ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/6646/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/424/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 ч КК України
УХВАЛА
Іменем України

01 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.05.2018р. відносно ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Першоавгустівське Курської області Російської Федерації, громадянка України, з вищою освітою, заміжня, пенсіонерка, раніше не судима, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч.1 ст.286 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500(вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1(один) рік.
Звільнено від відбування призначеного вироком покарання, як основного так і додаткового на підставі п.«ґ» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов та вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно вироку, ОСОБА_10 , 03.08.2017р. о 20год. 45хв., керувала технічно справним автомобілем «Деу Ланос», р.н. НОМЕР_1 , та рухалась по вул. Полтавський Шлях зі сторони вул. Кондаурова в напрямку вул. Дмитріївської у м. Харкові, зі швидкістю 60км/год.
Під час руху по вказаній вулиці, в районі буд.№67, ОСОБА_10 грубо порушила вимоги п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

п. 18.4 - «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека», і допустила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно руху її автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 953- А/17 від 31.08.2017р. отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому верхнього суглобового відростку 1-го крижового хребця справа.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_10 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП, виразилося в тому, що вона, керуючи транспортним засобом, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу проігнорувала те, що ліворуч від неї прямував попереду в попутному напрямку автомобіль, який почав знижувати швидкість свого руху перед зазначеним вище пішохідним переходом, та не прийняла необхідних заходів для того, щоб забезпечити безпеку при проїзді пішохідного переходу, тобто не зупинила керований нею автомобіль, щоб надати дорогу пішоходу, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, і допустила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , в результаті чого потерпіла отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити, відмовивши потерпілій у задоволенні матеріальної та моральної шкоди оскільки вважає, що за неї повинна нести цивільну відповідальність страхова компанія.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони захисту, які підтримали апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію решти учасників, які вважали вирок правомірним, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З тексту вироку від 11.05.2018р. (т.1 а.с.94-96) випливає, що цивільні позови були заявлені потерпілою до обвинуваченої.
Колегія суддів приходить до висновку, що цивільні позови подані з дотриманням вимог ч.1 ст.128 КПК України тобто до початку судового розгляду, який здійснюється у порядку регламентованому главою 28 КПК України.
Розглядаючи позови, суд першої інстанції зазначив, що керувався при цьому ст.ст.23, 1167, 1166, 1187 ЦК України.
Так, зі ст.1167 ЦК України випливає, що моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала за загальними умовами відшкодування моральної шкоди.
Разом з цим ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Крім того, районний суд правильно визначив відповідача, що узгоджується з рекомендаціями наведеними в п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

З приводу доводів захисника на необхідність притягнення страхової компанії в якості відповідача, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Так, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. А об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є, відповідно до ст.5 того ж Закону, майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу тому витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Правильність вищенаведеного підтверджується правовим висновком наведеним Верховним Судом України у справі №6-1343цс15 від 24.02.2016р.

Крім того, доводи захисника спростовує і правовий висновок Верховного Суду України наведений у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016р. відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Наведений правовий висновок випливає зі змісту ст.ст.3, 5, 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив питання пов`язані з заявленими цивільними позовами, а тому апеляція з цих підстав задоволенню не підлягає.
Керуючись п.5 ч.1 ст.284, ст.ст.405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.05.2018р. відносно ОСОБА_10 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді