УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 507/69/17

провадження № 51-9077ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року,

встановив:
За вироком Любашівського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_4 звільнено від покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 750 грн, моральної шкоди 2 000 грн.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 30 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Не погоджуючись з постановленими судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити виправдувальний вирок.
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року касаційну скаргу засудженого через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК, було залишено без руху і надано п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.Також ОСОБА_4 було роз`яснено, що в разі невиконання цих вимог у встановлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.

На виконання ухвали Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та закрити кримінальне провадження.

Залишаючи без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , Верховний Суд в ухвалі від 04 жовтня 2018 року встановив, що скарга подана без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно яких в касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає касаційну скаргу.
Також було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому Верховний Суд звернув увагу засудженого на тому, що доводи його касаційної скарги зводились до посилань на неповноту судового розгляду та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Перевіривши повторно подану ОСОБА_4 касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений вказані в ухвалі касаційного суду від 04 жовтня 2018 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Однак у повторно поданій касаційній скарзі засуджений, порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень з підстав допущення, на його думку, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, знову наводить доводи, зі змісту яких вбачається, що він, не погоджуючись із наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказів, заперечує правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що, як зазначав Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 , обмежившись загальними фразами, так і не зазначив порушень, допущених апеляційним судом, які слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК і з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Враховуючи викладене, оскільки засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3