Справа №295/4163/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.03.2019 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

скаржника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі скаргу ОСОБА_4 на утримання під вартою особи без належної правової підстави в порядку ст. 206 КПК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з даною скаргою, в якій просить негайно звільнити його з Державної установи виконання покарань №8.

При цьому посилається на те, що вироком Сімферопольського районного суду АР Крим йому було призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, станом на 12.03.2019 року скаржник був позбавлений волі на протязі 7 років та 6 місяців з дати затримання 12.09.2011 року. При зарахуванні строку попереднього ув"язнення відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк утримання становить 15 років (з розрахунку 1 день тримання під вартою до набуття вироком законної сили - за 2 дні позбавлення волі). 12.03.2019 року збігає максимально можливий строк тримання ОСОБА_4 під вартою з метою виконання вироку суду (враховуючи неможливість призначення більшого покарання, ніж визначено у вироку від 09.12.2013 року) та фактично, незважаючи на оскарження вироку, станом на 12.03.2019 року ОСОБА_4 , перебуваючи у попередньому ув`язненні, відбув строк, що дорівнює строку покарання, призначеного йому вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013 року.

ОСОБА_4 вважає, що після 12.03.2019 року, з урахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 25.12.2015), ОСОБА_4 перебуває в місцях позбавлення волі без належної правової підстави, понад строк, передбачений вироком щодо нього, а також понад строк, що є максимально можливим згідно Кримінального кодексу України та має бути негайно звільнений з Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8".

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав скаргу та просив задовольнити з підстав викладених в скарзі.

Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення скарги, зазначив, що ОСОБА_4 утримується на підставі вироку суду, який не скасовано.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали долучені до скарги, матеріали особової справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебувала аналогічна скарга подана захисником ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 з вимогою про звільнення особи з з під варти, оскільки остання утримується без законної на те підстави.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду від 18.03.2019 року скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Подаючи аналогічну скаргу заявник намагається домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Оскільки чинним законодавством не передбачено повторного звернення до суду з скаргою для вирішення питання, яке уже було вирішено судом, слідчий суддя приходить до висновку про те, що скарга не підлягає до задоволення.

Крім того, положеннями ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У відповідності до вимог ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Слідчим суддею встановлено, що вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 09 грудня 2013 року ОСОБА_4 було призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі та згідно до якого міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишена без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01.11.2018 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 задоволено, та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2017 року у справі за № 752/10851/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013 року скасовано та справу направлено на новий розгляд, який наразі триває.

Що вказує на ту обставину, що ОСОБА_4 утримується під вартою на підставі вироку Сімферопольського районного суду АР Крим від 09 грудня 2013 року.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року частину 5 статті 72 КК України викладено в новій редакції, в якій зокрема вказано про те, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті. У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Пункти 2 та 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року визначають, що цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

Як закріплено в п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Врахувавши, що ОСОБА_4 тримається під вартою на підставі вироку Сімферопольського районного суду АР Крим від 09 грудня 2013 року, відповідно до якого призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі та міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 12 вересня 2011 року(дати затримання) до набрання вироком законної сили залишена без змін, у зв`язку з розглядом Апеляційним судом м. Києва кримінальної справи 752/10851/17 за його обвинуваченням, ОСОБА_4 є обвинуваченою особою, тому питання щодо застосування до обвинуваченого Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року не належить до повноважень слідчого судді та питання звільнення засудженого від відбування покарання підлягає вирішенню судом, яким здійснюється судовий розгляд кримінальної справи, в порядку, передбаченому зазначеним законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 26, 206, 303, 304, 309, 376 КПК України, ст. 72 КК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на утримання під вартою особи без належної правової підстави в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Оголошення повного тексту ухвали 21.03.2019 року о 10 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1