Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/887/18
Провадження № 1-кп/480/93/19
ВИРОК
Іменем України

12 лютого 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в м.Миколаєві кримінальне провадження № 0002085, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Черняхівське Іванівського району Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо освітою, раніше судимого Київським районним судом м.Одеси, вирок від 03.10.2013 року за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу на посаді водія-електрика відділення зв`язку військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

27.03.2015 року громадянин України ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) від 31.03.2015 року № 74 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону вказаної військової частини.

28.04.2015 року солдат ОСОБА_5 вибув для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та наказом командира даної військової частини від 28.04.2015 року №97 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія - електрика відділення зв`язка у радіостанції взводу зв`язку вказаної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 09.01.2018 року № 6-РС солдата ОСОБА_5 звільнено з лав Збройних Сил України в запас.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п.п.1,3 ч.З ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст.9,11,14,16,37,40,216,221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

01.05.2015 року о 19 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду крім воєнного стану самовільно залишив табірний збір військової частини НОМЕР_1 на території 235 міжвидового центру підготовки частин та підрозділів ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

09.01.2018 року о 09 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_5 добровільно з`явився до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) чим повідомив про себе, як про військовослужбовця, та того ж дня приступив до виконання своїх службових обов`язків.

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України самовільне залишення військової служби військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам. Щиро розкаюється у скоєному, просить не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням у сукупності досліджені докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого злочину знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду. Характер дій, встановлених судом, свідчать про умисний характер дій ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, визнав свою вину.

При призначенні покарання суд також враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_5 , як обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України та відсутність обтяжуючих обставин.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
З огляду на викладене, враховуючи обставини які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, а також те, що обвинувачений вчинив новий злочин в період іспитового строку, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання у виді позбавлення волі, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимий, на шлях виправлення не став, в період іспитового строку скоїв новий тяжкий злочин, а тому йому слід призначити покарання в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі, при цьому відповідно до ст. 71 КК України частково приєднавши частину невідбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2013 року .

Цивільний позов, процесуальні витрати, речові докази по справі відсутні.
До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2013 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили, обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Взяти ОСОБА_5 під варту в залі суду негайно.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з 12 лютого 2019 року.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

12.02.2019