Дата документу 17.12.2018 Справа № 323/3175/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/3175/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/873/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Оріхівська виправна колонія № 88»,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

заступника начальника відділення соціально-виховної роботи т.в.о. начальника СПС № 2 капітана ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Гуляйпільського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2018 року, якою засуджений
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дзержинськ Донецької області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ,
який відбуває покарання у Державній установі «Оріхівська виправна колонія № 88» за вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 17 липня 2015 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 2 березня 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 2 березня 2007 року по 13 червня 2007 року та з 4 червня 2015 року по 17 серпня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
початок строку: 4 червня 2015 року,
кінець строку: 30 серпня 2020 року,
був звільнений умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 25 днів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2018 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло подання начальника ДУ «Оріхівська виправна колонія № 88» ОСОБА_11 , погоджене із головою спостережної комісії при Оріхівській райдержадміністрації ОСОБА_12 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про звільнення засудженого умовно-достроково, суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, відбув необхідну частину покарання за вироком суду, що дає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала суду є незаконною, просить її скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання начальника ДУ «Оріхівська виправна колонія № 88» ОСОБА_11 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 20 грудня 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено в переведенні на дільницю соціальної реабілітації з мотивів того, що він не стає на шлях виправлення, а в 2017 році він працював лише протягом 1 місяця, і більше протягом 2017-2018 років не працював, а лише залучався до робіт з благоустрою.

Вважає необґрунтованими висновки суду про те, що факт відсутності працевлаштування засудженого не має виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне ставлення до праці є обов`язковою умовою, а виконання робіт з благоустрою не свідчить про таке ставлення до праці, оскільки це є обов`язком, а не правом засуджених.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що сумлінне ставлення до праці відсутнє, оскільки засуджений виконував лише роботи з благоустрою, що є його обов`язком, крім того, він раніше звільнявся умовно-достроково, наразі відбуває покарання після скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, захисника засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та зазначив, що поведінка засудженого є виключно позитивною, за ст. 118 КВК України він має право працювати, але це не є його обов`язком, разом з тим, він постійно працює без укладеного договору, а тому в колонії не надали довідку, оскільки його праця безоплатна, крім того, він взагалі не має стягнень, заслухавши засудженого, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що він кожний день працював протягом 2 років 6 місяців, заслухавши заступника начальника відділення соціально-виховної роботи т.в.о. начальника СПС № 2 капітана ОСОБА_9 , який пояснив, що знає засудженого з 2014 року, був у нього начальником відділення, може охарактеризувати його тільки позитивно, засуджений працював у промисловій зоні, але потім погодився виконувати роботи з благоустрою більше 2 годин на день, фактично працював постійно, але безоплатно, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дзержинськ Донецької області, українець, громадянин України, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , відбуває покарання у Державній установі «Оріхівська виправна колонія № 88» за вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 17 липня 2015 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 2 березня 2016 року, ОСОБА_7 було зараховано строк попереднього ув`язнення з 2 березня 2007 року по 13 червня 2007 року та з 4 червня 2015 року по 17 серпня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_13 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, як особі, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 5 червня 2015 року.

Під час тримання в Маріупольському слідчому ізоляторі з 4 червня 2015 року по 26 жовтня 2015 року вимог встановленого режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

В Оріхівській виправній колонії № 88 відбуває покарання з 26 жовтня 2015 року, за період відбування покарання установленого порядку відбування покарання не порушував, стягнень не має, має 8 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Оріхівській виправній колонії № 88, засуджений характеризується виключно позитивно.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. В промисловій зоні не працевлаштований, але постійно залучається до робіт по благоустрою колонії. Бере участь у реалізації програм диференційованого впливу «Підготовка до звільнення». Бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Провину у скоєному злочині визнає, у вчиненому розкаюється. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою. За висновком адміністрації установи виконання покарань, за час відбування покарання засуджений своєю сумлінною працею та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього доцільно застосувати ст. 81 КК України. (а.с. 3).

З довідки начальника виправної колонії вбачається, що ОСОБА_7 на профілактичному обліку як особа, схильна до скоєння правопорушень, не знаходиться (а.с. 6).

Крім того, згідно з довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 за весь період відбування покарання жодного стягнення накладено не було, разом з тим, протягом періоду часу з 2016 року по 2018 рік він отримав 8 заохочень у вигляді подяки з сумлінну поведінку і ставлення до праці, а також за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки (а.с. 4).

Відсутність будь-яких стягнень за весь період відбування покарання, а також наявність 8 заохочень свідчить про стабільну позитивну сумлінну поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про нарахування та утримання з заробітної плати та з довідки про виконання норм виробітку вбачається, що ОСОБА_7 за період з січня 2017 року по лютий 2017 року працював погодинно, а протягом періоду з березня 2017 року по серпень 2018 року заробітну плату не отримував (а.с. 7, 9).

Натомість, згідно з довідки начальника виправної колонії вбачається, що з жовтня 2015 року по вересень 2018 року ОСОБА_7 постійно залучався до виконання робіт по благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов, а саме: до проведення ремонтних робіт відділення СПС № 2 (фарбування стін, підлоги та панелей), до робіт з фарбування локальних секторів відділень СПС та фасаді установи, до прибирання житлових приміщень та прилеглої території відділень. Укладення трудового договору щодо виконання вищевказаних робіт нормативно-правовими документами не передбачено. До праці засуджений відноситься сумлінно, проявляє ініціативу в роботі, за виконання даних робіт неодноразово заохочувався правами начальника установи (а.с. 10).

Факт систематичного та постійного виконання засудженим ОСОБА_7 робіт по благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов, в судовому засіданні апеляційного суду повністю підтвердив заступник начальника відділення соціально-виховної роботи т.в.о. начальника СПС № 2 ОСОБА_9 , який повідомив, що може охарактеризувати ОСОБА_7 тільки з позитивного боку, він працював у промисловій зоні, але потім виявив бажання виконувати роботи з благоустрою більше ніж по 2 години на день, і незважаючи на те, що заробітну плату не отримував, він працював постійно.

Вказані вище обставини дають підстави прийти до висновку, що незважаючи на відсутність укладеного трудового договору та нарахованої заробітної плати, ОСОБА_7 сумлінно ставився до праці протягом всього часу відбування покарання, оскільки на постійній основі безоплатно виконував роботи по благоустрою установи.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та підлягає звільненню від відбування покарання умовно-достроково.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та перевиховання і підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала Оріхівського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Гуляйпільського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2018 року, якою задоволено подання начальника ДУ «Оріхівська виправна колонія № 88» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4