Провадження № 1-кс/523/4575/18
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

21 грудня 2018 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0002407 від 22.11.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 від 18.12.2018 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
19.12.2018 року до Суворовського районного суду м.Одеси від прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 надійшло клопотання про арешт майна, за яким 23.11.2018 року слідчим СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 проведено обшук автомобіля марки «BMW X5», номерний знак республіки Болгарія НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наведені у клопотання речі й предмети.

Як слідує з матеріалів клопотання, на підставі постанови заступника прокурора Одеської області ОСОБА_5 від 11.12.2018 року СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється розпочате за письмовою заявою ОСОБА_6 кримінальне провадження №0002407 від 22.11.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, за фактом підпалу гаражного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а у внесеному клопотанні прокурор ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на виявлені та вилучені в ході обшуку предмети, із забороною їх відчуження, розпорядження й користування, та в обґрунтування означеного клопотання прокурор посилається на те, що означені речі і предмети є доказами злочину.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Згідно зі ст.171 зазначеного Кодексу, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

З огляду на ч.1 ст.9 вказаного Кодексу, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а за приписами ст.94 цього Кодексу, слідчий суддя оцінює кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч.2, п.1 ч.3 ст.132 наведеного Кодексу, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а застосування таких заходів забезпечення не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 означеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Проте, аналіз підстав здійснення СВ Суворовського ВП в м.Одесі досудового розслідування розпочатого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області кримінального провадження №0002407 від 22.11.2018 року, свідчить про те, що винесена заступником прокурора Одеської області ОСОБА_5 постанова про доручення досудового розслідування кримінального провадження від 11.12.2018 року не узгоджується з положеннями ст.218 та ч.5 ст.36 КПК України, за якими досудове розслідування здійснюється тим органом, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, а зазначений прокурор має право доручати проведення досудового розслідування кримінального провадження іншому органу досудового розслідування лише у випадку його неефективності.

Так, як вбачається з матеріалів клопотання, місцем вчинення кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0002407 та кваліфікованого за ч.2 ст.194 КК України, є АДРЕСА_2 , яке перебуває під юрисдикцією Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, а відтак проведення досудового розслідування іншим органом досудового розслідування може поставити під сумнів законність дотримання принципу територіальної підслідності означеного кримінального провадження.

Разом із тим, заступник прокурора Одеської області ОСОБА_5 , мотивуючи в своїй постанові від 11.12.2018 року доцільність доручення проведення досудового розслідування кримінального провадження №0002407 СВ Суворовського ВП в м.Одесі, посилається на необхідність проведення великого обсягу слідчих (розшукових) дій та мету забезпечення ефективного, повного, швидкого та неупередженого розслідування, прийняття остаточного процесуального рішення у розумні строки, вийшов за межі наданих йому законом повноважень, зокрема встановлених ч.5 ст.35 КПК України.

Наведені обставини у своєї сукупності обумовлюють висновок про неможливість розгляду по суті означеного клопотання саме слідчим суддею Суворовського районного суду м.Одеси, а також уявляють неузгодженість такого клопотання із завданнями та загальними засадами кримінального провадження, зокрема застосування лише належної правової процедури, законності та об`єктивності такого провадження, що до того ж може потягти порушення недоторканості права власності (ст.ст.9, 16, 22, 26 КПК України).

Крім того, всупереч приписам ч.2 ст.170, ч.2 ст.171 КПК України та викладеним Апеляційним судом Одеської області в ухвалі від 05.12.2018 року висновкам, у внесеному клопотанні належним чином не викладено відповідне обґрунтування, в контексті зазначених норм закону, щодо необхідності накладення арешту на майно у конкретному випадку та значення цього майна для потреб кримінального провадження, а також означене клопотання не містить посилань на документи, які до того ж до суду не надані та які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або на конкретні факти і докази у межах цього кримінального провадження, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим чи третіми особами зазначеними речами та предметами.
Наряду з викладеним, вказане клопотання або додані до нього документи в порушення ч.3 ст.132 КПК України взагалі не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешту майна.
Втім, пропонуючи слідчому судді накласти арешт на наведене у клопотанні майно, із забороною відчуження, користування та розпорядження цим майном, прокурором ОСОБА_2 взагалі не наведено обставин у контексті ч.11 ст.170 КПК України, які підтверджують, що їх незастосування призведене до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі майна.
Окремо звертає увагу те, що викладені прокурором ОСОБА_2 в протоколах огляду предметів від 14.12.2018 року (з перегляду відеозаписів) відомості не містять об`єктивних та послідовних даних, які можуть переконати неупередженого спостерігача у причетності користувача майна, про арешт майна якого йдеться у внесеному клопотанні, до подій, внесених до ЄРДР за №0002407, зокрема належність зафіксованих в цих протоколах фотознімків зазначеній особі чи висновку портретної або іншого виду експертизи, або протоколів відповідних слідчих дій на об`єктивне підтвердження зазначених обставин чи відомостей з набуття цим прокурором експертної кваліфікації у відповідній спеціалізації.
Аналогічні роз`яснення містяться в Розділах 1 та 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, погодженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.

Слід також відмітити, що додані до означеного клопотання й надані до суду копії матеріалів оформлені прокурором ОСОБА_2 всупереч вимогам п.п.14.2, 14.3, 14.4, 14.7 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України №103 від 24.02.2016 року (непрошиті, не пронумеровані, не складений опис та засвідчувальний напис), що у свою чергу не надає слідчому судді можливості пересвідчитись у ідентичності таких копій документів та обґрунтувати ними відповідне судове рішення.

Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду прокурором ОСОБА_2 клопотання про арешт майна є недостатньо обґрунтованим й безпідставним, не відповідає вимогам ст.ст.132, 170, 171 КПК України та подано з порушенням правил територіальної підсудності, внаслідок чого слідчий суддя доходить висновку про повернення вказаного клопотання до Одеської місцевої прокуратури №4 для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст.1, 3, 26, 132, 167, 170-172, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 від 18.12.2018 року, внесене у кримінальному провадженні №0002407 від 22.11.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині.

Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1