Справа №295/4017/19
УХВАЛА
Іменем України

18.03.2019 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на утримання під вартою особи без належної правової підстави в порядку ст. 206 КПК України,-

В С Т А Н О В И В :
Захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на утримання під вартою особи без належної правової підстави в порядку ст. 206 КПК України.

На обґрунтування доводів зазначив, що 09 грудня 2013 року відносно ОСОБА_5 був постановлений обвинувальний вирок, який не набрав законної сили через незавершення апеляційного розгляду скарг обвинувачених, в тому числі і апеляційної скарги ОСОБА_5 та наразі він має статус обвинуваченого, який перебуває у попередньому ув`язненні.

Вироком Сімферопольського районного суду АР Крим йому було призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі та станом на 12 березня 2019 року ОСОБА_5 буде позбавлений свободи 7 років та 6 місяців з дати затримання з 12 вересня 2011 року при зарахуванні його відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, цей строк становить 15 років (з розрахунку 1 день тримання під вартою до набуття вироком законної сили - за 2 дні позбавлення волі).

Отже, 12.03.2019 року збігає максимально можливий строк тримання ОСОБА_5 під вартою з метою виконання вироку суду (враховуючи неможливість призначення більшого покарання, ніж визначено у вироку від 09 грудня 2013 року) та фактично, незважаючи на оскарження вироку, станом на 12 березня 2019 року ОСОБА_5 , перебуваючи у попередньому ув`язненні, відбув строк, що дорівнює строку покарання, призначеного йому вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013 року.

Відповідно, після 12 березня 2019 року, з урахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 25.12.2015), ОСОБА_5 перебуває в місцях позбавлення волі без належної правової підстави, понад строк, передбачений вироком щодо нього, а також понад строк, що є максимально можливим згідно Кримінального кодексу України.

У зв`язку з чим, ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8".

У судове засідання захисник ОСОБА_4 не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду скарги, про що свідчить направлення та отримання ним телефонограми за № 050-328-91-07, який був зазначений ним особисто.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. Зазначив, що ОСОБА_5 утримується під вартою на підставі обвинувального вироку Сімферопольського районного суду АР Крим від 09 грудня 2013 року відносно ОСОБА_5 , згідно до якого міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишена без змін.

Слідчий суддя, заслухавши позицію прокурора, дослідивши письмові матеріали скарги, вважає що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вимогами ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Положеннями ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Слідчим суддею встановлено, що вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 09 грудня 2013 року ОСОБА_5 було призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі та згідно до якого міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишена без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01.11.2018 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 задоволено, та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2017 року у справі за № 752/10851/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013 року скасовано та справу направлено на новий розгляд, який наразі триває.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року частину 5 статті 72 КК України викладено в новій редакції, в якій зокрема вказано про те, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті. У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Пункти 2 та 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року визначають, що цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

При вирішенні скарги на утримання під вартою ОСОБА_5 без належної правової підстави, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Досліджені слідчим суддею докази свідчать про те, що в кримінальній справі за № 752/10851/17 ОСОБА_5 є обвинуваченим, справа перебуває на стадії апеляційного розгляду, у зв`язку з чим він не має процесуального статусу засудженого.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_5 тримається під вартою на підставі вироку Сімферопольського районного суду АР Крим від 09 грудня 2013 року, відповідно до якого призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі та міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 12 вересня 2011 року(дати затримання) до набрання вироком законної сили залишена без змін, у зв`язку з розглядом Апеляційним судом м. Києва кримінальної справи 752/10851/17 за його обвинуваченням, ОСОБА_5 є обвинуваченою особою, тому питання щодо застосування до обвинуваченого Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року не належить до повноважень слідчого судді та питання звільнення засудженого від відбування покарання підлягає вирішенню судом, яким здійснюється судовий розгляд кримінальної справи, в порядку, передбаченому зазначеним законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 26, 206, 303, 304, 309, 376 КПК України, ст. 72 КК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на утримання під вартою особи без належної правової підстави в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1