Справа № 344/3936/18
Провадження № 11-кп/4808/66/19
Категорія ч.1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2018 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий, громадянин України,
визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст. 121 КК, із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу і призначено покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Злочин скоєно за таких обставин. Так, 30.12.2017 року близько 23 год. 30 хв. потерпілий ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_8 прийшли в більярдний клуб "Dinaris", що по вул. Чорновола, 30, в м. Івано-Франківську, щоб зіграти в більярд. За домовленістю останніх, оплачувати гру буде особа, яка програє в більярд. 31 грудня 2017 року близько 02 год., після зіграної партії в більярд, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 присіли за барну стійку, де замовили випивку та спілкувалися із адміністратором більярдного клубу та барменом. В ході спілкування між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, причиною якого стала оплата за гру в більярд. ОСОБА_8 , не маючи наміру виконувати умови їх попередньої домовленості, запропонував ОСОБА_11 здійснити оплату за надані послуги закладом, а саме за гру в більярд. Однак потерпілий ОСОБА_11 відмовився здійснювати оплату, оскільки він був переможцем їхньої спільної більярдної партії. В ході словесного конфлікту обвинувачений ОСОБА_8 , обурившись на слова ОСОБА_11 , умисно наніс один удар кулаком правої руки в голову потерпілому. Від отриманого удару потерпілий ОСОБА_11 впав зі стільця, на якому сидів за барною стійкою, на підлогу. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 схопив стілець, на якому сидів ОСОБА_11 та діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наніс два удари стільцем ОСОБА_11 по голові. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеня, крововиливу під тверду мозкову оболонку в правій лобно-скронево-тім`яній ділянці, вдавленого перелому тім`яних кісток, лінійного перелому лобної та скроневої кістки справа, які згідно висновку експерта №39, від 07.03.2018 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення. Після вчинення злочину, ОСОБА_8 залишив більярдний клуб, а потерпілому ОСОБА_11 працівниками більярдного клубу було викликано таксі, на якому він поїхав по місцю свого проживання..

У своїй АС обвинувачений ОСОБА_8 покликається на незаконність вироку щодо нього, з мотивів невідповідності призначеного покарання його особі та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості.

Просить вирок суду скасувати та постановити більш м`який вирок, яким призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК із застосуванням положень ст. 75 цього ж Кодексу.

У своїй АС прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В решті вирок суду залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 подав уточнюючу АС, в якій вказує, що обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано перебування його в стані алкогольного сп`яніння, хоча дана обставина судом першої інстанції не досліджувалась. Разом з тим, освідування особи на досудовому розслідуванні не проводилось. Зазначає, що всупереч висновків суду першої інстанції, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з батьком, який на даний час перебуває на його утриманні у зв`язку із віком, станом здоров`я та потребуванням сторонньої допомоги.

Вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції із застосуванням положень ст. 75 КК, на його думку, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: його виправленням та попередження скоєння нових злочинів.

Просить вирок суду скасувати, яким призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК, із застосуванням положень ст. 75 цього ж Кодексу.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_11 не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану АС та заперечили проти доводів АС прокурора, просять вирок суду скасувати та пом`якшити покарання; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС та заперечив проти АС обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, та призначити обвинуваченому більш суворе покарання; перевіривши матеріали справи та додані документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора та АС з доповненням обвинуваченого слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався. Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.1 ст. 121 КК, відповідає встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Як вбачається із вироку Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2018 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися. У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покликання обвинуваченого ОСОБА_8 в АС, на невідповідність призначеного йому покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його даних про особу внаслідок суворості, є необґрунтованими, зважаючи на наступне. У відповідності до ст.65 КК, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК, у виді 2 (два) роки позбавлення волі, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 цього ж Кодексу, правильно врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, який у відповідності до положень ст.12 названого Кодексу, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання і дані про його особу, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд першої інстанції вірно встановив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, що він негативно ставиться до вчиненого, позитивно характеризується за місцем проживання, дані висновку Івано-Франківського міськрайонного відділу з питань пробації, у якому вказано, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_8 , його спосіб життя, відсутність судимостей, мотивацію до позитивних змін, а також середній рівень ризику ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі , або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства (в.т.ч. окремих осіб). Окрім цього, у вказаному висновку зазначено, що на думку органу з питань пробації, для обвинуваченого ОСОБА_8 можливе перевиховання лише за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с. 51-52).

Обставини, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд правильно вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

До обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, суд першої інстанції правильно відніс те, що він повністю визнав свою вину, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди потерпілому, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також даних про особу ОСОБА_8 , що в сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції відповідно до ст.69 КК призначив йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 121 КК, і таке покарання на думку колегії суддів буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Тому, підстав для застосування до ОСОБА_8 , ще більш м`якого покарання, апеляційний суд не вбачає.

Окрім цього, покликання обвинуваченого в АС про те, що факту находження його в стані алкогольного сп`яніння під час скоєння кримінального правопорушення матеріалами справи не доведено, і судом ця обставина взагалі не досліджувалась, є необґрунтованим, оскільки як вбачається із вироку Івано-Франківського міського суду, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Дослідження фактичних обставин справи судом першої інстанції було обмежено допитом обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Зважаючи на викладене, покликання обвинуваченого ОСОБА_8 в АС з доповненням на суворість призначеного йому покарання, є безпідставними. Вирок щодо ОСОБА_8 колегія суддів визнає законним і обґрунтованим. Підстав для його зміни шляхом призначення ще більш м`якого покарання, про що просить апелянт у своїй АС, відсутні.

Покликання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Стаття 65 КК передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливими та законними з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора, є безпідставними та непереконливими.

Так, призначаючи ОСОБА_8 , покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Як уже було зазначено вище, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував також дані про їх особу та обставини, що пом`якшує та обтяжує покарання.

Колегія суддів погоджується з встановленими даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема тими, що він негативно ставиться до вчиненого, позитивно характеризується за місцем проживання; має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживає разом з батьком ОСОБА_12 , 1943 р.н., який наразі перебуває на його повному утриманні у зв`язку із віком, станом здоров`я та потребуванням сторонньої допомоги, що підтверджується висновком Лікарсько-консультативної комісії міської поліклініки №1 (а.с.88); дані висновку Івано-Франківського міськрайонного відділу з питань пробації, у якому вказано, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_8 , його спосіб життя, відсутність судимостей, мотивацію до позитивних змін, а також середній рівень ризику ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі, або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства (в.т.ч. окремих осіб). Окрім цього, у вказаному висновку зазначено, що на думку органу з питань пробації, для обвинуваченого ОСОБА_8 можливе перевиховання лише за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, а саме обставини, на які посилається прокурор в АС, як на підстави для призначення суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, довівши вину ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК у виді 2 років позбавлення волі, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таким чином, зважаючи на викладене, покликання прокурора у своїй АС на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, є безпідставними.

Перевіривши матеріали провадження, дослідивши усі докази, в їх сукупності, почувши доводи під час судового засідання, достовірність пред`явленої довідки про стан здоров`я батька обвинуваченого, який був присутній в залі суду, колегія суддів, приходить до висновку, що АС прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , а також апеляційну скаргу з уточненням обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5