Справа № 344/9513/18
Провадження № 11-сс/4808/61/18
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2018 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, звільнити ОСОБА_8 з-під варти, обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що відносно підозрюваного може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що намірів ухилятися від органів досудового розслідування підозрюваний не має, зашкодити кримінальному провадженню та впливати на учасників провадження, перебуваючи на свободі, він не бажає, раніше злочинів проти правосуддя не вчиняв. Посилається на те, що завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не наведено. Зазначає, що слідчий суддя не врахував, що клопотання слідчого та додатки до нього не відповідають вимогам ст. 184 КПК України, клопотання підготовлене формально, з викладенням лише обставин події та зазначенням суб`єктивної думки слідчого щодо наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Серед іншого, клопотання не містить викладу достатніх обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Наголошує на тому, що тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, вказує, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, при цьому потрібно враховувати ряд інших факторів, а ризик тиску на свідків може бути визнано лише на початкових стадіях процесу. Зазначає, що слідчим суддею також не зазначено обґрунтування, чому до підозрюваного не може бути застосовано домашній арешт (хоча він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки). Зауважує, що у запереченні, поданому стороною захисту, було викладено ряд аргументів щодо неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте про їх правову позицію в ухвалі згадано одним реченням. Вважає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт. Підсумовує, що обрання тримання під вартою з заставою з максимальним розміром, передбаченим для особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою Європейського суду з прав людини, а визначений розмір застави є завідомо непомірним.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2018 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на сорок вісім днів (з врахуванням дня затримання 13 листопада 2018 року), до 30 грудня 2018 року включно, в межах досудового розслідування кримінального провадження, з визначенням застави триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 528600 (п`ятсот двадцять вісім тисяч шістсот) гривень.

Слідчий суддя виходив з того, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України. Прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 КПК України. Вказав, що прокурор просив не визначати розмір застави з врахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, однак дійшов переконання про визначення застави за ч. 3 цієї статті. При визначенні розміру застави врахував практику Європейського суду з прав людини, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення. Вважав, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання необхідно задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, просив обрати йому більш м`який запобіжний захід;

- захисник ОСОБА_7 просила задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, наголосив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які мають місце у даному випадку.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

На думку суду апеляційної інстанції висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є обґрунтованим.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею в повній мірі дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, 20 червня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України (а.п. 5-6), а саме у вимозі передачі чужого майна, з погрозою застосування насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, а також у вербуванні людини, вчиненого з метою експлуатації, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 слідчий суддя, правильно встановив, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку, а саме: витягом з кримінального провадження № 0000548 (а.п. 4); протоколом про прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення (а.п. 13); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 (а.п. 14-17); висновком експерта № 69/39/3-2Д (а.п. 18-19); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 (а.п. 44-45); протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 (а.п. 46-47); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 (а.п. 48-51); іншими доказами.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

В той час, сторона захисту не наводить жодних переконливих тверджень, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів.

Також, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Позиція сторони захисту про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовується сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків.

Пояснення сторони захисту про те, що намірів ухилятися від органів досудового розслідування підозрюваний не має, зашкодити кримінальному провадженню та впливати на учасників провадження, перебуваючи на свободі, він не бажає, раніше злочинів проти правосуддя не вчиняв, за відсутності доказів, які б спростовували ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку суду апеляційної інстанції не можуть свідчити про відсутність таких ризиків.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України, санкція яких передбачає показання у виді позбавлення волі, відповідно, на строк до від трьох до семи років, від п`яти до дванадцяти років.

Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 буде недостатньо та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Стороною захисту не зазначено належного обґрунтування про можливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкості злочинів, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів із погрозою застосування насильства, один з яких є особливо тяжким, слідчий суддя дійшов правильного висновку про заставу триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що є достатнім для мети забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків та помірним для нього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2018 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5