Ухвала

24 січня 2019 року

м. Київ
справа № 750/7084/17

провадження № 51-10500 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року щодо неї,
встановив:
У касаційній скарзі засуджена, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо неї, звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга, зокрема, повинна містити найменування суду касаційної інстанції та обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте засуджена подала касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким відповідно внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак засуджена неправильно зазначила найменування суду касаційної інстанції, до якого вона подала касаційну скаргу.

Крім того, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Тому засуджена має навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст.414 КПК ). Цей перелік є вичерпним.
Проте у касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 на обґрунтування твердження про її невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК), надаючи власну оцінку доказам, указує на неповноту й однобічність судового розгляду, по суті заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, що згідно з вимогами ст. 438 КПК не є підставами для зміни або скасування судового рішення судом касаційної інстанції. Також скаржниця не зазначає, з яких підстав, передбачених ст. 284 КПК, провадження щодо неї підлягає закриттю.

Разом із цим ОСОБА_4 наголошує на тому, що суд першої інстанції повинен був зазначити складові суб`єктивної та об`єктивної частин злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КПК, хоча, як убачається з судових рішень, її було засуджено за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК.
Крім того, за змістом скарги ОСОБА_4 , заперечуючи свою винуватість, водночас фактично припускає, що судами першої та апеляційної інстанцій доведена її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК, оскільки посилається на норми ст. 50 КК та ст. 414 КПК.
Також попри те, що оспорюваний вирок був переглянутий в апеляційному порядку, у скарзі констатовано лише недодержання ст. 419 КПК і не зазначено таких порушень норм права, які, на думку засудженої, перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також не зазначено, яких саме конкретних доводів її апеляційної скарги не було розглянуто, й не надано на них вичерпної відповіді.

Оскільки касаційна скарга засудженої не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року щодо неї залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3