ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/67/18 Справа № 189/471/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Архангельск Російська Федерація, громадянка Російської Федерації, що має неповну середню освіту (6 класів), не працює, незаміжня, інвалід II групи (психо-невротик), місця реєстрації не має, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненнісуспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000043,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 року задоволено клопотання керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_6 , примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення її в психіатричну лікарню із звичайним наглядом.
Роз`яснено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.
Стягнуто із ОСОБА_6 вартість судово-товарознавчих експертиз № 386/18 від 07.02.2018 року у розмірі 300,00 грн., та № 438/18 від 12.02.2018 року у розмірі 380,00 грн.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 10.09.2017 року, 25.09.2017 року, 06.10.2017 року, 01.11.2017 року, 22.01.2018 року, 26.01.2018 року та 04.02.2018 року таємно викрала майно, чим спричинила потерпілим матеріальні збитки, а саме : потерпілому ОСОБА_10 на суму 628,50 гривень; потерпілій ОСОБА_11 на суму 707,70 гривень; потерпілій ОСОБА_12 на суму 1415,40 гривень; потерпілій ОСОБА_13 на суму 1676,00 гривень; потерпілій ОСОБА_14 на суму 556,00 гривень; потерпілій ОСОБА_15 на суму 1112,00 гривень; потерпілій ОСОБА_16 на суму 1230,38 гривень, потерпілій ОСОБА_17 на суму 335,35 гривень. Після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Висновок про вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185, КК України, за вказаних в ухвалі суду обставин, підтверджуються доказами матеріалів кримінального провадження, дослідженими під час судового засідання.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 50 від 15.03.2018 року, ОСОБА_6 у період інкримінованих їй діянь, виявляла і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості із значними порушеннями емоцій та поведінки. По своєму психічному стану в період, до якого відносяться інкриміновані їй діяння, не могла віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. В теперішній час також не може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними. ОСОБА_6 потребує застосування щодо неї примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_18 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити, виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експертизи, ОСОБА_6 є неосудною особою. З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КК України переглядається судове рішення щодо ОСОБА_6 в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 50 від 15.03.2018 року ОСОБА_6 у період часу, що відноситься до інкримінованих їй діянь, виявляла і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості із значними порушеннями емоцій та поведінки. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_6 , можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованих їй діянь. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_6 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у нього свідомості, чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак ухвалу необхідно в цій частині змінити через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала у цій частині - зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4