Дата документу 27.03.2019 Справа № 310/5044/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/5044/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/401/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула 27 березня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 вересня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кримка Бердянського району Запорізької області, громадянин України, є інвалідом III групи, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ст. 128 КК України.

Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 вересня 2018 року обставини:
26.04.2018 року приблизно о 19 годині ОСОБА_7 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого, схопив його рукою за комір одягу та став утримувати, після чого наніс ОСОБА_9 один удар рукою в область голови. Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому, відповідно до висновку експерта № 195 від 06.06.2018 року, рану на голові, забиту рану волосистої частини голови, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 26.04.2018 року приблизно о 19 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, у вигляді отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, хоча в силу достатнього життєвого досвіду повинен був і міг їх передбачити, наступив ногою на ліву ногу потерпілого, внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 195 від 06.06.2018 року, набряк м`яких тканин, синюшність м`яких тканин п`ятого пальця лівої стопи, закритий перелом основної фаланги п`ятого пальця лівої стопи, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні (більше ніж як 21 день).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 вересня 2018 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень
Крім того, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та його звільнено від покарання через неможливість його призначення.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ст. 128 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 130 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2210 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд належним чином установивши пом`якшуючі покарання обставини, а саме повне визнання вини, пенсійний вік обвинуваченого, його стан здоров`я (інвалід 3 групи), та інші дані, що характеризують особу обвинуваченого та значно знижують його суспільну небезпеку, а саме відсутність попередніх судимостей, задовільну характеристику, наявність постійного місця проживання, склад сім`ї, не був позбавлений можливості із застосуванням ст. 69 КК України призначити найбільш м`який вид покарання, а саме - штраф у розмірі, що буде відповідати приписам ст. 65 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, вважав її обґрунтованою та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просив відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ст. 128 КК України, правильність кваліфікації його дій та відповідність призначеного покарання за ч.2 ст. 125 КК України ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винної в апеляційній скарзі не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Проте, прокурор не погоджується із звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 128 КК України від покарання через неможливість його призначення, та вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, що на переконання колегії суддів є неприпустимим.
Так, санкцією статті 128 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт, виправних робіт, або обмеження волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин за ст. 128 КК України у віці 61 рік, будучи особою пенсійного віку.

Згідно ч.3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Відповідно ч.2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Отже, за положеннями ст.ст. 56, 57, 61 КК України до ОСОБА_7 не може бути застосований будь-який з альтернативних видів покарання, що встановлені санкцією ст. 128 КК України.

При цьому, відповідаючи на доводи та вимоги прокурора щодо призначення ОСОБА_7 за ст. 128 КК України покарання з застосуванням ст. 69 КК України, судова колегія зауважує, що відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо неможливості призначення ОСОБА_7 покарання, які визначені санкцією ст. 128 КК України, а тому у суду були всі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання за ст. 128 КК України через неможливість його призначення, що обумовлює відхилення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125, ст. 128 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4