складених та отриманих податкових накладних, суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Таким чином, показники, відображені відповідним підприємством у системі електронного адміністрування, є за своєю суттю обліком господарських операцій платника податку, а сума ліміту податку на додану вартість це електронний розрахунок суми податку, на яку його платник має право зареєструвати податкові накладні та сплатити до бюджету відповідну суму податку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що завданням застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження є запобігання можливості його приховання, пошкодження, втрати, відчуження.

Для реалізації мети у виді забезпечення збереження речових доказів, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Таким чином, арешт з метою збереження речового доказу накладається виключно на об`єкти матеріального світу, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення та причетність до нього певних осіб або є обґрунтовані підстави вважати, що таке майно набуте незаконним шляхом.
Наведене кореспондується з ч. 10, 11 ст. 170 КПК, згідно з якими арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у готівковій або безготівковій формі, кошти та цінності, що знаходяться на банківському рахунку, видаткові операції, цінні папери, корпоративні права за умови, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном призведе до приховування, зникнення, втрати чи знищення такого майна.
Водночас, як встановлено вище, реєстраційний ліміт податку на додану вартість - це електронний розрахунок суми податку, на яку його платник має право зареєструвати податкові накладні та сплатити до бюджету відповідну суму податку та який міститься у системі електронного адміністрування.

Тобто, реєстраційний ліміт не є майном платника податку, об`єктом матеріального світу, а виступає лише умовним значенням, яке обчислюється за формулою, передбаченою ст. 200.1 ПК, та на яке платник податку лише має право реєструвати податкові накладні.
Викладене дає підстави для висновку, що підприємство не має права власності на суму ліміту податку на додану вартість, оскільки останнє за своє суттю не є грошовими коштами підприємства, що перебувають у його власності та фактичному розпорядженні.

Таким чином, сума ліміту податку на додану вартість в системі електронного адміністрування ПДВ не є майном у розумінні ст. 170 КПК, що унеможливлює накладення на такий об`єкт арешту.

Крім того,застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження до суми ліміту податку на додану вартість фактично позбавляє відповідного суб`єкта господарювання можливості здійснювати господарську діяльність, а саме реєструвати податкові накладні та здійснювати господарські операції.

Внаслідок накладення арешту на електронний рахунок суб`єкта господарювання у системі електронного адміністрування відбувається блокування господарської діяльності суб`єкта господарювання вцілому.

З наведеного витікає, що арешт на суму ліміту податку на додану вартість в системі електронного адміністрування ПДВ суперечить положенню ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції та свідчить про необґрунтованість його застосування.

З огляду на те що стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого 1-го ВРКП СУ Фр ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 320 181 000 000 000 84 за ч. 3 ст. 212 КК України на суму грошових коштів ТОВ «Підприємство «Акменс» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у ДФС України відмовити.
На цю ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1