Дата документу 29.12.2018
Справа № 334/4814/16-к
Провадження № 1-кп/334/498/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, який має середню освіту, неодруженого, не маючому неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
06.07.2006 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Звільнений 08.02.2008 умовно-достроково, не відбутий строк 7 місяців 2 дні;
17.12.2008 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186 КК України, до обмеження волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
09.02.2010 Жовтневим районним судом м. Маріуполь за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;
16.12.2010 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 187 КК України, засуджений до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, згідно ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполь, від 09.02.2010, остаточне покарання - 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 09.12.2014 умовно-достроково, не відбутий термін - 1 рік 4 місяці 16 днів;
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

25.06.2016 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «На вимогу», поблизу будинку №6, по вулиці Бородинській у місті Запоріжжя, підійшов до ОСОБА_7 , та шляхом ривка зірвав у останньої з шиї золотий ланцюжок вагою 3 грами, з золотим хрестиком вагою 1,5 грамів, вартістю 530 гривень за один грам, в результаті чого завдав матеріальні збитки потерпілій на загальну суму 2385 грн.
Крім того, 28.08.2018 р. приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на літній площадці бургер-бару «Соус», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 106, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з літньої площадки вищевказаного бургер-бару, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: три стільці марки «Leknes», чорно кольору, вартістю 416 грн. 67 коп. за одну одиницю, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1250 грн. 01 коп. без врахування ПДВ. Після чого зник з місця скоєння злочину та розпорядився вкраденим майном на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєних злочинах за ч.2 ст. 186 та за ч.2 ст.185 КК України визнав у повному обсязі, та пояснив, що біля зупинки «На вимогу» побачив потерпілу ОСОБА_7 підійшов до неї та зірвав у потерпілої з шиї золотий ланцюжок з хрестиком та побіг з місця злочину. Майно продав, однак після винесення вироку Ленінського районного суду від 11.11.2016 року, який було скасовано, він відшкодував потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду у повному обсязі. Також пояснив, що проходив мимо літньої площадки кафе, де взяв три металеві чорні стільці та поїхав на ринок ОСОБА_9 та продав їх. На даний час він частково відшкодовано матеріальну шкоду за один стілець, цивільний позов ОСОБА_8 на суму 833,34 грн. визнав у повному обсязі. Своїми показами обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах, щиро розкаявся в скоєному.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила, що матеріальна шкода їй повернута обвинуваченим у повному обсязі.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушеннях в судовому засіданні доведена повністю.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та за ч.2 ст185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст.. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_5 злочин за ч. 2 ст. 186 КК України відносяться до тяжкого злочину, злочин за ч.2 ст.185 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, вчинив новий злочин за ч.2 ст..185 КК України, під час розгляду кримінальної справи за ч.2 ст.186 КК України, після скасування апеляційним судом вироку Ленінського районного суду від 11.11.2016 року, яким його було звільнено від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст..75 КК України, під час розгляду справи постійно змінював місце проживання, та був оголошений у розшук, офіційно не працевлаштований, на обліку в психіатричному диспансері не перебуває, однак перебуває на консультативному обліку з 16.05.2018 року в наркологічному диспансері, з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіодів, вживання канабіодів з шкідливими наслідками», вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, в скоєному щиросердно розкаявся, частково відшкодував матеріальну шкоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу ОСОБА_5 , враховуючи особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, визнання вини та щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо виключно в умовах ізоляції його від суспільства та вважає необхідним призначити покарання в межах санкцій відповідного закону про кримінальну відповідальність за якими обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності, та остаточно визначити покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд критично відноситься до посилань прокурора, що ОСОБА_5 здійснив злочин в останній день умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до резолютивної частини Ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 09.12.2014 року, ОСОБА_5 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16.12.2010 року на 1 рік 4 місяці 16 днів. Тому, враховуючи ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09.12.2014 року умовно-достроковий термін закінчився 25.04.2016 року, а злочин ОСОБА_5 вчинив 25.06.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ст..129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, відмовляє в ньому.

Потерпіла ОСОБА_7 заявляла цивільний позов на суму 2 385 грн., в судовому засіданні вона відмовилася від цивільного позову, та пояснила, що ОСОБА_5 відшкодував їй матеріальну шкоду у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_8 заявила цивільний позов та просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 833,34 грн.

Згідно до ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов ОСОБА_8 визнав у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 833,34 грн., яка визнана обвинуваченим.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст..368-371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

за ч.2 ст.185 КК України у вигляді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч. 1 ст..70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обраховувати з моменту фактичного затримання засудженогов порядку виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином 833,34 грн. (вісімсот тридцять три гривні 34 коп.).

Речові докази: СД-диск, який надала потерпіла ОСОБА_8 - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Стілець «Leknes», чорно кольору, який належитьОСОБА_8 та переданий їй на відповідальне зберігання залишити за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1