Постанова
Іменем України
23 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 337/6504/15-к
провадження № 51- 2222 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року в кримінальному провадженні № 0002500 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Запоріжжя,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання про цивільний позов.
Як установив суд, 12 серпня 2015 року приблизно о 14:45 ОСОБА_8 на сходовому майданчику сьомого поверху третього під`їзду у будинку АДРЕСА_1 , діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, здійснював постріли із заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмету - належної йому пружинно-поршневої пневматичної гвинтівки калібру 4,5 мм, у двір вказаного будинку, створюючи своїми діями реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. Унаслідок одного з пострілів ОСОБА_8 влучив у голову неповнолітній ОСОБА_9 , яка перебувала на дитячому майданчику у дворі вказаного будинку, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 17 травня 2017 року вказаний вирок залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
На думку прокурора, призначене ОСОБА_8 покарання є надто м?яким, а положення ст. 75 КК до нього судом застосовані неправильно. Вважає, що вказані обставини залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції, який при перевірці цих доводів наведених у його апеляційній скарзі усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) їх належним чином не перевірив та необґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу підтримала, просила оскаржуване рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_6 просив у задоволенні касаційної скарги відмовити.
У письмових запереченнях на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 просили Суд залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволення з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296 КК у касаційній скарзі не оспорюються і під сумнів не ставляться.
Що стосується покарання, то таке було призначено судом ОСОБА_8 з дотриманням вимог статей 50, 65 КК.
Так, відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК), визначається не лише його суворістю, а й справедливістю. Призначене особі за вчинений злочин покарання повинно бути справедливим та за своїм видом і розміром відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі прокурора, є аналогічні доводам його апеляційної скарги, що були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивувавши своє рішення з наведенням мотивів залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку місцевого суду без зміни.
Зокрема, апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду, дійшов висновку про додержання цим судом вимог статей 50 та 65 КК при призначенні покарання засудженому, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора встановив, що при призначенні покарання ОСОБА_8 місцевим судом правильно взяті до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який не працює, є пенсіонером за віком, має постійне місце проживання, не одружений, раніше не судимий, а також незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , який більше 10 років хворіє гіпертонічною хворобою (стан середнього ступеня тяжкості), тадійшов умотивованого висновку про обґрунтоване застосування місцевим судом до засудженого положень ст. 75 КК і його звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки встановлені судом дані про особу ОСОБА_8 дають вагомі підстави вважати, що виправлення останнього є можливим без відбування призначеного покарання.

Наведені у касаційній скарзі прокурора доводи не містять достатніх аргументів, які би дозволяли Суду дійти висновку про те, що це рішення апеляційного суду прийнято неправильно, без урахування усіх обставин справи та даних про особу засудженого.
Ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованою та вмотивованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався.
При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено порушень норм матеріального права чи істотних порушень норм процесуального права, які би були підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3