Справа № 308/3116/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , його адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000005 від 15.01.2019 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204 та ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області радник юстиції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000005 від 15.01.2019 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204 та ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання мотивовано тим, прокуратурою Закарпатської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000005 від 15.01.2019 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204 та ч. 2 ст. 364 КК України.

Прокурор вказує, на те, що як встановлено під час досудового розслідування, службова особа ОСОБА_6 , у період з листопада 2018 року, підтримував тісний зв`язок з громадянином ОСОБА_7 та при розмовах з останнім, надавав такому інформацію про розміщення прикордонних нарядів, а саме час, дату та місце їх дислокації між прикордонними знаками, інформував про наявність на кордоні нарядів прикордонної поліції Румунії, відправляв прикордонні наряди для перевірки інформації про наявність на кордоні працівників прикордонної служби межуючих держав. Тобто, своїми діями, використовуючи службове становище, останній створював умови для безперешкодної доставки ОСОБА_7 та його поплічниками до кордону тютюнових виробів для їх подальшого переміщення на територію Румунії.

В ході слідства вказану службову особу ОСОБА_6 встановлено як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з персоналу, відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому, у період листопада 2018 року останній виконував обов`язки начальника відділу.

Прокурор зазначає, що у подальшому, постановою прокурора від 14 січня 2019 року, з матеріалів кримінального провадження №0000694 виділено документи, які стосуються вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, та приєднано такі до матеріалів кримінального провадження №0000005 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 204 КК України.

Також, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , під час вчинення вищевказаних злочинних дій та для їх вчинення, використовував мобільний телефон з карткою мобільного оператора ПрАТ «КиївСтар» № НОМЕР_1 , яким користується і надалі. При цьому, останній використовував також номер мобільного телефону оператора ПрАТ «КиївСтар» № НОМЕР_2 , який належить співмешканці останнього ОСОБА_8 .

В клопотанні вказано, що 16 січня 2019 року прокурором у даному кримінальному провадженні надано доручення начальнику оперативно-розшукового відділу (з м. д. н. п. Тячів) ОРУ Зх РУ ДПС України, на проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, спрямованих на встановлення додаткової інформації, службових осіб відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , що можуть бути причетними до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним переправленням через державний кордон України тютюнових виробів та інших підакцизних товарів.

Згідно отриманої інформації, ОСОБА_4 , і надалі, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби, з метою отримання неправомірної вигоди, порадами, вказівками та іншими заходами, створює умови для незаконного переміщення через кордон України до Румунії, тютюнових виробів громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Останній організовує незаконне переміщення тютюнових виробів з України в Румунію, з метою їх збуту в межах ділянки відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ІНФОРМАЦІЯ_4 , здійснюючи свою діяльність разом з іншими встановленими особами.

Вказаними особами, згідно отриманої інформації, являються: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_1 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканець АДРЕСА_2 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканець АДРЕСА_3 .

Прокурор зазначає, що 28.03.2019 в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 21.03.2019 по місцю проживання ОСОБА_4 у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_4 , відшукано та вилучено мобільний телефон марки HUAWEI smart+, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 із сім-карткою НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , та мобільний телефон марки SONYE2312 IMEI63062, із сім-карткою НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Так, як зазначає прокурор, вказане майно (мобільні телефони та сім-картки) тимчасово вилучене, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України були використані ОСОБА_4 як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, так як останній за їх допомогою контактував з особами (мешканцями Рахівського району), що займались організацією незаконного переміщення тютюнових виробів з України в Румунію, а тому є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

В клопотанні вказано, що тимчасово вилучене майно, саме по собі та в сукупності з іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а саме для з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як тимчасово вилучення майна та його арешт.

Абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України встановлено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення , збереження речових доказів.

Відповідно до ч 3. ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Прокурор вказує на те, що на даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети (мобільні телефони та сім-картки) є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

А тому прокурор вказує, що накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у тому числі як речових доказів.

Окрім того в клопотанні зазначено, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме та уникнення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності.

Прокурор вказує, що з огляду на викладене, виникла необхідність у зверненні до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення. А тому керуючись ст.ст. 36, 131-132, 167-168, 170-173 КПК України, просить слідчого суддю: накласти арешт на майно тимчасово вилучене під час обшуку 28.03.2019 у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме мобільний телефон марки HUAWEI smart+, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 із сім-карткою НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , та мобільний телефон марки SONYE2312 IMEI63062, із сім-карткою НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав та просить його задовольнити.

В судове засідання зявився ОСОБА_4 , та його захисник, які пояснили, що ОСОБА_4 не є власником вилученого майна, а таке на підставі договорів кредиту належить ОСОБА_8 .. Клопотали про передачу вилученого майна на відповідальне зберігання власнику.

Власник майна ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, згідно протоколу обшуку, від 28.03.2019 року, під час проведення санкціонованого обшуку у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_4 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки HUAWEI smart+, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 із сім-карткою НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , та мобільний телефон марки SONYE2312 IMEI63062, із сім-карткою НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Вказаний мобільний телефон марки HUAWEI smart+, IMEI68186, НОМЕР_4 із сім-карткою НОМЕР_2 та мобільний телефон марки SONYE2312 IMEI63062, із сім-карткою НОМЕР_1 визнано постановою прокурора від 29.03.2019 року речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що виявлені та вилучені речі могли зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, на вказані номера мобільних операторів вказується безпосередньо в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою.

Посилання ОСОБА_4 та його захисники, на те, що власником вилученого майна є виключно ОСОБА_8 та таке перешкоджає підприємницькій діяльності останньої, не підтверджено в судовому засіданні жодними доказами.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Прокурором в клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Крім того, вирішення питання під час досудового розслідування щодо зберігання або ж передачі на відповідальне зберігання речових доказів у виді вилучених телефонів на які накладено арешт, регламентоване ст.100 КПК України, а також Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, та не є предметом розгляду даного клопотання та відноситься до компетенції сторони обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000005 від 15.01.2019 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204 та ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт на виявлене та вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 28.03.2019 року майно, мобільний телефон марки HUAWEI smart+, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 із сім-карткою НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , та мобільний телефон марки SONYE2312 IMEI63062, із сім-карткою НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1