Провадження № 11-кп/4820/215/19
Справа № 671/74/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15 і ч. 4 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

її законного представника ОСОБА_10 ,

представника Центру соціальної служби для дітей та молоді ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2018 року в кримінальному провадженні № 0000185, відомості про яке 5 листопада 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 156 КК України на підставі яких призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 156 КК України у виді 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначено у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року) зараховано в строк призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі термін його попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду, з дня затримання, тобто 5 листопада 2016 року і до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів по справі вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі в сумі 351 (триста п`ятдесят одна) грн. 84 коп. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
За вироком суду, 5 листопада 2016 року, приблизно о 05 год., ОСОБА_7 , з метою вчинення протиправних дій відносно малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. 30 Конституції України, якою кожному громадянину гарантовано недоторканість житла, самовільно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, всупереч волі законного володільця ОСОБА_12 , шляхом віджиму рами дерев`яного вікна кухонної кімнати, незаконно проник у житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Вказаними протиправними діями, що виразились у незаконному проникненні до житла потерпілої ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.
Окрім того, 05 листопада 2016 року, приблизно о 05 год., ОСОБА_7 , незаконно проникнувши до буд. АДРЕСА_1 , діючи умисно, переніс на руках малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дитячої кімнати, в якій вона спала у ліжку разом зі своїм малолітнім братом ОСОБА_13 , до іншої кімнати будинку, де поклав останню на диван та вчинив відносно останньої розпусні дії, сексуального характеру, а саме пропонував грати в гру на роздягання, роздягнувся (оголився) сам і ліг поруч малолітньої ОСОБА_9 , стягнув з останньої штани, підсувався і торкався до статевих органів малолітньої потерпілої.

Зазначеними протиправними діями, що виразились у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 156 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності своєї вини та правильності кваліфікації його дій, просив вирок змінити та, уточнивши свої вимоги в судовому засіданні апеляційного суду, пом`якшити покарання.
Вважає, що призначене йому покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі є занадто суворим.
Судом при призначенні покарання не взято до уваги наявність у нього малолітньої доньки ОСОБА_14 , 2017 року народження. Не враховано покази малолітньої ОСОБА_9 та не були ретельно вивчені матеріали справи.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін. Вважає, що вирок суду першої інстанції грунтується на сукупності належних, допустимих та достовірних доказах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , - необгрунтовані.
При цьму посилається на те, що судом при постановлені вироку були враховані всі обставини справи та факти, що мали місце в дійсності та вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні є повністю доведенною.
При обранні виду та розміру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора та законного представника, які заперечили проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 156 КК, України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги про необхідність зміни вироку суду та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 156 КК України з урахуванням ст. 70 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, обираючи ОСОБА_7 покарання, суд обгруновано врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме те, що останній вчинив умисні тяжкий та невеликої тяжкості злочини, при цьому тяжкий злочин вчинений відносно малолітньої особи, що свідчить про його особливу суспільну небезпеку, а також те, що він вини у вчиненні таких злочинів попри переконливі докази, не визнав, в скоєному не розкаявся, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення.

Разом з тим, враховано і відомості про особу винного: в силу ст. 89 КК України є не судимим, на обліку і психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання, а також навчання характеризується позитивно.

Обставин, які відповідно до ст.ст. 66-67 КК України обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вказане дало суду підстави для призначення обвинуваченому реальної міри покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи апелянта про те, що судом не взято до уваги наявність у нього малолітньої дитини ОСОБА_14 , 2017 року народження, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в ході судового розгляду ні сам обвинувачений, ні його захисник не надали жодного документу на підтвердження батьківства обвинуваченого.
Підстав для пом`якшення покарання, як того просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_15 , апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4