Справа № 357/3500/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000019 від 29.03.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, раніше не судимий, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старший солдат військової служби за контрактом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

01.04.2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від Війської прокуратури Білоцерківського гарнізону Ценрального регіону України надійшов вищевказаний обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості.

З вказаного акту вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 30 від 29.07.2017 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_5 , яким 31.03.2017 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три) роки, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка-водія розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини у військовому званні «старший солдат».

Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня, старший солдат ОСОБА_5 повинен був прибути на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у АДРЕСА_1 о 8 годині 00 хвилин 05.03.2019.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, старший солдат ОСОБА_5 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 годині 00 хвилин 05.03.2019 в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_1 та до 29.03.2019 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

29.03.2019 близько 12 години старший солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для подальшого проходження військової служби.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_4 30.03.2019 року укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_5 діючи добровільно, ініціював укладення вказаної угоди, щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до обставин і правової кваліфікації викладеній в даній угоді, в обсязі обвинувачення за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Сторонами узгоджено, що у разі затвердження угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання нижчого від найнижчої межі встановленої у санкції статті, у вигляді штрафу у розмірі 450 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7 650 гривень.

ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 , визнав себе винуватим, віднесений до тяжкого злочину, яким шкода завдана лише державним та суспільним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст.ст. 12, 50, 53, 69 КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, та при цьому обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Матеріальну та моральну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 30 березня 2019 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 , з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_4

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 450 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7 650 гривень.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, з особливостями, передбаченими ст.ст.394,424,474,473 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1