490/9126/18 02.11.2018
н/п 1-кс/490/7280/2018
Справа № 490/9126/18
У Х В А Л А
31 жовтня 2018 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище, Шепетівського району, Хмельницької області, українцю, громадянину України, з середньо - спеціальною освітою, відомості про судимість відсутні, що працює водієм ТОВ «ДИА-НИКА» в м. Миколаєві, місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , слідчий ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_3 захисник адвокат ОСОБА_6
Досудовим розслідуванням встановлено суть кримінального правопорушення, що полягає у наступному, 29.10.2018 о 15 год. 45 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Renault Premium 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в світлий час доби, по прилягаючій території ТОВ "ДИА-НИКА" в бік вулиці Троїцької у м. Миколаєві, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення вимог дорожньої розмітки 1.3 "Подвійна суцільна смуга" розділу 34 Правил дорожнього руху України, не виконав вимоги дорожніх знаків 3.3 "Рух вантажних автомобілів заборонено", 5.7.2 "Виїзд на дорогу з одностороннім рухом", який вказував на можливий рух вправо, перетинаючи подвійну суцільну смугу по проїзній частині вул. Троїцької, не надав переваги у русі мотоциклу "Honda CBR", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля «Renault Premium 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з мотоциклом "Honda CBR", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
За вказаних дій ОСОБА_3 підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
30.10.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Матеріали, що додані до кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.
З метою запобігання спроби ОСОБА_3 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, прокурор просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні з причин порушення Правил дорожнього руху України визнав, проти застосування запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив про застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ризики на які посилається прокурор надумані.
Заслухавши думку прокурора, який доводи клопотання підтримав, думку підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В пункті 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення.
Проте, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором у судовому засіданні не доведено.
Стосовно ризику, заявленого слідчим передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду є необґрунтованим, оскільки згідно довідки Міської лікарні №3 від 31.10.2018, ОСОБА_3 , знаходиться на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні МЛ №3 з 29.10.2018 по теперішний час з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. ІІ неускладнений кардіоцеребральний криз 29.10.2018. Гіпертензивне серце СНО ДЕ змішаного генезиса, що свідчить про неможливість та небажання ОСОБА_3 перховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не оспорює, місце дорожньо-транспортної пригоди не покидав.
З огляду на викладені обставини, прокурором не доведено, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує потреби досудового розслідування, тому слідчий суддя приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, враховуючи, що підозрюваний має постійне місце проживання, працює, отримує заробітну плату, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, його явки за викликом до слідчого, прокурора або суду, а також виконання інших покладених на нього обов`язків, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту поклавши на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392 КПК України,
п о с т а н о в и в:
У застосуванні до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби строком до 30 грудня 2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 - у період з 20 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня, за виключенням часу перебування на стаціонарному лікуванні у медичних закладах.
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Підозрюваного ОСОБА_3 негайно доставити до місця проживання: АДРЕСА_1 та звільнити.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду у порядок та строки передбачені КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1