Код суду 233 Справа № 233/3630/18
Вирок
Іменем України
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільна Тарасівка Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, працюючого СТВЕ «Агрореммаш» токарем, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2014 року ОСОБА_5 призвано на військову службу до лав Збройних Сил України за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) для проходження військової служби. В цей же день, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 зараховано до списків військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 3 аеромобільно - десантного взводу 2 аеромобільно - десантної роти військової частини НОМЕР_1 .
Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 5, 6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
04 лютого 2015 року солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч інтересам військової служби в порушення вищезазначених вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без отримання відповідного дозволу командування та без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка на той час дислокувалась у АДРЕСА_2 , тимчасово ухиляючись від військової служби та проводив час на власний розсуд.
06 липня 2015 року ОСОБА_5 , усвідомивши власну протиправну поведінку, самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 , з щирим каяттям та повідомив про обставини вчинення ним злочину.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 23 серпня 2014 року він був призваний до лав Збройних сил України, після чого був направлений в зону проведення антитерористичної операції. Проходив військову службу він у військовій частині НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася у АДРЕСА_2 , на посаді гранатометника. 04 лютого 2015 року він самовільно залишив військову частину, не попередивши своє командування і перебував вдома у АДРЕСА_3 , доки 06 липня 2015 року самостійно не повернувся до розташування військової частини. Після чого, 05 квітня 2016 року звільнився з військової служби. Причину такої поведінки пояснити не може, щиро шкодує про вчинене, просить не позбавляти його волі.
Встановивши, правильність розуміння обвинуваченим і іншими учасниками судового провадження суті обставин скоєння кримінального правопорушення, відсутність сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також роз`яснивши їм, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.3 ст.407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставинами,що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , складену Костянтинівським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, рівень ризику вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як низький, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож, приймаючи до відома досудову доповідь з соціально - психологічною характеристикою обвинуваченого ОСОБА_5 , з урахуванням його особистих даних, який займається суспільно корисливою працею, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого, усвідомлює свою протиправну поведінку, а також пом`якшуючі обставини; суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, буде призначення покарання останньому у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст.407 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з застосуванням ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Оскільки на переконання суду, можливість соціальної реабілітації не втрачена і виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без реального відбуття покарання.
Крім того, враховуючи обставини кримінального правопорушення, відношення ОСОБА_5 до вчиненого, характеризуючи дані останнього, суд вважає за недоцільне позбавляти обвинуваченого військового звання.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений. Судових витрат не має.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1