Справа № 459/2701/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/354/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Червонограда Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України, у кримінальних провадженнях № 0000404, №0002280,

з участю:

прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

встановила:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2018р. визнано винуватими та засуджено:

ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати після набрання вироком законної сили, з часу фактичного затримання;

ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці; за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задоволено частково.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 966 грн. на відшкодування майнової шкоди та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_7 у ніч з 28.02.2016р. на 29.02.2016р. у невстановлену слідством годину, діючи групою осіб, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , з метою особистого збагачення вирішили таємно викрасти металобрухт, який знаходився поряд із будинком № 98 по вул. Св. Володимира у м. Червонограді Львівської області. Впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 таємно викрали із вищевказаного місця металобрухт загальною вагою 420 кг, після чого з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 966 грн.
Окрім цього, ОСОБА_9 02.11.2016р. близько 15 години, знаходячись на алеї ім. Грушевського у місті Червонограді, Львівської області, побачив малолітню ОСОБА_12 , яка рухалась йому на зустріч та вирішив відкрито заволодіти її мобільним телефоном, який потерпіла тримала у руці. Так, ОСОБА_9 , маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, володіючи фізичною та психологічною перевагою над малолітньою ОСОБА_12 , наблизився до неї та використовуючи фактор несподіваності, шляхом ривка відкрито викрав в останньої мобільний телефон марки «Alcatel one touch» вартістю 4000 грн., із сім картою оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 15 гривень із абонентським № НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_9 з викраденим мобільним телефоном намагався з місця події втекти, однак був помічений та зупинений працівниками поліції, тим самим, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження відносно нього закрити, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати, а також просить відмовити у задоволенні цивільного позову у повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, винесений з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповнотою судового розгляду, без дотримання вимог КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції перед допитом свідка ОСОБА_13 не привів його до присяги. Речові докази, попри задоволення клопотання сторони захисту про їхній огляд, не були досліджені у судовому засіданні.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не прийняв жодного рішення щодо заявленого клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами: показання свідка ОСОБА_14 , протокол огляду місця події від 29.02.2016р., протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.07.2016р. з участю свідка ОСОБА_14 , постанову про визнання речовим доказом від 01.03.2016р., протокол огляду речових доказів від 01.03.2016р.

Вказує, що протокол огляду місця події від 29.02.2016р. є недопустимим доказом, оскільки слідчим проводився огляд автомобіля без ухвали слідчого судді про проведення такого обшуку. Протокол про пред`явлення особи для впізнання від 06.07.2016р. є недопустимим доказом, оскільки особи, які пред`являлись свідку ОСОБА_14 мають різкі відмінності у віці та зовнішньому вигляді із обвинуваченим. Впізнання згідно з показаннями свідка проводилось у відсутності понятих.

Наголошує, що показання свідка ОСОБА_15 , які зазначені у вироку відрізняються від показань, які він давав у судовому засіданні. Окрім цього, показання свідка ОСОБА_14 , зазначені у вироку, щодо впізнання обвинувачених у вчиненні злочину не відповідає даним нею показаннями у судовому засіданні.

Окрім цього, суд першої інстанції не відреагував на дії потерпілого ОСОБА_11 щодо знищення ним речових доказів.

Звертає увагу, що викрадене майно повернуто потерпілому, а тому висновок суду першої інстанції щодо задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди є необґрунтованим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та закрити провадження відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, а також відмовити у задоволенні цивільного позову у повному обсязі. Просить за ч. 2 ст. 186 КК України призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, такий ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що обвинувачені не визнали своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Їх показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 щодо того, що обвинувачені не мали умислу викрадати металобрухт, оскільки вони вважали, що це сміття, яке нікому не належить. Проте, суд першої інстанції не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_15 про місце, в якому він побачив автомобіль з обвинуваченими, а також показанням обвинуваченим.

Вважає, що відомості щодо впізнання свідком ОСОБА_14 обвинувачених за фотознімками не можуть вважатись безспірними та достовірними, з огляду на вік даного свідка, її родинні відносини із потерпілим, те, що подія відбувалась вночі, пред`явлення для впізнання проводилось більш як через 4 місяці, неможливість назвати свідком конкретних ознак зовнішнього вигляду.

Покликається на те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.07.2016р. є недопустимим доказом, оскільки особи, які пред`являлись свідку ОСОБА_14 мають різкі відмінності у віці та зовнішньому вигляді із обвинуваченим. У матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували викрадення обвинуваченими металу поряд з будинком №98 по вул. Св. Володимира у м. Червонограді, Львівської області в ніч з 28 на 29.02.2016р.

Вказує, що протокол огляду місця події від 29.02.2016 року є недопустимим доказом, оскільки слідчим проводився огляд автомобіля без ухвали слідчого судді про проведення такого огляду. Наголошує, що у порушення вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не надано доступу до речового доказу (металобрухту) після закінчення досудового розслідування, і такий речовий доказ судом першої інстанції безпосередньо не досліджувався. У матеріалах провадження відсутні докази про поміщення речових доказів після його огляду слідчим на зберігання в Червоноградський ВП ГУ НП у Львівській області, повернення їх у подальшому потерпілому, та здачі у пункт прийому металобрухту.

Зазначає, що суд першої інстанції перед допитом свідка ОСОБА_13 не привів його до присяги. Акцентує увагу суду на тому, що викрадене майно повернуто потерпілому, а тому висновок суду щодо задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди є необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, не врахував визнання ним вини, щире каяття, вчинення злочину внаслідок скрутного матеріального становища, відшкодування шкоди та відсутність претензій у потерпілої. Вважає, що ОСОБА_9 добровільно став на шлях виправлення і його виправлення можливо без ізоляції від суспільства.

У судове засідання на 18.03.2019р. обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились. Обвинувачений ОСОБА_7 подав до апеляційного суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 підтримує у повному обсязі та просить таку задоволити. Потерпілий ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився та подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Потерпіла ОСОБА_12 та її законний представник у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів, з`ясувавши думки присутніх у судовому засіданні учасників судового провадження щодо відсутності осіб, які не з`явились, ухвалила проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили такі задоволити, думку прокурора про безпідставність апеляційних скарг сторони захисту, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи із наступного.

Вирок суду у частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується.
Колегія суддів вважає, що вирок суду у частині доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.185 КК України, ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На переконання колегії суддів, у вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наведених у вироку суду обставин, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, стверджується, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що повернувшись з 28 на 29 лютого з дружиною додому з м. Львова, довідався від тещі про те, що остання бачила як викрали належний їм металобрухт, вага якого дорівнювала приблизно 3 тонни. Зазначив, що як виносили металобрухт з недобудованого будинку та вантажили такий у машину бачив сусід. Повідомив, що у поліції впізнав метал. При впізнанні металу, окрім нього та працівників поліції, були ще присутні його теща та ОСОБА_16 . Вказав, що був кутник 45х45, 75х75, арматура 10, 14, 16, 16, 8, труби 100, короткі рейси вузькі по 2 м. приблизно 7 шт., прути. Слідчий віддав йому для реалізації 129-139 кг, які він здав у с. Жвирка, проте документального підтвердження не має. Підтримав цивільний позов;
-показаннями свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що почувши у ночі гуркіт, підійшла до вікна та побачила, що виносять залізо. Вона зателефонувала у поліцію, проте ніхто не приїхав. Вказала, що бачила обвинувачених. А зранку побачила, що металу не має;
-показаннями свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що приблизно у лютому 2016р., перебуваючи на чергуванні, поступив телефонний виклик про те, що невідомі особи вантажать метал на автомобіль синього кольору. Приїхали до недобудованого будинку, що по вул. Львівська, де якийсь чоловік повідомив їм, що автомобіль поїхав у сторону с. Острів. Вони рушили за ними і знайшовши даний автомобіль підішли до нього та побачили обвинувачених, яких було доставлено у відділ поліції. Вказав, що було близько 10 труб довжиною приблизно 1 м, деякі труби були синього кольору. Потерпілий впізнав свій метал;
-показаннями свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що у 2016 року він виявив обвинувачених, коли вони їхали в автомобілі у напрямку с. Острів здавати метал. Він викликав поліцію і їх наздогнали. Обвинувачені були в автомобілі. Зазначив, що впізнав обвинувачених, а потерпілий впізнав свій метал;
-показаннями свідка ОСОБА_18 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив про те, що він працював старшим охоронцем «Львівхолод». Точної дати не пригадує коли по справах перебував у Червоноградському ВП ГУ НП у Львівській області на четвертому поверсі. Вказав, що слідчий ОСОБА_13 запросив його та ще одного понятого для проведення слідчої дії. Зазначив, що старша жінка по фотографіях впізнала особу;
-показаннями свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що у осінньо-зимову пору 2016р. йому зателефонували, щоб прийняти метал вагою 400-500 грн. Метал важили на сертифікованій вазі, метал був у нього на зберіганні. Вартість металу вказана на даний час, вони робили комерційну пропозицію, яка діє для всіх;
-даними рапорту інспектора-чергового Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 від 29.02.2016р., з якого вбачається, що 29.02.2016р. по телефону № 102 надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_14 , яка проживає у АДРЕСА_3 , і яка повідомила, що у ніч з 28.02.20р. на 29.02.2016р. невідома особа шляхом вільного доступу з подвір`я її будинку вчинила крадіжку металобрухту. Сума завданих збитків встановлюється;
-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 29.02.2016р., з якого вбачається, що ОСОБА_11 повідомив про те, що у період часу з 27.02.2016р. по 29.02.2016р. невстановлена особа, знаходячись по АДРЕСА_3 , таємно викрала металобрухту різного виду: труби, палки, інше на загальну суму 10 000 грн.;
-даними протоколу огляду місця події від 29.02.2016р., з якого вбачається, що на частині ділянки дороги, що по вул. Промислова у м. Червонограді виявлено автомобіль марки ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_2 блакитного кольору, під керуванням ОСОБА_7 . Пасажиром даного автомобіля був ОСОБА_9 . У салоні вказаного автомобіля було виявлено металобрухт різного виду: кутники, труби, арматура, який згодом було зважено на ТзОВ «Компанія Дністер» за допомогою автомобільної ваги, та встановлено, що вага виявлено у даному автомобілі металобрухту становить 420 кг. Вказаний металобрухт вилучений;
-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.07.2016р., з якого вбачається, що свідок ОСОБА_14 у присутності двох понятих впізнала особу під № 3 ( ОСОБА_7 ), яка викрадала із території її помешкання металобрухт;
-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.07.2016р., з якого вбачається, що свідок ОСОБА_14 у присутності двох понятих впізнала особу під № 3 ( ОСОБА_9 ), яка викрадала із території її помешкання металобрухт.
На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази повністю доводять винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Щодо доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції перед допитом слідчого ОСОБА_13 не привів його до присяги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із звукозапису судового засідання від 24.01.2018р. у судовому засіданні був допитаний слідчий ОСОБА_13 , який проводив досудове розслідування у даному провадженні, та суду першої інстанції надавав пояснення щодо речових доказів, які було вилучено та передано потерпілому на зберігання. Однак, у якому процесуальному статусі слідчий ОСОБА_13 надавав пояснення суду першої інстанції із звукозапису судового засідання незрозуміло. За таких обставин, колегія суддів вважає, що покликання у вироку суду на показання слідчого ОСОБА_13 , як на доказ вини обвинувачених є неприпустимим.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази у своїй сукупності доводять винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а їх показання про те, що вони не викрадали металобрухт, оскільки вважали, що такий нікому не належить, колегія суддів розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. Викрадений металобрухт знаходився поряд із будинком № 98 по вул. Св. Володимира у м. Червонограді Львівської області, а тому, колегія суддів переконана у тому, що в обвинувачених були відсутні підстави вважати, що такий металобрухт нікому не належить. Окрім цього, викрадення металобрухту відбувалось у ніч з 28.02.2016р. на 29.02.2016р., що свідчить про те, що обвинувачені не бажали бути поміченими сторонніми особами.
В апеляційній скарзі сторона захисту покликається на те, щосуд першої інстанції не прийняв жодного рішення щодо заявленого клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку суду, судом першої інстанції було взято до уваги клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , про визнання недопустимими ряду доказів, зокрема: показів свідка ОСОБА_14 , дані з приводу кримінального правопорушення вчиненого відносно потерпілого ОСОБА_11 ; протоколу огляду місця події від 29.02.2016р. та вилученого під час такого огляду металобрухт, а також похідні від них докази; протоколів пред`явлення осіб до впізнання від 06.07.2016р. з участю свідка ОСОБА_14 ; постанови про визнання речовим доказом та передачі речового доказу на зберігання від 01.03.2016р.; протоколу огляду речових доказів від 01.03.2016р.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи сторони захисту, наведені у їх клопотаннях про визнання доказів недопустимими, вказують на недоліки досудового слідства, проте не спростовують обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. При цьому, згідно показань обвинувачених, наданих у судовому засіданні суду першої інстанції, останні не заперечили факт заволодіння ним металобрухтом, а лише намагались спростувати факт крадіжки даного майна.
Окрім цього, колегія суддів враховує, що при проведенні огляду місця події 29.02.2016р., згідно письмової заяви обвинуваченого ОСОБА_7 від 29.02.2016р., останній особисто надав дозвіл працівникам поліції оглянути автомобіль ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_2 , та назначив про відсутність у нього претензій з цього приводу (а.с.163, т.1).
Щодо наведених в оскаржуваному вироку суду показань свідка ОСОБА_15 , то такі не суперечать показанням даного свідка, наданих ним 25.07.2017р. у судовому засіданні суду першої інстанції, і такі не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції показанням свідка ОСОБА_15 надав належно правову оцінку та обґрунтовано взяв до уваги.
Апеляційний суд не погоджується із апеляційними доводами сторони захисту про те, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди є необґрунтованим.

Так, судом першої інстанції цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на його користь матеріальної шкоди у розмірі 10000 грн. задоволено частково, а саме постановлено стягнути з обвинувачених на користь потерпілого 966 грн., вартості майна, яке не було повернуто потерпілому.
Сторона захисту покликається на те, що суд першої інстанції у судовому засіданні не здійснив безпосереднє дослідження речових доказів. Разом з тим, колегія суддів вважає, що дана обставина обумовлена структурою речових доказів у даному кримінальному провадженні (металеві труби від 1.80 м. до 2,60 та інший металобрухт), та не впливає на висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному вироку суду.

Апеляційні доводів сторони захисту про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, на переконання апеляційного суду, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліках у лікарів психіатра чи нарколога, неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий, наявність обставини, яка пом`якшує покарання по епізоду із потерпілою ОСОБА_12 щире каяття, наявність обставини, яка обтяжує покарання по епізоду із потерпілою ОСОБА_12 - вчинення злочину щодо малолітньої особи.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту не містять правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а тому такі апеляційним судом визнаються необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2018р. щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4