Справа № 185/5302/18
УХВАЛА

26.11.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000669 від 11.03.2018 відносно ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1), 2) ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1), 2) ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, враховуючи особливу тяжкість злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та просили суд змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт.
Колегія суддів вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів, а також клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, вважає клопотання прокурора обґрунтованим, а клопотання обвинуваченого та його захисника таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох умисних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.
Зокрема, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства батька та його малолітньої дитини, а також у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство жінки, яка перебувала у стані вагітності. За вчинення умисного вбивства двох осіб, малолітньої дитини передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Колегія суддів вважає, що продовження тримання обвинуваченого під вартою в даному провадженні є виправданим, оскільки з боку сторонніх спостерігачів наявний суспільний інтерес до розгляду цього провадження, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «поваги до свободи особистості», що знайшло своє відображення в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.
За таких обставин колегія суддів вважає, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_5 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило. При цьому колегія суддів не може погодитися з думкою захисника, що через наявність тяжкої хвороби ОСОБА_5 повинен проходити лікування в умовах, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, оскільки відповідно до медичної довідки від 26.10.2018 обвинувачений ОСОБА_5 від отримання лікування категорично відмовився, про що в наявності має місце його розписка.
За таких обставин, розглядаючи можливість зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу на інший, менш суворий, колегія суддів, враховуючи вищезазначене, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, вважає, що альтернативні запобіжні заходи, в тому числі і домашній арешт, є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 24.01.2019 включно.

В задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання в частині продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_3