Ухвала
Іменем України
25 березня 2019 року

м. Київ
справа № 758/11248/18
провадження № 51-1353 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацевлаштованого, мешканця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз: 17 вересня 2015 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільненого з місць позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Постановлено задовольнити позов потерпілого ОСОБА_6 та стягнуто на його користь з ОСОБА_5 5000 грн на відшкодування майнової шкоди та 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.
В порядку, передбаченому статтями 96 -1, 96-2 КК, конфісковано у ОСОБА_5 грошову суму 7 279 грн 33 коп., що відповідає вартості майна, яке він викрав і використав.
В порядку ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 715 грн на відшкодування судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено в порядку ч. 2 ст. 404 КПК та виключено з резолютивної частини вироку суду рішення про застосування положень статей 96-1, 96-2 КК та конфіскації у ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 7272 грн 33 коп., що відповідає вартості майна, яке він викрав і використав. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. В решті вирок залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим в тому, що він 13 травня 2018 року, близько 20 год. 36 хв., перебуваючи в приміщенні кафе «Бутерброд в стакані», розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Воздвиженська, 22, помітив на робочому столі адміністратора монітор «LG 19М37А-В», який належить ТОВ «БІО-ФАРМ АГРОТРЕЙД ЛТД», маючиумисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, від`єднавши від живлення, руками взяв зі столу монітор «LG 19М37А-В», вартість якого складає 974 грн 67 коп. та вийшов з кафе, розпорядившись викраденим, спричинивши ТОВ «БІО-ФАРМ АГРОТРЕЙД ЛТД» матеріальну шкоду на загальну суму 974 грн. 67 коп.

11 червня 2018 року близько 05 год. 31 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні гуртожитку, розташованого за адресою: вул. Нижній Вал, 49 в м. Києві, помітив на кухні загального користування першого поверху на столі мультиварку «Moulinex CE 701132», яка належить ОСОБА_6 , з метою таємного викрадення вказаного чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, ОСОБА_5 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, від`єднав від живлення мультиварку «Moulinex CE 701132», вартість якої на час вчинення злочину становить 2 485 грн, взяв її зі столу та залишив гуртожиток.
Крім того, 29 червня 2018 року, близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні клініки пластичної хірургії ТОВ «Нове Тіло», розташованого за адресою: м. Київ, вулиця Щекавицька, 7/10, помітив на робочому столі залишені без нагляду мобільний телефон «Samsung Galaxy Core Prime G361 H Charcoal Grey» та мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4X 3/32GB», які належать потерпілій ОСОБА_7 , і з метою таємного викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі столу мобільний телефон «Samsung Galaxy Core Prime G361 H Charcoal Grey», вартість якого складає 1 016 грн 33 коп., в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 50 грн., та мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4X 3/32GB», вартість якого складає 2 683 грн 33 коп., в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «лайфселл», вартістю 50 грн, на рахунку якої було 20 грн, після чого залишив приміщення клініки, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3 819 грн 66 коп.
Крім того, 02 липня 2018 року близько 15 год. 44 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні салону «VEAN-TATOO», розташованого за адресою: вул. Верхній Вал, 62 в м. Києві, помітив на робочому столі залишений без нагляду мобільний телефон «Samsung Galaxy J 3» , який належить потерпілій ОСОБА_8 і з метою таємного викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі столу мобільний телефон «Samsung Galaxy J 3», вартістю 3 899 грн, в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «лайфселл», вартістю 25 грн., на рахунку якої було 5 грн., та карта пам`яті об`ємом 32 Гб, вартістю 400 грн, що знаходився в силіконовому чохлі вартістю 199 грн, який заховав під футболку та залишив салон, повторно викравши чуже майно та спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4 528 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині виключення рішення суду першої інстанції про застосування положень статей 96-1, 96-2 КК.

На обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що:
- обвинувачений викравши майно потерпілих перетворив його в грошову суму та використав отримані кошти на власний розсуд, таким чином в судовому засіданні встановлено, що він, отримавши дохід від реалізації викраденого майна потерпілих під час вчинення злочину, використав на власні потреби, що свідчить про відсутність у нього зазначених коштів;
- відповідно до положень ч.2 ст.96-2 КК, якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених в п.1 цієї статті, на момент прийняття рішення судом про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання чи неможливості виділення з набутого злочинним шляхом майна або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості майна;
- в даному випадку предметом спеціальної конфіскації є грошова сума в розмірі викраденого майна потерпілих, що є доходом обвинуваченого від реалізації викраденого майна;
- до обвинуваченого всупереч зазначеного закону безпідставно не застосовано спеціальну конфіскацію у виді стягнення грошової суми, яка відповідає вартості викраденого майна в потерпілих.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони, на думку Суду є необґрунтованими з таких підстав.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції в порядку, передбаченому статтями 96 -1, 96-2 КК прийняв рішення про спеціальну конфіскацію у ОСОБА_5 грошової суми - 7 279 грн 33 коп., що відповідає вартості майна, яке він викрав і використав.
Крім того, суд задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 та стягнув на його користь з ОСОБА_5 5 000 грн на відшкодування майнової шкоди та 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість вироку за апеляційною скаргою обвинуваченого, який вирок щодо застосування положень статей 96-1, 96-2 КК не оскаржував, та керуючись ч. 2 ст. 404 КПК дійшов висновку про зміну резолютивної частини вироку в цій частині.
При цьому в ухвалі апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції застосував до обвинуваченого спеціальну конфіскацію та стягнув в дохід держави грошову суму, що відповідає вартості майна, яке було предметом злочину. Виключно та обставина, що санкцією ч. 2 ст. 185 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі, не може бути підставою для застосування спеціальної конфіскації.
Суд апеляційної інстанції в ухвалі також звернув увагу на порушення судом першої інстанції положень ч. 5 ст. 96-2 КК, відповідно до якої спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.
Саме з урахуванням зазначених обставин апеляційний суд прийняв обґрунтоване рішення про зміну вироку в частині застосування положень статей 96-1, 96-2 КК, яке по суті є правильним, з яким погоджується колегія суддів.
На думку Суду, доводи скарги про те, що до обвинуваченого всупереч вимог ч. 2 ст. 96-2 КК безпідставно не застосовано спеціальну конфіскацію у виді стягнення грошової суми, яка відповідає вартості викраденого майна в потерпілих, є необґрунтованими і спростовуються зазначеними в ухвалі висновками апеляційного суду.

Водночас Суд звертає увагу на те, що помилкове посилання в ухвалі апеляційного суду на положення п.3 ст.96-2 КК, а не ч.5 цієї статті, в цілому не спростовує правильність висновків апеляційного суду в цій частині.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3