Справа№ 308/4657/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000418 від 06.02.2018 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2016 року за ст. ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 11 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2018 року, приблизно о 14.00 год., обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на перехресті вул. Гойди та вул. Шевченка в м. Ужгород, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, повторно, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 , шляхом ривка вирвав з правої руки потерпілого мобільний телефон марки «HTC Desire V», вартість якого згідно з висновком експерта № 11/249 від 04.04.2018 року становить 567 грн., та в подальшому залишив місце події, чим своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю та у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що 05.02.2018 року, знаходячись на перехресті вул. Гойди та вул. Шевченка в м. Ужгород, він підійшов до потерпілого ОСОБА_5 , від якого з правої руки вирвав мобільний телефон, після чого залишив місце події.
Потерпілий ОСОБА_5 у дане судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без його участі, зазначивши, що претензій майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, цивільний позов не заявляє та речові докази в даному кримінальному провадженні повернуто.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю.

Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних про його особу.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
За кваліфікуючою ознакою повторність суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що він має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який на спеціальних обліках не перебуває, раніше судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також відсутність у потерпілого претензій майнового характеру до обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування було обрано згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.04.2018 року (справа № 308/4038/18) у виді домашнього арешту строком на два місяці, строк дії якої припинив свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час судового провадження у даному кримінальному провадженні не обирався.
Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у сумі 715 грн. покласти на обвинуваченого.

Питання щодо речового доказу вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «HTC Desire V», що повернуто на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 (під розписку) вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1