Справа № 344/1015/19
Провадження № 1-кс/344/714/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу на дії слідчого в кримінальному провадженні № 0003803,-

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що постановою слідчого закрито кримінальне провадження №0003803, однак на думку скаржника закриття провадження є неправомірним з підстав не встановлення розмежування меж на місці встановлення опори 10 кВа, не обслуговування РЕМ ТП-390, не встановлення обставин викопування 29/12/20017 року кабелю, належності ТП-390 і кабелю п/п СІОШ. На думку скаржника спірний високовольтний кабель викопувався з метою позбавлення його права на користування земельною ділянкою, на якій знаходяться вказані об`єкти. Також в скарзі вказано, що слідчим не надано оцінку аргументам скаржника, а основним завданням в даному кримінальному провадженні є визначення власності землі та перешкоди влади в продовженні будівництва незавершеного будівництва, яке придбано; не розглянуто ...суть кримінальної вимоги влади та кланів на сплату протиправної оренди на землю під незавершеним будівництвом; ніякого розуміння у слідчого законодавчих актів про оподаткування землі, не ...застосування законів кримінальної відповідальності до земельного відділу та ДПІ за вчинений злочин про вимагання плати за землю від п/п СІОШ та інших відповідачів; не розглядалось порушення владою законів про приватизацію землі від 1996 року, відмовлено у виконанні Римського права на землі, передані попередником на аукціоні п/п СІОШ, не вичитувались матеріали господарської справи №909/947/17. В скарзі вказано, що скаржник бажав, щоб орган досудового розслідування перекваліфікував даний злочин та притягнув до кримінальної відповідальності за кримінальне вимагання складати угоду на оренду під незавершеним будівництвом, за сплату земельного податку і оренду минулих років. Слідчим не здійснено жодних процесуальних дій, крім додаткового, повторного допиту потерпілого. Слідчим не допитано ОСОБА_5 про його ...вимагання взятки від п/п СІОШ, слідство відмовилось описати цей злочин завірений документально свідками. В скарзі скаржник вважає за необхідне здійснити допит працівників міської ради, керівництва міської ради, земельний відділ, заступників міського голови, керівників відділів, а саме: ОСОБА_5 за вимогу взятки і те, що він взяточник; ОСОБА_6 за вимогу оренди за землю в п/п СІОШ, ОСОБА_7 - без пояснення обставин і причин, заступника голови міста Вітенко - без пояснення обставин і причин, керівника земельної фракції в міській раді ОСОБА_8 . Та членів комітету с. Опришівці, які брали участь ... в попередньому злочині по розкраданню майна п/п СІОШ, справа слухається в міському суді; працівників земельного відділу та департаменту, юридичного департаменту, котрі ... міряли землю, виносили обгрунтування по захопленню землі, намагалися цивільно-правовими методами рекетнути землю п/п СІОШ, спільно з владою, ДПІ, кримінальними угрупуваннями знищити майно, а потім і землю різними способами забрати, не дозволити проводити будівництво незавершеного будівництва. В скарзі зазначено на бажання скаржника провести слідчим допит працівників ФДМ та отримати документацію по протоколах та рішеннях аукціону, допитати працівників БТІ, отримати у БТІ інвентаризаційні документи по п/п СІОШ та висновки комісії про відмову у приватизації майна. Також в скарзі вказано на бажання скаржника допитати: ... керівників та працівників сусідніх підприємств п/п Віталс, п/п Аверс-юг, п/п Кнауф, підприємство, яке займається яблуками, працівників РЕМу (головного інженера) та інших працівників та керівників підприємств, які спільно займалися крадіжкою майна чи бачили злочинців при виконанні, брали участь в підготовці злочину, сусіда ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та інших сусідів котрим потрібна територія (земля), приміщення і є в матеріалах справи та котрі хочуть дати покази при фактичному дослідженні доказів, керівників п/п Аверс-юг, котрі спільно з ОСОБА_5 закривали заїзд до об`єкту п/п СІОШ; працівників та керівників РЕМ філії Прикарпаттяобленерго котрі першими почали розкрадати ТП-390.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та надав пояснення про те, що слідчим не виконано слідчі дії, що було передбачено здійснити слідчим суддею ОСОБА_11 , заяву потерпілого і п/п СІОШ не виконано, на перевірку документів в ОСОБА_12 витрачено 2 роки і нарешті проставлено печатки, в кримінальному провадженні не встановлено статус землі, в постанові слідчого опираються на пояснення РЕМ із засідання судді ОСОБА_13 , в договорі №1345 від 1997 року вказано балансову вартість ТП 390, постанова слідчого є злочинною, підприємство припинило працювати, патрульний запитував скаржника хто власник майна, а він вважає себе власником спірного майна, екскаватор над головою скаржника крутив ковшем, що скаржник вважає посяганням на своє життя, у відео показано тільки як екскаватор відходить, але не показано як він крутив ковшем, скаржник не знає чи спірна земля п/п СІОШ чи комунальна, було порушено указ ОСОБА_14 , запити в земельний відділ та у Фонд держмайна не зроблено, не досліджено чому ОСОБА_15 закривав проїзд, на аукціоні придбано незавершене будівництво, у всіх зверненнях до слідчого скаржник вказував на бажані ним запитання, які необхідно поставити відповідним особам, пункт 8 договору купівлі-продажу скаржник вважає недійсним, скаржникові не видавали свідоцтво про власність і не надавали можливість завершити будівельні роботи, не видали свідоцтво на землю, продати незавершене будівництво скаржник не може, оскільки вважає, що не має документа про власність; скаржник платив за постійне користування землею, п/п СІОШ платило за актом на постійне користування; скаржник намагався приватизувати земельну ділянку під трансформаторною підстанцією, але йому відмовили, відповідну відмову не оскаржив; скаржник вважає, що не повинен бігати за чиновниками, цивільно-правові відносини мають місце в будь-яких коридорах влади, усе зазначене свідчить про кримінальну відповідальність влади, у ОСОБА_16 захистив цивільно-правові відносини, господарським судом вирішено спір скаржника, за користування земельною ділянкою під незавершеним будівництвом не оплачуються гроші, з 2000 року скаржник отримав на свою користь три судових рішення, вимога оплати за землю і орендної плати на думку скаржника є злочином, податок на землю і орендна плата є окремими платежами, незавершене будівництво не оподатковується, голова західного апеляційного суду сміявся і питав ...чи Ви з Косова, молоду дівчину втягують у корупцію, скаржник сказав хто належить до угрупування, орган досудового слідства виконує замовлення махінаторів, з 1996 року скаржник не може завершити будівництво, проводити будівельні роботи в м. Рогатин всіх навчив скаржник; скаржник не дає взятки, а тому йому ніхто не сприяє, ОСОБА_15 приносив припис, а Синютка казав, що у міської ради не вистачить грошей, на скаржника тиснули платити податки, досудовим слідством не досліджено чому земельна ділянка складає 0,7 га площі, аукціон не виконаний, прокурор не розуміє різницю між законом, постановою і судовим рішенням, вже є рішення про подвійне оподаткування, прокурор очікував рішення господарського суду, який зняв 60 тисяч, у владі керують партійно-кланові угрупування, які затихли в 2004 році і зараз нову підіймають голову, кримінальне провадження на 90% є результатом роботи скаржника і на 1% складанням документів слідчим, станція №390 приватизована скаржником, кабель і трансформаторна станція належать п/п Сіош, станцію залишено без огородження, в постанові №1345 вказано, що РЕМ може мати доступ, РЕМ розікрав трансформаторну підстанцію, це не злочин одного дня, а подія розпочалась в 2004 році, прокурор, слідчий і РЕМ домовились як зачистити злочин, скаржник викликав патрульних, один з яких його запитував документи про власність на землю, але скаржник їх не має, злочин по трансформатору розпочався давно, про крадіжку кабелю скаржник звертався в іншому провадженні, а не в цьому провадженні, коли відкрито станцію, тоді і розпочався злочин, другу муфту зробили без дозволу скаржника, працівники РЕМ хотіли викопати кабель, що є злочином і в такий спосіб довести, що спірна земельна ділянка не належить скаржникові, порушено Римське право на аукціоні, Римське право передбачає, що попередній користувач не може передати більше ніж має, працівники РЕМ поставили муфту і одночасно знищили і вкрали кабель, працівники РЕМ прийшли на територію скаржника, посягали на його життя, зламували замки, не має юридичного значення, що працівники РЕМ прибули на спірну ділянку для усунення аварійної ситуації, РЕМ попередньо не повідомив про аварійну ситуацію і про своє прибуття, а скаржник перебував в засаді і очікував їх прибуття, після незалежності України скаржник мав продавати електроенергію, але не зміг, оскільки РЕМ конкурент скаржника і не дає працювати, скаржник не має досвідчених оперативників і розвідку, але має сусідів, які йому підказують як діяти і цього разу теж підказали, тому він перебував в засаді, під час прибуття РЕМ одна особа ходила з металошукачем і шукала метал, розміщення спірного кабелю на стовпах означало б втрату скаржником прав на земельну ділянку, головний інженер РЕМ казав скаржнику, що у нього немає прав на земельну ділянку, в судовій ухвалі було вказано дослідити документи, які не досліджено, підстанція належить скаржникові, але документи про це йому не видали, скаржник є власником підстанції, але не може добудувати її, до скаржника звертаються, оскільки він знає, що робиться в місті, людей треба наказувати, а прокурор повинен захищати економіку України, незалежно від того чи є у нього повноваження за Конституцією України.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу з тих підстав, що кримінальне провадження закрито, оскільки претензії скаржника носять цивільно-правовий характер, скаржник звернувся із заявою про вчинення злочину щодо не реєстрації права власності, скаржник придбав на аукціоні картоплесховище, в постійному користуванні перебуває 0,284 га. Відносини скаржника щодо реалізації прав на землю є цивільно-правовими, в тому числі і спірні відносини щодо цих прав. Склад злочину в діях, на які вказує скаржник відсутній.

Відповідно до п. 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Проведення судового розгляду врегульовано положеннями глави 28 КПК України. Вирішення питань слідчим суддею здійснюється під час досудового розслідування та главою 28 КПК України не відноситься до стадії судового розгляду.

Інших положень, передбачених в КПК України, що містили б вимогу здійснювати відеозапис судового засідання, одночасно із здійсненням офіційного звукозапису судового засідання не визначено.

В п. 4 ст. 107 КПК України вказано, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Отже в п. 4 ст. 107 КПК України передбачено фіксування даного засідання за допомогою наявних в залі судового засідання технічних засобів кримінального провадження. У відповідному залі судових засідань встановлено обладнання та програмне забезпечення виключно для здійснення звукозапису.

Клопотань про відкладення судового засідання до встановлення засобів відеозапису у відповідному залі судового розгляду до суду не надійшло.

Законом передбачено скорочений строк розгляду спорів даного виду. В Конституції України закріплено принцип безперервності державної влади.

При цьому фіксування судового засідання може не здійснюватись у разі не прибуття в судове засідання учасників. Отже загальне правило про фіксування судового засідання не визначає юридичну дію судового рішення. Крім цього під час розгляду скарг на постанови про закриття кримінальних проваджень здійснюється правова оцінка слідчих дій, які вже вчинені на час їх розгляду під час досудового розслідування.

18/12/2018 року закрито кримінальне провадження №0003803 від 13/09/2017 року. У постанові слідчого вказано, що з 27/12/1996 року п/п Сіош стало власником картоплесховища, яке перебуває на земельній ділянці 0,2284 га на підставі договору купівлі-продажу і акту передання майна, земельна ділянка перебуває у постійному користуванні. Органи влади відмовили скаржникові у приватизації земельної ділянки. Реалізація правомочностей на землю належить до цивільних відносин.

Так, відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У свою чергу відповідно до ст. 22 КК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

В п. 1 ст. 26 КПК України вказано, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже саме на сторін провадження покладено обов`язок довести перед судом правові підстави своїх прохань та їх заперечення.

Так скаржник надав перед судом пояснення про те, що його незадоволення органами влади виникла з часу придбання на аукціоні об`єкта незавершеного будівництва. Органи місцевого самоврядування не забезпечили отримання скаржником землі у власність. На думку скаржника причиною відмов в його зверненнях є бажання всіх посадових отримувати неправомірну винагороду та їх пов`язаність з незаконними номенклатурно-кримінальними кланами.

Стосовно розкрадання ТП-390 в скарзі одночасно зазначено на чотири взаємно суперечливих обставини: по-перше, скаржник стверджує, що розкрадання здійснили працівники РЕМ, по-друге, скаржник стверджує, що працівники РЕМ підлягають допиту для підтвердження припущення скаржника, що працівники РЕМ можуть мати інформацію про розкрадання ТП-390 сторонніми особами, по-третє, скаржник вказує, що ТП-390 весь попередній період працювала і за її опосередкуванням здійснювалось постачання електричної енергії споживачам, по-четверте, скаржник вказує, що РЕМ встановило додаткове обладнання для функціонування ТП-390.

Крім цього в скарзі вказано, що працівники РЕМ підлягають допиту з приводу того, чому вони не обслуговують ТП-390 і одночасно із цим скаржник зазначає, що РЕМ не повинно обслуговувати ТП-390 у зв`язку із складенням акту про розмежування відповідальності.

По-перше, зазначені пояснення є взаємно суперечливими. По-друге, обставини спору скаржника і РЕМ з приводу експлуатації ними електричного обладнання не відповідають будь-якій диспозиції статей особливої частини КК України, носять цивільно-правовий характер та не підлягають розгляду і вирішенню в порядку розслідування злочинів.

Крім використання скаржником узагальненого терміну розкрадання ним не вказано на будь-які недоліки комплектації, які були раніше і присутні на даний час. Натомість скаржником вказано, що РЕМ встановило додаткове обладнання на ТП-390. При цьому неможливо здійснити розслідування розкардання, про яке повідомляється в абстрактній формі у спосіб припущення про факт його наявності чи відсутності. Крім цього незадоволення скаржника про обставину некомплектності ТП-390 самим же скаржником пояснено як неможливість завершення будівництва, не визнання ним за собою обов`язку обслуговувати її і нести відповідальність за її технічний стан, укомплектування, охорону.

Відповідно до змісту скарги і пояснень скаржника в судовому засіданні, ним чиняться перешкоди РЕМ у зв`язку з тим, що у скаржника є припущення про бажання РЕМ винести кабель, що підходить до ТП-390, на стовпи, що у свою чергу припинить претензії скаржника на спірну земельну ділянку, по якій проходить відповідний кабель, оскільки іншого правового зв`язку між п/п Сіош та спірною земельною ділянкою скаржник не вбачає.

При цьому скаржником абсолютно не доведено перед судом наявність будь-яких правових підстав щодо заборони підняття спірного кабелю на стовпи. Крім цього інша частина відповідного кабелю і перебуває на стовпах.

13/09/2017 року зареєстровано кримінальне провадження за заявою скаржника щодо не здійснення реєстрації права власності на земельну ділянку державної та комунальної власності під об`єктами незавершеного будівництва п/п Сіош за попередньою кваліфікацією за ст. 356 КК України.

Отже у відповідному кримінальному провадженні органу досудового розслідування належало перевірити наявність у вказаних скаржником діях третіх осіб складу злочину.

18/08/2017 року скаржником подано прокурору області заяву про корупцію, посадові злочини (протиправну діяльність посадових осіб) в земельному відділі м. Івано-Франківськ з 1996 року, ДПІ м. Івано-Франківськ, РЕМ (обленерго), поліції, слідстві, прокуратурі, судах.

У зазначеній заяві вказано на загальне незадоволення скаржника претензіями до нього з електронної скриньки про не оплату коштів за оренду і розміщено його заперечення щодо необхідності сплати податку на землю під об`єктом незавершеного будівництва. В скарзі висловлено припущення про те, що звернення посадової особи про необхідність укладення зі скаржником договору оренди і не сприйняття цією особою позиції скаржника щодо тлумачення законодавства розглядається скаржником в якості злочину.

Узагальнений висновок із заяви про злочин викладено скаржником у наступний спосіб: ...В даному випадку дії службових осіб, цілого угрупування службових осіб, цілого клану протягом 1996-2017 років..., службові особи земельного відділу визнали законного власника злочинцем по боргах, тобто закінчили злочин своїми висновками про збитки, своїми діями як влада-, потрібно дії чиновників в зловживанні службовим становищем у вилученні земель і зміні цільового призначення кваліфікувати за ст. 364-367 (зловживання владою або службовим становищем) ККУ. По цих статтях потрібно кваліфікувати злочини РЕМу, ДПІ.

Таким чином в повідомленні скаржника про злочин розміщене судження абстрактного змісту про незадоволення ним органами влади за період з 1996 до 2017 року. Злочином, на думку скаржника, було висловлення посадовими особами вимог до п/п Сіош укласти договір оренди земельної ділянки і сплачувати орендну плату.

Третім особам, діями яких не задоволений скаржник, так само як і скаржникові законом гарантовано право висувати претензії, вимоги, подавати заяви і скарги з метою реалізації власних прав і охоронюваних законом інтересів. Вирішення спорів за відповідними скаргами і заявами належить до компетенції юрисдикційних органів, що визначені в Конституції України.

Так відповідно до ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I вказано, що саме національний суд володіє компетенцією тлумачити національне законодавство та застосовувані в суді правила.

Отже компетенція визначити правильність застосування матеріально-правових і процесуальних норм слідчим і скаржником належить саме цьому суду.

У свою чергу відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий вправі приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284цього Кодексу.

Тому скаржникові не гарантовано право вказувати слідчому, яким чином йому слід застосовувати правові норми під час досудового розслідування.

В ст. 284 КК України вказано, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже міжнародно-правові джерела і національне процесуальне законодавство передбачає компетенцію слідчого закрити кримінальне провадження.

На противагу цьому в ст. 3 КПК України вказано, що державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

При цьому кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно органом досудового розслідування, в порядку передбаченому в ст. 22 КПК України.

Отже виключно слідчому і прокурору належить право на завершення кримінального-провадження його закриттям або внесення обвинувачення на розгляд суду по суті обвинувачення.

Разом з цим в п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України вказано, що попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність визначається виключно слідчим і прокурором.

Тому процесуальним законом скаржникові не гарантовано право на самостійний вибір статті кримінального закону для кваліфікації дій, на яких він вказує. Слідчий і прокурор не зобов`язані здійснювати кваліфікацію дій осіб за бажанням скаржника. Вони не зобов`язані здійснювати перекваліфікацію дій за бажаними скаржником статтями особливої частини КК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Крім цього в ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Отже слідчий і прокурор самостійні у своїй діяльності від вимог учасників кримінального провадження, вони реалізують свою процесуальну компетенцію на підставі закону, слідчі дії визначаються відповідно до предмету кримінального провадження, а не на підставі бажання чи вказівок будь-яких учасників кримінального провадження.

В ст. 56 КПК України серед прав потерпілого передбачено можливість подавати докази слідчому та заявляти клопотання.

Отже потерпілий наділений правом на звернення до слідчого з клопотанням щодо здійснення слідчих дій на підставі клопотань, що обгрунтовані правовими підставами, а не незадоволенням потерпілим будь-якими особами, які не сприяли йому в досягненні потерпілим бажаного результату в отриманні у власність землі із комунальної власності, або пропонували чи нав`язували укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебувала в постійному користуванні, у зв`язку із припиненням в Україні відповідного виду користування.

В судовому засіданні скаржник подав клопотання про дослідження змісту відеофалів та пояснював, що в них міститься інформація, яка стосується даного кримінального провадження. Однак в наданих скаржником суду відеофайлах міститься зображення скаржника, на якому він повторює ту саму інформацію, яку він повідомив в судовому засіданні. У відеофайлах зображено скаржника, який неодноразово нецензурно висловлювався в сторону представників РЕМ, працівником РЕМ повідомлено скаржникові про те, що з метою усунення аварійної ситуації необхідно було здійснити ремонтні роботи.

Пояснення скаржника в заяві про злочин, в скарзі на постанову про закриття кримінального провадження, в судовому засіданні містять в собі взаємні суперечності, вони засновані на невірному тлумаченні положень господарського і цивільного законодавства про власність і про балансовий і позабалансовий облік.

Заява про злочин містить розділ інформації ретроспективного характеру про попередні звернення скаржника із аналогічними заявами і скаргами, що є формою незадоволення діями щодо розгляду попередніх самостійних заяв, а не повідомленням, яке передбачено в ст. 214 КПК України.

Так само в судовому засіданні скаржник надавав пояснення про обставини незадоволення ним поясненнями головного інженера РЕМ про відсутність доказів власності скаржника на спірний електричний кабель, поведінкою представників РЕМ про пересування по території, яка не огороджена, не відокремлена від інших земельних ділянок, яку скаржник називає своєю, але одночасно із цим надав пояснення, що єдиний правовий зв`язок між спірною земельною ділянкою і п/п Сіош є наявність на ділянці кабеля.

Однак в судовому засіданні прокурор надав пояснення, що вказані заяви і скарги скаржника розглядаються в інших провадженнях і спорах та не входять до предмету дослідження за даним кримінальним провадженням.

При цьому на відеофайлах, що надані скаржником, зафіксовано його дзвінок до слідчої із повідомленням про виклик слідчої групи і про події спілкування із головним інженером та представниками РЕМ вже після звернення скаржника із зазначеною в цій ухвалі заявою про злочин.

Отже саме скаржником надано доказ того, що його скарги на працівників РЕМ мали місце після його попереднього звернення із первинною заявою про злочин. В змісті первинної заяви про злочин, в цьому кримінальному провадженні скаржником вказано на його припущення про розкрадання трансформаторної підстанції за умов одночасного її відключення РЕМ та використання її для продажу електроенергії на мільйони гривень за умов її використання. Разом з цим вказана інформація зазначена скаржником як така, що її він вже раніше подав в змісті інших своїх заяв. Сама по собі інформація заснована на внутрішніх запереченнях.

Крім цього зміст претензій скаржника до РЕМ щодо використання ТП-390 і кабелю для постачання електроенергії споживачам описує претензії цивільно-правового характеру.

В заяві про злочин вказано, що прокуратура не відкриває кримінальні провадження, хоча кримінальні провадження за заявами скаржника відкриті, про що він особисто надав перед судом пояснення, прокуратура: ...не реєструють злочини, , більше того прокуратура, не реагує на постанови про закриття кримінальному провадженні. Прокуратура не бачить злочинів, ... економічного, кримінального, грабіжницького, кланово-партійно-олігархічного...!! Чому...!?. Інша інформація за заявою скаржника містить аналогічний зміст, вона заснована на повтореннях, припущеннях, загальному незадоволенні подіями з 1996 року, відсутністю сприяння ... касти старих і нових чиновників..., ... постійними злодіями безхатченками пов`язаними з міліцією..., ... бувшими беркутівцями, міліціонерами, мисливцями, рибалками, першопрохідцями агентурних звісток з економічних злочинів, кришувальниками (дахувальниками), спостерігачами, сигнальниками, сигнальними зв`язковими з владою, мисливцями, рибалками, собачниками кінологами, всіх бувших в органах від с. Опришівці, політичних злодіїв тощо.

За обставин розміщення скаржником в заяві про злочин інформації, що носить характер загального незадоволення усіма оточуючими з ким він взаємодіяв під час реалізації свого намагання отримати у приватну власність підприємства земельну ділянку комунальної форми власності у формі гасел її не може бути перевірено у спосіб, що встановлений законом для здійснення кримінального провадження.

Відповідно до інформації від 15/11/2017 року скаржника зазначено в якості директора п/п Сіош.

25/12/1996 року п/п Сіош уклало договір з АТ закритого типу Центр продажу об`єктів незавершеного будівництва, за яким п/п Сіош придбало незавершене будівництвом картоплесховище по вул. Карбишева в м. Івано-Франківськ, на земельній ділянці, яка надається покупцю в довгосторокову оренду.

В п. 7.2 вказаного договору п/п Сіош прийняло на себе зобов`язання ввести в експлуатацію об`єкт на протязі одного року від дати підписання договору.

27/12/1996 року складено акт приймання-передачі, за яким передано об`єкт незавершеного будівництва.

14/10/2008 року присвоєно кадастровий номер земельної ділянки п/п Сіош, площею 1 га.

20/09/1999 року п/п Сіош в особі скаржника звернулось до міського голови із проханням вилучити з користування підприємства частини земельної ділянки площею 0,7 га.

07/09/2017 року скаржник подав прокурору області заяву, в якій вже узагальнено обвинувачував представників влади у належності до кримінальних кланів, а слідчих суддів, які спільно з дільничними ...закрили, заховали злочини..., суддю ОСОБА_17 як такого, який в засіданні вказував, що говорити відповідачу під час розгляду справи.

Таким чином скаржник надає пояснення не щодо дійсних фактичних обставин спору, а висловлює припущення, які не обгрунтовані жодними фактичними обставинами або обвинувачують усіх інших і будь-кого у відсутності співпраці з ним.

Натомість кримінально-процесуальним обов`язком скаржника як особи, що подала заяву про злочин, є зазначення в заяві фактичних обставин, які відповідають диспозиціям статей особливої частини КК України, які можуть бути перевірені за опосередкуванням засобів, передбачених КПК України. Вид засобу і форму встановлення чи перевірки обставин обирає посадова особа органу досудового розслідування самостійно, без будь-якого незаконного впливу на неї заінтересованих осіб.

Так само в п. 2 ст. 95 КПК України вказано, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Отже процесуальним законом передбачено категорію учасників кримінального провадження, яким надано право на надання показань на стадії досудового розслідування.

При цьому перелік свідків визначається слідчим або судом на підставі визначення ними попередньо предмету доказування, а заінтересовані учасники провадження можуть клопотати про їх виклик, а не зобов`язувати посадових осіб викликати і допитувати осіб за власним бажанням.

У свою чергу в п. 4 ст. 95 КПК України зазначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже законом однозначно встановлено заборону суду обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином слідчий самостійно визначає перелік слідчих дій, які необхідні у відповідному кримінальному провадженні. Учасники кримінального провадження можуть звертатися до слідчого із клопотаннями щодо реалізації їх прав, однак не можуть розраховувати на обов`язковість виконання слідчим їх вказівок.

Також учасник кримінального провадження, що клопоче про виклик і допит осіб в якості свідків, зобов`язаний повідомити інформацію, що ідентифікує відповідну фізичну особу з поміж інших фізичних осіб, а саме: прізвище, ім`я, ім`я по-батькові, адресу місця знаходження, інформацію, яку відповідний свідок може повідомити і, яке значення вона має щодо предмета кримінального провадження.

Крім цього скаржником не доведено обґрунтованості клопотання в частині зобов`язання слідчого викликати і допитувати осіб за власним, нічим не вмотивованим бажанням, без зазначення фактичних обставин, очевидцями яких відповідні особи були і які безпосередньо стосуються предмету доказування в кримінальному провадженні. Окрему частину осіб, яких скаржник вказав в якості таких, що підлягають допиту в якості свідків ним взагалі не визначено, а вказано описовим способом на основі самої лише припущення про їх роботу в органі місцевого самоврядування.

24/04/2001 року п/п Сіош уклало договір з міською радою, якою йому збільшили строк тимчасового користування земельною ділянкою до трьох років для завершення незавершеного будівництва.

Таким чином орган місцевого самоврядування здійснив дії, якими сприяв п/п Сіош у встановленні додаткового строку для виконання, прийнятих на себе обов`язків та, які ним не було виконано, відповідно до прийнятого на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу незавершеного будівництва.

21/12/1999 року Івано-Франківська міська рада ухвалила рішення, яким припинила право користування земельною ділянкою, площею 0,7 га, що перебувала в користуванні п/п Сіош за згодою і передано земельну ділянку до земель запасу. В тимчасовому користуванні залишено земельну ділянку площею 0,3 га.

08/12/2017 року скаржник надав прокурору показання про те, що підпис на заяві про відмову від частини земельної ділянки дійсно належить скаржникові, але він перебуває сам із собою в суперечності, оскільки не визнає зміст заяви, яку сам же і підписав. У зв`язку із зазначеним скаржник вважав, що вказана ситуація описує злочин працівників Івано-Франківського земельного відділу.

Терміном злочин скаржник позначає свою незгоду із будь-якими діями, будь-яких осіб, які не виконують його прохань.

Отже скаржник не погоджується не тільки з діями третіх осіб, а в тому числі перебуває в суперечності зі своїми діями, оскільки заява від 20/09/1999 року, про відмову від частини земельної ділянки, є одностороннім документом, складена виключно скаржником і здійснена самостійно.

В судовому засіданні скаржник не надав жодного пояснення такої своєї поведінки, оскільки вона не свідчить на його користь. Отже скаржник свідомий і критичний у ставленні до інформації і подій, які не можуть бути використані ним на обгрунтування своєї позиції.

26/11/2003 року скаржник надіслав до Архітектури м. Івано-Франківськ в якості директора п/п Сіош скаргу, в якій вказав на те, що ДП Аверс-юг заборонило проїзд ТОВ Віго, що орендує приміщення у п/п Сіош.

22/03/2004 року скаржникові як директору п/п Сіош Івано-Франківське міське управління земельних ресурсів надіслало повідомлення, відповідно до якого, проїзд через земельну ділянку ДП Аверс до приміщення п/п Сіош не передбачений генпланом забудови плодовоовочевої бази, а передбачений з іншої сторони, відповідно до розподілу користування територією з врахуванням проїздів загального користування.

Таким чином скаржник раніше ініціював спори з приводу користування майном ДП Аверс всупереч встановленого порядку визначення способу користування проїздами, оскільки ним виправдовувалось порушення встановленого порядку користування проїздами, від імені ТОВ Віго.

При цьому на час зазначених подій положеннями ст. 96 ЗК України на користувачів земельних ділянок покладався обов`язок дотримуватися правил добросусідства.

Отже саме до обов`язків п/п Сіош і ТОВ Віго належало дотримання прав ДП Аверс і утримання від їх порушення.

Таким чином скаржник виправдовував порушення прав третіх осіб, що здійснюється на його користь. Одночасно із цим скаржник висловлює нетерпимість до наявності у третіх осіб інших поглядів щодо реалізації їх прав чи компетенцій.

23/06/2018 року Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради повідомив слідчого про свої претензії до скаржника з приводу користування спірною земельною ділянкою без оплати за відповідне користування і про розгляд спору судовими інституціями.

Можливість висловлювати претензії і реалізовувати свої права передбачено положеннями Конституції України. Однак в заяві і скарзі скаржника претензії органу місцевого самоврядування до п/п Сіош щодо упорядкування земельних відносин за спірною земельною ділянкою скаржником названо злочином.

23/08/2018 року рішенням Господарського суду Івано-Франківської області вирішено спір за позовом Івано-Франківської міської ради до п/п Сіош.

21/12/2017 року Філія АТ Прикарпаттяобленерго повідомило про те, що не обслуговує ТП-390.

25/01/2018 року патрульної службою надано записи з нагрудних камер поліцейських на вимогу прокурора.

Відповідно до листа Філії АТ Прикарпаттяобленерго від 26/03/2018 року 27/12/2017 року у зв`язку із аварійним пошкодженням кабелю в с. Микитинці для виявлення пошкоджень було розшукано місце пошкодження на ТП-390, земельні роботи не проводились.

У вказаному листі Філії АТ Прикарпаттяобленерго висловлено незадоволення несамостійністю органу досудового розслідування в цьому спорі і з підстав, що передбачені законом вказано на необхідність дотримання законності при зверненні за інформацією.

Отже не тільки орган місцевого самоврядування, але і АТ Прикарпаттяобленерго вже вказувало органу досудового слідства на припинення порушення їх прав у спорі із скаржником.

Крім цього 19/07/2018 року Фонд державного майна України повідомив слідчого про те, що він не займається продажем земельних ділянок в процесі приватизації, не має повноважень щодо обліку земельних ділянок і не володіє інформацією стосовно спірної земельної ділянки, яка вказана скаржником.

Отже вчинення слідчим дій в інтересах скаржника щодо вирішення його вимог і претензій земельного характеру потягло за собою відповідні негативні наслідки для органу досудового розслідування, про що зазначено також і у відповідному листі.

18/07/2018 року було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , що не призвело до встановлення жодної обставини, яка була б важлива для предмету досудового розгляду за вказаним кримінальним провадженням.

В судовому засіданні скаржник висловився про незадоволення результатами допиту і висловив чергове припущення про необхідність повторного допиту зазначеної особи.

29/09/2018 року зазначене кримінальне провадження було закрито слідчим.

18/10/2018 року прокурором ОСОБА_18 скасовано відповідну постанову слідчого, 18/10/2018 року прокурор склав вимогу на ім`я керівника поліції щодо тяганини на досудовому розслідуванні.

31/10/2018 року слідчим суддею відмовлено у наданні тимчасового доступу до речей і документів стосовно клопотання слідчого про обставини викопування кабелю.

Станом на 24/10/2018 року відповідно до витягу з ЄРДР дане кримінальне провадження здійснюється на підставі заяви скаржника щодо не реєстрації права власності на земельну ділянку.

Однак відповідно до положень Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ЦК України, ЗК України реєстрація речових прав є цивільно-правовим інститутом, спори щодо визнання чи заперечення цивільних прав вирішуються в порядку розгляду спорів, що передбачені в ЦПК України, ГПК України, КАС України.

Отже можливість вирішення цивільно-правових спорів в порядку розслідування злочинів не була гарантована скаржникові ще на час його звернення із відповідною заявою у формі повідомлення про злочин. Неправомірна реєстрація вказаної заяви не призвела до досягнення жодних правових наслідків. Слідчі дії використовувались скаржником для покарання осіб, що не сприяли йому отриманні землі у власність, недопущенні можливості для РЕМ розмістити частину кабелю на стовпах.

Постановою ВАС України від 21/12/2011 року вирішено спір п/п Сіош з ДПІ.

12/11/2018 року сформовано витяг з ЄРДР в даному кримінальному провадженні розглядається питання щодо незаконних дій АТ Прикарпаттяобленерго на території п/п Сіош.

12/11/2018 року постановлено ухвалу про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів АТ Прикарпаттяобленерго.

В судовому засіданні скаржник надав перед судом пояснення про те, що вказаною ухвалою зобов`язано слідчого здійснити дії.

Натомість зазначеною ухвалою надано дозвіл на отримання документів щодо спору скаржника з АТ Прикарпаттяобленерго з приводу обслуговування електромережі.

31/03/2000 року укладено договір на користування електричною енергією між АТ Прикарпаттяобленерго та п/п Сіош в особі скаржника.

Отже і в цьому випадку перед судом скаржником надано пояснення, що не відповідають дійсності як і у випадку з наданням ним показань про те, що на відеозаписі зафіксовано обставини, що свідчать про вчинення злочину.

Після огляду відеозапису, наданого скаржником у нього було запитано, чому на відеозаписі відсутні події, які б свідчили про вчинення злочинів, на що він вчергове змінив свої пояснення та надав нові пояснення про те, що він сам і пояснював, що вони там відсутні, а оглянути відеофайли необхідно для того щоб встановити відсутність на записах подій, про які він говорив.

Таким чином заздалегідь було відомо, що не можливо встановити те чого немає. Однак на обгрунтування клопотання скаржник попередньо повідомляв суд про те, що на відеозаписі зафіксовано події, про які в наступному заявив, що їх там не зафіксовано.

На відеозаписі зафіксовано самого ж скаржника, який повідомляє інформацію, яку він зазначив в судовому засіданні.

Отже метою скаржника було не встановлення обставин, що відносяться до предмету кримінального провадження, а затягування судового розгляду, а з ним і кримінального провадження.

Крім цього в п. 4.5. вказаного договору зазначено, що позивач зобов`язаний забезпечити безперешкодний доступ в будь-який час доби працівників електропостачальної організації до систем та приладів обліку, приладів контролю потужності і якості та інші обов`язки споживача.

Таким чином між АТ Прикарпаттяобленерго та п/п Сіош існують договірні відносини, в яких скаржником не виконано обов`язку про надання доступу до мережі.

31/03/2000 року електропостачальна організація та п/п Сіош склали акт розмежування балансової належності, відповідно до якого п/п Сіошнесе відповідальність за ТП-390, кабель ЛЕП від РП-6 до ТП-390.

27/10/1997 року та 28/10/1997 року складено положення про оперативне обслуговування електроустановок, відповідно до якого передбачено розподіл функцій при ліквідації аварій, здійснення обслуговування і розмежування відповідальності ТП-390.

23/10/1997 року складено акт розмежування балансової належності електромереж і експлуатаційної відповідальності сторін, в якому передбачено відповідальність за стан і обслуговування ТП-390, її мереж і установок.

08/10/1987 року складено акт на приховані роботи, в якому встановлено факт прокладання двох ліній в траншеї на глибині 80 см., муфт на кабелях немає.

Відповідно до положень ГК України утримання на балансі господарського утворення будь-якого майна не свідчить про закріплення за балансоутримувачем титулу власника відповідного майна. Баланс господарського утворення є бухгалтерською категорією, що використовується для бухгалтерського обліку, а не для встановлення титулу власника. Право власності на річ підтверджується правовстановлюючим документом, яким опосередковано передання відповідного права від одного учасника цивільних відносин до іншого учасника, в якому однозначно вказано на передання речових прав, а з ними і титулу власника.

В скарзі, в поясненнях скаржника, в конфлікті скаржника із представником РЕМ на відофайлах вказано на наявність між скаржником і РЕМ цивільно-правового спору, в якому скаржник вважає п/п Сіош власником кабелю і ТП-390, а представник РЕМ заперечує відповідну обставини.

Однак вказані обставини складають собою цивільно-правовий спір, оскільки заперечення, не визнання, порушення речових прав учасниками цивільно-правових відносин не підлягає вирішенню у порядку розслідування злочинів.

Отже спір АТ Прикарпаттяобленерго з п/п Сіош в особі скаржника полягає в намірі АТ Прикарпаттяобленерго отримати доступ для усунення аварії, яку п/п Сіош не усунув в супереч його обов`язку. У свою чергу п/п Сіош в особі скаржника не задовольняє виїзд ремонтної групи для усунення аварії, без попереднього повідомлення скаржника і припущення скаржника про те, що у разі викопування кабелю, який підходить до ТП-390 і розміщення його на стовпах п/п Сіош буде позбавлено можливості довести правомірність утримання спірної земельної ділянки.

Отже скаржник звернувся до органу досудового розслідування з заявою, в якій описано його претензії цивільно-правового характеру, інформації про події, які б відповідали диспозиціям статей КК України в заяві про злочин не вказано. Тому національним кримінальним процесуальним законодавством скаржнику не гарантовано право на провадження його спору цивільно-правового характеру в порядку, що передбачений законом для проведення розслідувань за положеннями кримінального процесуального закону.

В судовому засіданні було встановлено, що скаржником подається недостовірна інформація про вчинення щодо нього злочину, яка не підтверджена фактичними обставинами.

Так в заяві і скарзі скаржник вказував на вимагання у нього як він зазначив взяток, але ним не вказано коли, хто, де, за яких обставин, з яких підстав, за вчинення яких дій, за утримання від яких дій в його користь, в користь третіх осіб висував йому вимоги про передання неправомірної винагороди, послуг, робіт, речей.

Таким чином у органу досудового розслідування відсутня будь-яка об`єктивна можливість перевірити ті обставини, які скаржником не описано, на виконання його обов`язку - особи, яка звернулась із заявою про вчинення злочину.

Так само не підлягає перевірці в порядку кримінального провадження не сприяння невизначеного кола посадових осіб у невизначені дати в минулому передати у власність підприємства земельну ділянку.

Не підлягають встановленню і перевірці в порядку здійснення кримінальних проваджень повідомлення скаржника про незадоволення ним тією частиною суспільства, що не сприяла йому у придбанні у власність земельної ділянки, в такий спосіб не забезпечується бажання скаржника карати людей, як він про це заявив в судовому засіданні. В порядку для розслідування злочинів не може бути забезпечено створення скаржником умов для залякування працівників та посадових осіб АТ Прикарпаттяобленерго щодо упередження перенесення ними силового кабелю на стовби і вирішення у такий спосіб претензій скаржника на земельну ділянку, з приводу придбання у власність якої скаржник і подав заяву про вчинення злочину.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже сторонам було забезпечено можливість у змагальному між ними порядку довести перед судом обгрунтування своїх правових позицій і критику правових позицій інших учасників.

Крім цього необхідно підкреслити, що саме скаржник раніше подав заяву про відмову від частини земельної ділянки, в наступному підтвердив підписання відповідного документу про відмову, а потім відмовився від визнання змісту документу, який сам же і створив.

Однак вказані обставини не підлягають перевірці в порядку для здійснення кримінального провадження.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Проніна проти України, ухвалюючи рішення суд не пов`язаний обов`язком надавати детальну відповідь на кожний аргумент.

Усі зазначені в ухвалі аргументи підтверджують інші обставини, що вказані скаржником в його заяві та скарзі на постанову про закриття кримінального провадження.

Як на стадії досудового розслідування так і в судовому засіданні скаржник постійно змінював і уточнював свої ж попередні пояснення. В судовому засіданні скаржник постійно перебивав прокурора, неодноразово повторював перед судом одну і ту ж саму інформацію, не реагував на зауваження. Процесуальна діяльність скаржника в судовому засіданні була спрямована виключно на затягування судового розгляду. При цьому він не надавав перед судом обгрунтування своїх клопотань про перегляд відеофайлів, а повідомляв лише, що суд може їх оглянути у разі бажання суду.

Однак скаржникові в судовому засіданні неодноразово було роз`яснено, що відповідно до положень ст. ст. 7, 22 КПК України саме до його обов`язків належить доводити обгрунтованість своїх прохань, звернутих до суду. Скаржникові було роз`яснено зміст кожної стадії судового розгляду порядок, спосіб і суть процесуальних прав, які реалізуються сторонами на кожній стадії судового розгляду. При цьому в судовому засіданні скаржник надав пояснення, що поза межами залу судових засідань користується правовою допомогою адвоката, але в судове засіданні прибув без відповідного адвоката.

Затягування судового розгляду скаржником у формі подання одних і тих же пояснень, надання інформації про події, яка не відповідає змісту відповідних подій, висловлення своїх думок у формі гасел та повідомленнях абстрактного змісту вказує, що скаржником свідомо вчинялись дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, які здійснювались з метою затягування судового розгляду.

Так, відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

У свою чергу у справі Європейського суду з прав людини "Preda and Dardari v. Italy" (1999) Суд вказав, що метою конвенції також є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Отже скаржникові не гарантовано право на досягнення результатів, які він перед собою ставить щодо покарання осіб, які йому не сприяли в отриманні у власність п/п Сіош спірної земельної ділянки у спосіб здійснення кримінальних проваджень.

Європейський суд з прав людини вказує, що елементом, передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).

Отже суд не є засобом для зловживання правами будь-яким учасником кримінального провадження, не толерує зловживання процесуальними правами та не сприяє цьому.

Компетенція слідчого судді суду поширюється на кримінально процесуальні спори учасників кримінального провадження щодо порушення їх прав або охоронюваних законом інтересів. Оскільки порушення слідчим і прокурором прав скаржника в судовому засіданні не встановлено, відповідно відсутні будь-які правові підстави для застосування забезпеченого законом примусу для скасування постанови про закриття кримінального провадження, яка відповідає вимогам, що ставляться законом до такого виду постанов.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В:
в задоволенні скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0003803 від 13/09/2017 року відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 діб.

Слідчий суддя ОСОБА_1