Провадження №11-кп/801/360/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограду Дніпропетровської області, до засудження проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянину України,

по даній справі засуджений 23.11.1999 року Дніпропетровським обласним судом за п.п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. ст. 42, 43 Кримінального кодексу України до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 25.05.2000 року вирок щодо ОСОБА_6 змінено, на підставі ст. 42 Кримінального кодексу України постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п. п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 Кримінального кодексу України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна

за участю сторін провадження:
прокурора : ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_8
в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовлено.

Непогоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2018 року та постановити нову, якою задоволити клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Вимоги мотивовані тим, що суд не врахував, що право на перегляд довічного покарання особа має незалежно від закріплення механізму його реалізації в законах України. Звертає увагу суду на найвищу юридичну силу Конституції України, а також на пріорітет норм міжнародного права в Україні згідно з положенням ст. 9 Конституції України.
Крім того, згідно зі ст.27 «Віденської конвенції про право міжнародних договорів» Україна не може використовувати внутрішнє (національне) право для обгрунтування неможливості виконання міжнародного договору. Тобто, національний суд не може відмовити в задоволенні його клопотання, яке грунтується на Конвенції та практиці ЄСПЛ, посилаючись на норми або їх відсутність у законах України.
Вважає, що суд першої інстанції мав задоволити його клопотання, враховуючи пряму дію норм Конституції України та положення ст. 3 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод.
Посилаючись на можливість застосування до ОСОБА_6 процедури помилування, суд першої інстанції не врахував, що в Україні відсутня реальна перспектива перегляду довічного ув`язнення в сенсі вимог ст. 3 Конвенції та існуюча у ч.2 ст. 87 КК України норма про можливість застосування до нього помилування після відбуття 20 років покарання не задовольняє вимоги ст. 3 Конвенції.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, оглянувши матеріали особової справи засудженого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 року, згідно якого він засуджений за п. п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 42, 43 КК України до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 25.05.2000 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 року змінено та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п. п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2018 року зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 17.03.1999 року по 25.05.2000 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 рокунабрав законної сили та звернутий до виконання.

Початок строку покарання рахується з 17.03.1999 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.
Статтею Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.
Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Судом першої інстанції роз`яснено засудженому ОСОБА_6 , що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Враховуючи позиції Європейського Суду з прав людини, викладені у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року суд першої інстанції вірно зазначив, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягає застосуванню з посиланням на Конституцію України, Конвенцію, Рішення ЄСПЛ є безпідставними.
Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судове рішення відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно оригіналу: Суддя: