490/101/19 09.01.2019
н/п 1-кп/490/5/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/101/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2019 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинувачуваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено 01.08.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000367 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Болград, Болградського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, 17.03.2018 року призваного за мобілізацією на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

17.03.2015 року ОСОБА_5 був призваний для проходження військової служби за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , і наказом командира військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 від 28.04.2015 року № 87 зарахований до списків особистого складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія машиніста заправної машини автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів автомобільної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п.п. 1, 3, ч. 3 ст. 24 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з положенням ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початок проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Таким чином, з 17.03.2015 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 до місця проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця особи яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Разом з тим, 13 січня 2016 о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_5 діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

03 грудня 2018 року матрос ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 , чим припинив вчиняти злочин та повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що навесні 2015 року був призваний до військової служби, після чого направлений в зону проведення АТО біля м. Маріуполь, Донецької області. Після повернення, в січні 2016 року самовільно залишив військову частину, і перебував за місцям свого мешкання. Приблизно через два роки від дільничного дізнався, що перебуває у розшуку і добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 . Зазначив, що дуже жалкує про свій вчинок, щиро кається і в подальшому зобов`язується не вчиняти кримінальних правопорушень, а тому просив суд суворо його не карати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_5 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_5 винуватий у його вчиненні, так як він своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, має постійне місце мешкання, характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває та обставини, що пом`якшують його покарання.

Таким чином, при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому суд, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, приходить до висновку, що ОСОБА_5 має бути призначене покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, строком на один рік, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.

Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370-374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1