ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22.01.2019 року в кримінальному провадженні №0001210,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22.01.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, маючого професійно-технічну освіту, гр. України, раніше судимого: 04.11.2008 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців за ст. 289 ч.1, ст.186 ч.2, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 13.10.2011 р. на підставі Закону України про амністію від 08.07.2011 року; 24.12.2012 року Першотравневим районним судом м. Чернівців за ст.185 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 1287 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Згідно вироку суду, 01.10.2018 року в період часу з 01год. 27 хв. по 01 год. 52 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на автобусній станції по вул. Фастівській, 32 в м. Чернівці, переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, скориставшись відсутністю водія транспортного засобу та сторонніх осіб, а також тим, що двері автомобіля були не зачинені, таємно викрав з салону автомобіля марки «Volkswagen Рassat» державний номерний знак НОМЕР_1 майно ОСОБА_8 на загальну суму 27200 грн.

ЄУНСС 725/5820/19 справа №11кп/822/136/19 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9 .

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.

На обґрунтування своїх вимог апелянти вказували, що суд безпідставно не визнав пом`якшуючою покарання обставиною обвинуваченому те, що на утриманні його є стара і хвора мама.

Адвокат також зазначав, що в судовому засіданні представник потерпілого підтвердив те, що сам потерпілий ніяких претензій до обвинуваченого не має, оскільки тому повністю відшкодовано завдані збитки і останній просив суворо не карати ОСОБА_7 .

Обвинувачений також вказував, що не згідний з кваліфікацією його дій судом за ст.185 КК України. Ще зазначав, що він повністю визнав свою вину, розкаюється у вчиненому. Крім того, він працює на будівництві у свого брата неофіційно.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити подані ним та його підзахисним апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог апелянтів, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи обвинуваченого і його захисника, колегія суддів вважає, що в задоволенні поданих апеляційних скарг необхідно відмовити.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, що наведені у вироку, повністю підтверджується дослідженими в суді доказами і не оспорюється в поданих скаргах апелянтами.

Оскільки апелянти не оспорюють винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення майна ОСОБА_8 при обставинах, що наведені у вироку, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорено.

Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.185 ч.2 КК України, оскільки той таємно повторно вчинив крадіжку чужого майна.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі обвинувачений не навів доводів, чому він не погоджується з кваліфікацією його дій за ст.185 ч.2 КК України, колегія суддів позбавлена можливості навести обґрунтування на спростування його заперечень.

Суд першої інстанції у вироку повно та обґрунтовано, з посиланням на норми матеріального права, навів свої доводи щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ст.185 ч.2 КК України.

Що стосується вимог апелянтів про необхідність пом`якшення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що ці вимоги є необґрунтовані.

Відповідно до ч.1. ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В ч.2 ст.65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, обставиною, що пом`якшує йому покарання, суд визнав добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Суд також врахував те, що ОСОБА_7 посередньо характеризується по місцю проживання, перебуває на обліку в лікаря нарколога з приводу залежності від опіоїдів та вживання алкоголю зі шкодою для здоров`я (а.с.132, 133).

Враховуючи дані про особу винного, який неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, і знову вчинив умисний корисливий злочин в період непогашеної та не знятої судимості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і призначив йому покарання у виді позбавлення волі.

Міра покарання обвинуваченому призначена в межах санкції ст.185 ч.2 КК України, ближче до її мінімальної межі даного виду покарання.

Посилання апелянтів про те, що суд безпідставно не визнав пом`якшуючою покарання обставиною перебування на утриманні обвинуваченого мами, яка є хворою і похилого віку, є безпідставні, оскільки в матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані про те, що ОСОБА_7 мав легальні джерела доходів та матеріально утримував свою маму. З апеляційної скарги обвинуваченого також вбачається, що у нього є брат, який матеріально забезпечений і може допомогти матері.

Призначене покарання ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому немає, а тому в задоволенні апеляційних вимог адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 відмовити, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 січня 2019 року в кримінальному провадженні №0001210 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_10

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2

Копія.Згідно з оригіналом: суддя