Дата документу 25.03.2019 Справа № 317/3238/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/735/19
Єдиний унікальний № 317/3238/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 115 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000878 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Димитров Донецької області, громадянки України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, розведеної, інваліда 1 «А» групи, раніше в силу статті 89 КК України не судимої, без реєстрації місця проживання, що тимчасово мешкала за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої на вирок колегії суддів Запорізького районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , вважає, що вирок є занадто суворим. Вона не погоджується з ним та просить взяти до уваги, що вона вину свою визнала повністю, має низку хронічних захворювань: ВІЛ-інфекція останньої стадії; хронічний вірусний гепатит «С», хронічний панкреатит, закритий компресійний перелом хребта, порушення тазових органів, струс головного мозку, в лівій клиновій пазусі велика кіста, є інвалідом 1 групи загального захворювання та потребує постійного догляду та ліків. Просить переглянути вирок стосовно неї.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , також не погоджується з вироком суду з приводу його суворості. Вказує, що судом не було в достатній мірі враховано, що обвинувачена ОСОБА_6 зазналася у скоєнні злочину, щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину, суд першої інстанції не врахував її хворобливий стан, наявність у неї інвалідності першої неробочої групи, ряду важких захворювань: ВІЛ-інфекція останньої стадії; хронічний вірусний гепатит «С», хронічний панкреатит, закритий компресійний перелом хребта, її важко обслуговувати себе у побутових питаннях. Суд першої інстанції не встановив правових підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України. Просить змінити вирок суду та призначити її покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинувачену, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги, потерпілого та прокурора, які просили вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та її призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_6 обраховувати з дня її затримання з 07 липня 2018 року. Залишено ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком, 06 липня 2018 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 знаходилась в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де також знаходився потерпілий ОСОБА_10 . Під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 виникли неприязні відносини, на ґрунті яких у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне позбавлення життя останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_6 під приводом виконання масажу умовила його лягти на підлогу обличчям донизу, після чого, сівши на потерпілого зверху, вказівним та середнім пальцями обох рук натиснула на шию ОСОБА_10 в ділянці сонних артерій, утримуючи таке положення протягом кількох хвилин, після чого ОСОБА_10 втратив свідомість. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_6 взяла футболку потерпілого, яка знаходилась неподалік, скрутила її у вигляді джгута та перекинула через шию ОСОБА_11 спереду, а ззаду перекрутила вільні кінці футболки нахрест і, утримуючи їх силою, затягнула петлю на шиї ОСОБА_11 та тримала її в такому положенні близько 5-10 хвилин, завдавши потерпілому ОСОБА_11 смертельні тілесні ушкодження. Причиною смерті ОСОБА_11 стала механічна асфіксія, що виникла внаслідок стиснення органів шиї тупими предметами.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі обвинуваченою ОСОБА_6 ні захисником ОСОБА_9 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи апелянтів про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 ст. ст. 69, 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ч.1 ст. 69 КК України призначення основного покарання більш м`якого ніж передбачено законом, можливо за наявності кількох обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України судом першої інстанції не встановлено і в апеляційних скаргах не наведено.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано, що остання щиросердно розкаялася у вчиненому, активно сприяла у розкритті злочину, не судима в силу ст. 89 КК України, є інвалідом 1 «А» групи, перебуває під наглядом в КУ «Запорізький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом», має ряд інших хронічних захворювань, а тому суд призначив їй близьке до мінімального покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 ст. ст. 69, 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що вона має низку хронічних захворювань: ВІЛ-інфекція останньої стадії; хронічний вірусний гепатит «С», хронічний панкреатит, закритий компресійний перелом хребта, порушення тазових органів, струс головного мозку, в лівій клиновій пазусі велика кіста, є інвалідом 1 групи загального захворювання та потребує постійного догляду та ліків, оскільки остання, будучи в стані алкогольного сп`яніння, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує її покарання, вчинила особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, в зв`язку з чим наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, сама по собі не може бути підставою для застосування ст. 69 КК України, потерпілий наполягав на суворому покаранні для останньої, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що призначене районним судом реальне покарання у виді 8 років позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок колегії суддів Запорізького районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а обвинуваченою, яка утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: