Справа №587/851/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/103/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/851/15-к за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 04 вересня 2017 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ромни Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 і ч.2 ст.309 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Севастопіль Автономної Республіки Крим, мешканець АДРЕСА_3 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13

захисників адвокатів ОСОБА_14 і ОСОБА_15 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_16 просить змінити вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і ОСОБА_12 вважати засудженим за ч.2 ст.307 та ч.2 ст.309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна та позбавлення волі на строк 2 роки відповідно. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. ОСОБА_13 вважати засудженим за ч.2 ст.307 і ст.69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців без конфіскації майна. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд призначив обвинуваченим покарання, яке є суворішим від того, що було призначено їм попереднім вироком, який був скасований апеляційним судом через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а не з підстав необхідності посилення покарання;

- обвинувачений ОСОБА_17 просить змінити вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувавши його дії на ч.2 ст.309 КК. При цьому зазначає, що йому не роз`яснені положення закону щодо укладення угоди про визнання винуватості;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, закривши кримінальне провадження, оскільки вина її підзахисного не доведена, суд не надав належної оцінки показанням свідків, не спростував показання обвинуваченого про не причетність до вчинення злочину і не зазначив чому не бере їх до уваги, не надав належної оцінки письмовим доказам та не аргументував чому саме ці докази покладені в основу вироку. Крім того, просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині засудження ОСОБА_12 за ч.2 ст.309 КК та із застосуванням ст.69 цього Кодексу призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, оскільки призначене судом покарання є суворішим від того, що було призначено йому попередінім вироком суду, який був скасований через істотні порушення вимог КПК, а не з підстав необхідності посилення покарання. Призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, відсутність судимостей, позитивну характеристику, працевлаштування, здійснення догляду за матір`ю та матір`ю померлої дружини, утримання неповнолітньої доньки, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що у сукупності з іншими обставинами дає можливість призначення покарання із застосуванням ст.69 КК.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 04.09.2017 визнані винними у вчиненні злочинів: ОСОБА_12 передбачених ч.2 ст.307 і ч.2 ст.309 КК; ОСОБА_13 передбаченого ч.2 ст.307 КК. Призначене покарання: ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК із застосуванням ст.69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна; за ч.2 ст.309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна. ОСОБА_13 призначене покарання за ч.2 ст.307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі: ОСОБА_12 з 25.02.2015 по 11.10.2016 включно, а ОСОБА_13 з 02.12.2015 по 11.10.2016 включно. Стягнуто на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз з ОСОБА_12 1013,96 грн., з ОСОБА_13 399,56 грн.

Відповідно до вироку суду, 26.01.2015 ОСОБА_12 зателефонував до раніше знайомого йому ОСОБА_18 та запропонував придбати наркотичний засіб «канабіс», на що останній погодився та, діючи відповідно до постанови прокурора про проведення оперативної закупки наркотичних засобів, дав згоду на придбання наркотичного засобу. 27.01.2015 ОСОБА_18 були вручені грошові кошти, після чого він з працівниками міліції поїхав до пункту прийому металу на ст. Торопилівка в смт. Степанівка Сумського району, де о 14 год. 00 хв. зустрівся з ОСОБА_12 та передав йому грошові кошти в сумі 200 грн. на придбання наркотичного засобу, котрі ОСОБА_12 передав ОСОБА_13 . Після цього ОСОБА_13 прибув до в`їзду в с. Новосуханівка та зустрівся з ОСОБА_19 , у якого придбав наркотичний засіб у 6 паперових згортках, поміщених до коробки з-під мобільного телефону. З придбаним наркотичним засобом ОСОБА_13 прибув назад до пункту прийому металу на ст. Торопилівка та передав вказану коробку ОСОБА_12 , який взяв з неї 3 пакунки з наркотичним засобом та збув їх ОСОБА_18 , а інші 3 залишив собі. Цього ж дня ОСОБА_18 добровільно видав працівникам міліції 3 паперових згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом «канабісом» загальною вагою у перерахунку на висушену речовину 5,939 г.

В кінці жовтня 2014 року в післяобідній час, ОСОБА_12 , знаходячись між вулицями Сумська та Центральна в смт. Степанівка Сумського району Сумської області, зірвав з кущів рослини коноплі стебла з верхівками та листям, придбавши таким чином наркотичний засіб, який залишив зберігатися в тому місці, де і придбав без мети збуту. На початку листопада 2014 року ОСОБА_12 прийшов до місця збереження рослин коноплі та незаконно виготовив наркотичний засіб без мети збуту, частину якого вжив шляхом паління, а решту переніс до кв. АДРЕСА_4 , де продовжив зберігати без мети збуту. 25.02.2015 близько 11 год. 00 хв. на перехресті вул. Центральна та Молодіжна на зупинці громадського транспорту в смт. Степанівка у ОСОБА_12 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» загальною масою в перерахунку на висушену речовину 6,963 г.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_13 , який підтримав свою апеляційну скаргу, а щодо інших апеляційних скарг поклався на розсуд суду, доводи захисника ОСОБА_15 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечила проти апеляційної скарги прокурора, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, проти апеляційної скарги прокурора заперечив, а щодо апеляційної скарги ОСОБА_13 поклався на розсуд суду, доводи захисника ОСОБА_14 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги прокурора заперечила та поклалася на розсуд суду щодо апеляційної скарги обвинуваченого, доводи прокурора ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 02.12.2015 ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 і ч.2 ст.309 КК, а ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15.03.2016 вказаний вирок суду був скасований у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначений новий розгляд у суді першої інстанції. Приймаючи вказане рішення, апеляційний суд виходив зокрема з того, що суд першої інстанції залишив не спростованими показання обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно яких ОСОБА_18 постійно телефонував йому та наполегливо просив придбати для нього наркотичний засіб, тобто фактично підбурював його в цьому, і, що саме внаслідок вмовлянь останнього відбулася зустріч, при якій жодних грошей від ОСОБА_18 він не отримував та не збував йому наркотики.

Будучи допитаним при новому розгляді в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК, також не визнав та пояснив, що ОСОБА_18 є його знайомим, з яким він раніше спілкувався по телефону та неодноразово бачився. Напередодні 27.01.2015 ОСОБА_18 телефонував йому протягом 3-х днів та запитував, де можна придбати наркотичний засіб. Оскільки він збирався купувати наркотики для особистого вживання, то повідомив ОСОБА_18 про можливість одночасно придбати останньому і для себе наркотичні засоби. 27.01.2015 він зустрівся з ОСОБА_18 , після чого підійшов ОСОБА_13 , якому він передав 200 грн. і той поїхав за наркотичними засобами до свого знайомого. По поверненню ОСОБА_13 віддав ОСОБА_12 коробку із 6 пакунками, в яких були наркотики, 3 з яких він забрав собі, а інші 3 віддав ОСОБА_18 .

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_12 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК, а саме у незаконному придбанні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб. В основу винуватості обвинувачених у якості доказів судом першої інстанції покладені показання свідка ОСОБА_18 , документи та висновки експертиз.

Разом з тим, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції взагалі не врахував висновків і мотивів, за яких був скасований попередній вирок та які у свою чергу є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді (ч.3 ст.415 КПК), оскільки не було надано жодного аналізу діям ОСОБА_18 , який здійснював оперативну закупку з точки зору їх спрямованості на підбурювання ОСОБА_12 до вчинення злочину та відповідно і можливої провокації зі сторони правоохоронних органів.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі від 15.12.2005 «Ваньян проти Росії» (Vanyan v. Russia), «якщо трапляється, що дії таємних агентів спрямовані на підбурювання злочину, і немає підстав вважати, що він був би скоєний без їх втручання, то це виходить за рамки розуміння «таємний агент» і може бути названо провокацією. Таке втручання і його використання в судовому розгляді може не поправимо підірвати справедливість суду». Суд також зазначив, що «не було доказів того, що…у міліції були підстави підозрювати заявника у розповсюдженні наркотиків. Проста заява працівників міліції в суді про те, що вони мали інформацію про причетність заявника до розповсюдження наркотиків, яке не було перевірене судом, не може прийматись до уваги…».

В іншому своєму рішенні в справі від 26.10.2006 «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia) ЄСПЛ наголосив, що «для забезпечення добросовісності дій органів влади та досягнення належних правоохоронних цілей треба було запровадити чітку і передбачувану процедуру прийняття рішень про проведення слідчих заходів. Але міліційна операція проводилася на підставі простого адміністративного рішення, ухваленого органом, який згодом і проводив цю операцію, а текст рішення містив дуже мало інформації стосовно мотивів і цілей запланованого «оперативного експерименту». Крім того, законність цього рішення не перевірялася в порядку судового контролю чи в порядку будь-якого іншого незалежного нагляду. За відсутності системи всебічного контролю щодо такої операції вирішального значення набувала роль подальшого контролю з боку суду першої інстанції».

Слід зазначити, що згідно ч.7 ст.271 КПК прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених ст.251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти, у тому числі, обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.

Разом з тим, судом першої інстанції не перевірялося як наявність самого процесуального рішення щодо проведення зазначеного виду слідчої дії і наявності відповідних повноважень у суб`єкта його прийняття, так і дотримання цією уповноваженою особою вказаних вимог кримінального процесуального закону, хоча з`ясування цих обставин має істотне значення у відповідності до ст.94 КПК для визнання (чи невизнання) доказів належними, допустимими і достовірними, якими у вироку обґрунтована доведеність інкримінованого ОСОБА_12 і ОСОБА_13 злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК.

Крім того, як було зазначено вище, суд першої інстанції поклав в основу свого обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_18 (оперативного закупника), допит якого здійснювався в судовому засіданні з використанням технічних засобів з іншого приміщення, що унеможливлювало його візуальну та іншу ідентифікацію учасниками судового провадження, в тому числі і безпосередньо обвинуваченими.

В той же час, вказане рішення було прийняте судом першої інстанції за власною ініціативою без постановлення відповідної вмотивованої ухвали щодо обставин, які викликали необхідність у проведенні процесуальної дії в такий спосіб. При цьому будь-яких доказів, які б надавали можливість цьому суду достеменно встановити особу вказаного свідка і об`єктивно переконатися у тому, що допитувана особа і є тим самим оперативним закупником, про якого йдеться мова, як на це вказувала сторона захисту, матеріали кримінального провадження не містять.

Зокрема, на отриманому в ході проведення негласної слідчої дії відеозаписі зовнішність особи, яка здійснювала оперативну закупку не зафіксована, а згідно пояснень допитаного у ході судового розгляду обвинуваченого ОСОБА_12 голос свідка не належить тій особі, яка була присутня при купівлі ним наркотичного засобу ОСОБА_18 .

З листа заступника начальника Управління протидії наркозлочинності ГУНП в Сумській області за № 1181/40/03-2017 від 20.07.2017 вбачається, що надати документи, які підтверджують зміну анкетних даних особи, яка була залучена до проведення оперативної закупки наркотичного засобу в рамках оперативно-розшукової справи (т.з. ОСОБА_18 ) не є можливим через знищення постанови про вжиття заходів безпеки, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Також суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тому, що оперативний закупник був безпосередньо добре знайомий з обвинуваченим ОСОБА_12 , внаслідок чого залишилося не з`ясованим питання доцільності застосування відносно вказаної особи заходів безпеки і допиту цієї особи в судовому засідання з іншого приміщення з використанням технічних засобів.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про допустимість доказів, покладених в основу вироку, та входять до предмету доказування у кримінальному провадженні, не приділивши належної уваги доводам сторони захисту щодо можливого підбурювання ОСОБА_12 до вчинення злочину з боку працівників правоохоронних органів з огляду на позиції Європейського суду з прав людини з цього приводу.

Не були з`ясовані та досліджені й обставини, за яких проводився такий оперативно-розшуковий захід як оперативна закупівля, наявності у оперативних працівників законних підстав та приводів для її проведення з огляду на положення ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» та «Інструкції про порядок проведення оперативної закупівлі та контрольованого постачання предметів, товарів і речовин, у тому числі заборонених до обігу, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності», що також має істотне значення для правильного вирішення справи, кваліфікації злочинних дій та відповідно призначення кримінального покарання.

Згідно вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактично суд першої інстанції обмежився перерахунком досліджених доказів та не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, хоча право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. та національним законодавством України (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вбачається, попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 02.12.2015: ОСОБА_12 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 і ч.2 ст.309 КК, та йому було призначене покарання: за ч.2 ст.307 КК із застосуванням ст.69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна; за ч.2 ст.309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна; ОСОБА_13 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК, і йому було призначене покарання із застосуванням ст.69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15.03.2016 вказаний вирок суду був скасований у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначений новий розгляд у суді першої інстанції

Відповідно до ч.1 ст.416 КПК, після скасування судом апеляційної інстанції вироку суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду, а згідно ч.2 цієї норми закону при новому розгляді в суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

Однак, при новому судовому розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції не дотримався вказаних вище положень кримінального процесуального закону та призначив покарання: ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК із застосуванням ст.69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна; за ч.2 ст.309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна; ОСОБА_13 призначене покарання за ч.2 ст.307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, тобто суд посилив розмір раніше визначеного обвинуваченим покарання при попередньому розгляді кримінального провадження, при цьому вирок не був скасований через необхідність посилення покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки завадили ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з цих підстав.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою (ст.404 КПК), внаслідок чого позбавлений можливості усунути вказані в апеляційних скаргах порушення і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, задовольнивши таким чином частково апеляційні скарги.

З аналогічних підстав колегія суддів вважає необгрунтованими і доводи апеляційної скарги прокурора про зміну вироку суду, які задоволенню не підлягають.

Що стосується інших доводів захисника, а також доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ними питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності остаточного судового рішення бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК при скасуванні судового рішення не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 04 вересня 2017 року відносно ОСОБА_20 та ОСОБА_21 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4