Ухвала
Іменем України

25 січня2019 року
м. Київ
Провадження № 51-170 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4
встановив:
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживаючий по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 3 липня 2012 року за ч. 2 ст. 309 КК, із застосуванням ст. 71 КК України, 5 років позбавлення волі, звільнений 29 квітня 2016 року по відбуттю строку покарання,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 30 січня 2017 року, приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно ОСОБА_5 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 11200 грн.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року цей вирок залишено без зміни.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 1 листопада 2017 року по 10 жовтня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановлених судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Стверджує, що судом при призначенні покарання не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного. Зазначає, що ОСОБА_4 неодноразово судимий, в тому числі за умисні корисливі злочини, не розкаявся у вчиненому, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, відшкодування шкоди потерпілому здійснено родичами обвинуваченого. Апеляційний суд належним чином не перевірив доводів прокурора щодо м`якості призначеного покарання, відповідей на них не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується доводів про м`якість призначеного покарання, то суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вказаних вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_4 дотримано.
Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_4 враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, не одружений, позитивно характеризується, не працює.
Обґрунтовано визнано судом та взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та відшкодування шкоди.
Враховано судом і думку потерпілого, який просив не позбавляти ОСОБА_4 волі.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, даних про особу винного, суд призначив ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Суд дійшов правильного висновку щодо необхідності призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам закону, то суд дійшов наступного висновку.
Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 404 КПК України, обґрунтовано зазначив, що прокурор в апеляційній скарзі не ставить питання про призначення більш суворого покарання, а тому суд не вправі вийти за межі апеляційних вимог та призначити ОСОБА_4 більш суворе покарання.
Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам КПК України.
Інших доводів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3