Справа № 158/2068/17 Провадження №11-кп/802/43/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 140 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000017, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, працює фельдшером пункту охорони здоров`я Цуманської виправної колонії № 84, з середньою спеціальною освітою, неодружений, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за неналежне виконання ним своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого у вигляді настання смерті, вчинене за наступних обставин.

28 грудня 2016 року за медичною допомогою на амбулаторний прийом до фельдшера ОСОБА_7 зі скаргами на біль в животі звернувся засуджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відмовлявся від прийому їжі. Однак, ОСОБА_7 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки через недбале та несумлінне до них ставлення, відповідних обстежень не провів, діагнозу не встановив та належної медичної допомоги не надав, тому засуджений залишив пункт охорони здоров`я. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_10 3 січня 2017 року був поміщений ОСОБА_7 , який в цей день виконував обов`язки начальника пункту охорони здоров`я Цуманської ВК №84. на стаціонарне лікування у пункт охорони здоров`я. В той же час, продовжуючи неналежно виконувати свої професійні обов`язки через недбале та несумлінне до них ставлення, належного обстеження, встановлення діагнозу та лікування ОСОБА_10 не забезпечив.

5 січня 2017 року фельдшером ОСОБА_7 , який у цей день виконував обов`язки начальника пункту охорони здоров`я, прийнято рішення про етапування хворого ОСОБА_10 до міжобласної багатопрофільної лікарні Львівської установи виконання покарань № 19.

Підставою для етапування було направлення на термінову госпіталізацію № 84/17/11 від 5 січня 2017 року видане фельдшером пункту охорони здоров`я ОСОБА_7 та підписане начальником Цуманської ВК № 84 ОСОБА_11 . У вказаному направленні ОСОБА_7 зазначив діагноз хворому ОСОБА_10 без проведення відповідних досліджень.

Після цього, біля 18 год. 00 хв. 5 січня 2017 року внаслідок відсутності встановленого належним чином діагнозу і відповідного лікування, хворий втратив свідомість.

Незважаючи на це, ОСОБА_7 , який 5 січня 2017 року єдиний з медичних працівників ніс чергування та виконував обов`язки начальника пункту охорони здоров`я, невідкладної медичної допомоги ОСОБА_10 не надав та не забезпечив доставки хворого спеціальним медичним транспортом до найближчого закладу охорони здоров`я для надання кваліфікованої медичної допомоги.

Натомість, враховуючи наявність направлення на термінову госпіталізацію № 84/17/11 від 5 січня 2017 року, в ніч з 5 на 6 січня 2017 року, супроводив ОСОБА_10 , який перебував без свідомості, автомобільним та залізничним транспортом (етапом) до міжобласної багатопрофільної лікарні Львівської установи виконання покарань № 19, до якої останній прибув близько 7 години ранку 6 січня 2017 року у вкрай важкому стані та без свідомості.

При обстеженні ОСОБА_10 лікарями вказаної лікарні було діагностовано інфекційне захворювання менінгоенцефаліт, тобто встановлено інший діагноз, ніж той, що вказаний у направленні на термінову госпіталізацію № 84/17/11 від 5 січня 2017 року виданому фельдшером ОСОБА_7 та хворому ОСОБА_10 було надано належну медичну допомогу, зважаючи на встановлений діагноз.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_10 , внаслідок неналежного виконання своїх професійних обов`язків через недбале та несумлінне до них ставлення фельдшером ОСОБА_7 , своєчасно не було надано належної медичної допомоги, потерпілий прибув з пункту охорони здоров`я Цуманської ВК № 84 у вкрай важкому стані, а тому в подальшому не вдалося уникнути негативних наслідків хвороби для здоров`я ОСОБА_10 та врятувати життя останнього і він 13 січня 2017 року, не приходячи до свідомості, помер.

Згідно висновку експертної комісії Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи №28 від 6 квітня 2017 року між порушеннями, допущеними медичними працівниками пункту охорони здоров`я Цуманської ВК № 84 (фельдшером ОСОБА_7 ) при лікуванні засудженого ОСОБА_10 та його смертю вбачається прямий причинний зв`язок.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків фельдшером охорони здоров`я Цуманської ВК № 84 ОСОБА_7 через недбале та несумлінне до них ставлення, настали тяжкі та незворотні наслідки смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Прокурор у поданих до апеляційної скарги змінах вказує, що в ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження обвинуваченим та його захисником подано клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України. Тоді як обвинувачений вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, винуватість у вчиненні якого визнав повністю. Просить вирок скасувати, ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу.

Захисник ОСОБА_9 у поданій ним апеляційній скарзі вважає вирок незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує на порушення правил підслідності та заборони, передбаченої ч.12 ст.290 КПК України в частині не відкриття стороні захисту усіх матеріалів на стадії завершення досудового розслідування, що, в тому числі, порушує право обвинуваченого на захист. Фактичні обставини провадження судом встановлені не були, а обвинувачення ґрунтується на недопустимих доказах та припущеннях. У зв`язку із цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який підтримав подані ним зміни до апеляційної скарги, висловив позицію щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого з передачею на поруки, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали частково, просили застосувати ст.47 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого у вигляді настання смерті та правильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст.140 КК України.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах, який не оспорюється учасниками судового розгляду.

Відповідно до ст.47 КК України, ч.3 ст.288 КПК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням.

Виходячи з принципу доцільності, суд вправі застосувати положення зазначених норм. При цьому повинен виходити не тільки і не стільки з наявності передбачених цими нормами умов звільнення, але й з необхідності правового забезпечення виконання завдань, які передбачені ст.1 КК України, одним із яких є охорона прав і свобод людини. Суд має також зважити, що звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав є однією з форм реалізації кримінальної відповідальності і в кінцевому підсумку повинно слугувати виправленню особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння, та запобігати скоєнню нових посягань.

Отже, виходячи з наведених положень закону, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання трудового колективу медичної частини № 84 філії ДУ ЦОЗ ДКВС України у Волинській області про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із передачею його на поруки на підставі ст.47 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.

ОСОБА_7 перебуває у трудових відносинах з даною установою, а тому є членом його трудового колективу.

При цьому, протокол зборів та клопотання трудового колективу містять усі необхідні реквізити, а їх зміст відповідає вимогам ст.47 КК України.

Підстав сумніватись у достовірності, вказаних у них відомостей, не встановлено.

Зокрема, як убачається із змісту самого клопотання, до відома членів трудового колективу було доведено усі обставини вчинення обвинуваченим злочину, а у протоколі зборів йдеться про те, що трудовий колектив медичної частини № 84 філії ДУ ЦОЗ ДКВС України у Волинській області бере на себе обов`язки здійснювати щодо ОСОБА_7 заходи виховного характеру-контроль за виконанням його безпосередніх обов`язків, перевірку додержання ним правил співжиття в побуті та громадських місцях.

Відповідно до положень кримінального закону, щире каяття має місце в тих випадках, коли особа повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, дає свій поведінці належну оцінку і дійсно готовий нести передбачену законом відповідальність.

ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції частково підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, винуватість в об`ємі висунутого йому обвинувачення визнав повністю, висловив жаль з приводу скоєного, запевнив у не вчиненні неправомірних дій у майбутньому.

Наведене, на переконання апеляційного суду, свідчить про щире каяття обвинуваченого.

Враховує апеляційний суд і думку прокурора, який відносно задоволення поданого клопотання не заперечував.

За таких обставин, установивши, що ОСОБА_7 вперше вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, щиро покаявся у вчиненому, наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудового колективу медичної частини № 84 філії Державної установи ЦОЗ ДКВС України у Волинській області, якщо він протягом року з дня передачі його поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 140 КК України закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: