Справа № 461/1797/19
Провадження № 1-кс/461/2233/19
У Х В А Л А
18.03.20198.03.2019 року

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні у м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області, зобов`язання внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за її заявою, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з відповідною скаргою, в якій просила слідчого суддю визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати посадових осіб Прокуратури Львівської області внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення відповідно до її заяви. Свої вимоги мотивував тим, що вона 22 лютого 2019 року звернулася на особистому прийомі до Прокуратури Львівської області із заявою про вчинення, передбаченого ст. 364 Кримінального кодексу України, злочину слідчими Личаківського відділу поліції. Листом першого заступника прокурора області від 26 лютого 2019 року ОСОБА_3 була повідомлена про направлення її заяви до Територіального управління Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), розташованого у м. Львові, за підслідністю.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що у Личаківському відділі поліції перебуває кримінальне провадження № 0002224. Слідчими умисно затягується досудове розслідування, не проводяться слідчі дії. Вважає, що така поведінка посадових осіб органу досудового розслідування свідчить про наявність в їх діях складу кримінального правопорушення.

До суду надійшло клопотання прокурора Прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про розгляд скарги без участі представника прокуратури з проханням відмовити у її задоволенні за безпідставністю.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Судовим розглядом встановлено, що 22 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Прокуратури Львівської області із заявою про вчинення слідчими Личаківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області злочину, передбаченого ст. 364 КК України. Протиправність їх дій полягає у непроведенні слідчих дій у кримінальному провадженні № 0002224, що істотно порушує права потерпілих.

Листом заступника прокурора Львівської області ОСОБА_5 від 26 лютого 2019 року № 15/4-р-19 ОСОБА_3 була повідомлена про направлення її заяви до Територіального управління Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), розташованого у м. Львові, за підслідністю.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає дії уповноважених осіб Прокуратури Львівської області щодо направлення заяви до іншого органу досудового розслідування такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, а тому задовольняє скаргу в частині вимог про визнання цих дій протиправними.

В той же час, норми ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженою наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1377, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

Досудове розслідування, як визначено п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України, злочином є зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Під зловживанням владою слід розуміти умисне використання службовою особою, яка має владні повноваження, всупереч інтересам служби своїх прав щодо пред`явлення вимог, а також прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними чи юридичними особами. Зловживати владою може як представник влади, так і службова особа, яка виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, оскільки остання також має владні повноваження, що розповсюджуються на підпорядкованих їй осіб.

Зловживання службовим становищем - це будь-яке умисне використання службовою особою всупереч інтересам служби своїх прав і можливостей, пов`язаних з й посадою. У цілому зловживання, службовим становищем - це більш широке поняття, воно охоплює зловживання владою, оскільки використовувати всупереч інтересам служби службова особа може і владні права та можливості, якщо вона ними наділена.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до наступного висновку. Обставини, викладені ОСОБА_3 у заяві від 22 лютого 2019 року, не є такими, що реально свідчать про вчинений злочин в розумінні ст. 214 КПК України. У викладених заявником обставинах відсутні відомості, які б реально вказували на наявність у діях слідчих Личаківського відділу поліції складу саме кримінального правопорушення. Тому, в частині вимог ОСОБА_3 щодо зобов`язання внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування кримінального провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 22 лютого 2019 року.

У решті вимог скарги відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1