Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/4291/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2019 року Подільський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018 року за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, -

В С Т А Н О В И В :
До Подільського районного суду м. Києва 29.03.2019 року надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018 року стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України.

Як вбачається з даного клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.

Так, ОСОБА_4 , 16 листопада 2015 року, умисно, виконуючи роль «закладчика», в складі організованої групи, за вказівкою через програму «СоverМе» в мережі Інтернет (далі - Програму) «координатора» «DAVID», забрав у схованці в м. Москва наркотичний засіб РVР (а-пірролідіновалерофенон) - похідне N-метілефедрона (далі - Наркотик № 1), масою не менше 343,27 грама, що є особливо великим розміром, яке 17 листопада 2015 року перевіз за місцем свого тимчасового проживання - в квартиру АДРЕСА_2 з метою подальшого збуту. У зазначеній квартирі ОСОБА_4 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, розфасував отриманий описаним способом Наркотик №1, залишивши частину Наркотику № 1, масою 330,24 грама в цій квартирі, і розмістивши до 12 години 23 листопада 2015 року решту Наркотику №1 в пакетах і згортках, такою масою, в наступних схованках в м. Бєлгороді:

- масою 0,45 грама - над вхідними дверима в підсобному приміщенні на 3 поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 ;

- масою 0,52 грама - в ящик столу на сходовому майданчику 3 поверху четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_3 ;

- масою 0,44 грама - за батареєю радіатора на сходовому майданчику 2 поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_4 ;

- масою 0,47 грама - в патроні для лампочки освітлення на сходовому майданчику 4 поверху восьмого під`їзду будинку АДРЕСА_4 ;

- масою 0,54 грама -в столі на сходовому майданчику 2 поверху десятого під`їзду будинку АДРЕСА_4 ;

- масою 0, 44 грама - під сміттєпроводом на сходовому майданчику 4 поверху десятого під`їзду будинку АДРЕСА_4 ;

- масою, 0,99 грама - на трубі сміттєпроводу сходового майданчика 2 поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_5 ;

- масою 0,97 грама - над трубою на сходовому майданчику 11 поверху будинку АДРЕСА_6 ;

- масою 1,0 грама - в барабані пральної машини на сходовому майданчику 2 поверху дев`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_7 ;

- масою 0,98 грама - між трубами на сходовому майданчику 5 поверху дев`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_7 .

Реалізуючи злочинний умисел організованої групи надалі, частину Наркотику № 1, масою 6,23 грама, ОСОБА_4 до 12 години 23 листопада 2015 року при собі переніс до будинку АДРЕСА_3 з метою збуту, однак злочинний умисел до кінця довести не зміг з незалежних від нього обставин - так як був затриманий співробітниками поліції, які згодом вилучили закладене ОСОБА_4 і те, що знаходилось при ньому, і в його житлі наркотичний засіб РVР (а-пірролідіновалерофенон) - похідне N метілефедрона, загальною масою 343, 27 грама (330,24 + 0,45 + 0,52 + 0,44 + 0,47 + 0,54 + 0,44 + 0,99 + 0,97 + 1,0 + 0,98 + 6,23), що є особливо великим розміром.

Вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018 року, з урахуванням внесених апеляційною ухвалою Белгородського обласного суду від 30.03.2018 року з урахуванням змін, ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, тобто в замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, в особливо великому розмірі, та засуджений до покарання, у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання обчислюється з 22.01.2018 року, при цьому зараховано в строк відбуття покарання час попереднього утримання під вартою, з дня фактичного затримання - з 24.11.2015 року по 22.01.2018 року.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про час, день, місяць, рік і місце розгляду клопотання повідомлений належний чином. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даного клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України.

У судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, ретельно дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018 року, для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 є громадянином України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 виданого Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 31.08.2004 року, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Згідно із заяви ОСОБА_4 він має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України(а.с.39).

З тексту ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, на якій ґрунтується вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018 року, вбачається, що замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, в особливо великому розмірі, карається позбавленням волі на строк від 15 до 20 років з позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого, і зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, або довічне позбавлення волі (а.с. 38).

У відповідності з ч.3 ст.66 КК РФ строк чи розмір покарання за замах на злочин не може перевищувати трьох четвертих максимального строку чи розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК РФ.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч 2 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, як незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах. Санкція даної частини ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Однак, Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті).

На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 7, 121 КК України, ст.ст. 369-372, 376,602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018 року, яким громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим та засуджено у вчиненні злочину, передбачених ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, тобто в замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, в особливо великому розмірі, та засуджений покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту його затримання, а саме з 22.01.2018 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 24.11.2015 року по 22.01.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1