Постанова

Іменем України
10 травня 2018 р.

м. Київ

справа № 265/7070/14-к

провадження № 51-4022 км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 вересня 2016 року та засудженого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002525 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого 27 червня 2007 року вироком Іллічівського міського суду м. Маріуполь Донецької області за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, звільненого 01 квітня 2011 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 12 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 року засуджено:
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;
ОСОБА_6 за: ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна; ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Вирішено питання речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 вересня 2016 року вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині обчислення строку відбування покарання та відмови в задоволенні цивільного позову прокурора змінено. Виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду, про обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 26 листопада 2015 року. Визначено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , необхідно обчислювати з 19 вересня 2014 року.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Маріупольської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 у сумі 3282,72 грн.
В решті вирок залишено без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 19 вересня 2014 року по 20 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій та ОСОБА_7 , 29 серпня 2014 року, приблизно о 23.40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 107 по пр. Перемоги, в м. Маріуполі Донецької області, умисно, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, напали на раніше незнайомого ОСОБА_10 та застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося в нанесенні останньому ОСОБА_6 ногою одного удару по нозі, спричинивши тим самим фізичну біль та тілесні ушкодження середньої тяжкості, після чого заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 5285 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 30 серпня 2014 року, в період часу з 00.00 год. до 01.00 год., будучи особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на алеї по пр. Ленінградському в м. Маріуполі Донецької області, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, напав на раніше незнайомого ОСОБА_8 та погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось в утриманні потерпілого правою рукою за шию та триманні у лівій руці розстібнутої булавки, яку ОСОБА_7 підставив до горла потерпілого, тим самим подолавши волю потерпілого до опору, заволодів майном ОСОБА_8 на загальну суму 284 грн.
Також, ОСОБА_6 30 серпня 2014 року, в період часу з 00.00 год. до 01.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля буд. АДРЕСА_3 , умисно, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, завдав ОСОБА_8 чотири удари ножем в область тулубу, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і призначення нового розгляду у цьому суді у зв`язку з порушеннями вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційних скарг сторони захисту засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та не дав їм належної оцінки. А також залишив поза увагою доводи засудженого ОСОБА_6 щодо істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні слідчого експерименту за його участю.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому зазначає, що дані рішення є незаконними, необґрунтованими, винесені з порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Також вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважає касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Суд касаційної інстанції відповідно до вимог частини 1 ст. 433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України, який ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_10 і заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні і детально наведеним у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Як видно з кримінального провадження, що засуджений ОСОБА_11 хоча і визнав свою вину частково, однак його вина підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який зазначав про те, що 9 серпня 2014 року він повертався з роботи близько 23.40 год дійшовши до будинку до нього підійшли два чоловіка, які були в камуфляжній формі це були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вони попросили пред`явити документи, поки він шукав свій пропуск. ОСОБА_6 притиснув його лівим ліктем до лавки, вирвав з його руки пакет і передав ОСОБА_7 , а останній у цей час витягнув барсетку, яка знаходилася в пакеті. Потім ОСОБА_6 схопив його за руку і почав тягнути в перевулок, ОСОБА_7 в цей час знаходився праворуч від нього і підштовхував його. Вони почали його бити, повалили на землю, відібрали речі, вивертали кишені, зірвали ланцюжок з шиї. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 забрали у нього два телефонна, дві флешки, карти пам`яті, кабеля, картки зарплатну, кредитну, пропуск і дрібні речі, які знаходилися в його барсетці, всього було викрадено майна на загальну суму 2 315 грн.
Потерпілий ОСОБА_8 у своїх показаннях зазначав, що в ніч з 29 на 30 серпня 2014 року приблизно о 01 год він разом зі своїм товаришем ОСОБА_12 перебували на алеї та розпили пляшку вина. До них підійшов ОСОБА_6 і схопив його друга за футболку, між ними зав`язалась бійка. В цей час до нього ззаду підійшов другий чоловік, лівою рукою схопив його за голову, а правою приставив металевий предмет до горла і сказав «не рухайся, у мене ніж» та щоб він віддав гроші і телефон, на що він віддав гроші і телефон, після цього він побіг за тим хто приставляв йому до горла предмет. Намагався наздогнати нападника, але побачивши ОСОБА_6 , побігли за ним з метою наздогнати та здати до міліції. Його друг відстав від нього на відстань близько 20 м. Біжучи він кричав нападнику стій, після цього ОСОБА_6 зупинився і він схопив його, останній наніс йому удари ножем.

Окрім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що впізнав ОСОБА_6 , оскільки той був без маски. Також вина ОСОБА_6 підтверджується даними протоколів для впізнання від 20.09.2014 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , як осіб, які вчинили на нього розбійний напад; даними протоколу слідчого експерименту від 08.10.2014 року, у якому ОСОБА_10 показав положення, в якому він знаходився по відношенню до ОСОБА_6 , який його утримував рукою і завдав удар своєю ногою по лівій стопі; висновком експерта № 438 від 14.10.2014 року; заявою ОСОБА_6 , згідно якою він добровільно видав працівникам міліції майно потерпілого ОСОБА_10 ; даними протоколів огляду предметів. Вина ОСОБА_6 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 підтверджується наступними даними протоколів: проведення слідчого експерименту від 20.09.2014 року та фото таблицями до нього: пред`явлення особи для впізнання 20.09.2014 року; огляду місця події від 30.08.2014 року та фото таблицями до нього; даними висновків судово-медичних експертизи №409 від 15.09.2014 року та №225/212 від 14.10.2014 року.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він не заподіював тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та захищався від дій потерпілого ОСОБА_8 , є безпідставними та спростовується вищеперерахованими зібраними у провадженні доказами.

З матеріалів провадження вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дали їм належну оцінку та дійшли правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Також судами досліджені всі обставини справи, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 під час судового розгляду не встановлено.

Дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційних скарг сторони захисту засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , щодо проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та пред`явлення особи ( ОСОБА_7 ) для впізнання потерпілому ОСОБА_10 і не надав їм належної оцінки, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки дані слідчі дії були проведені з дотриманням вимог ст. ст. 42, 240 КПК України та ст. 63 Конституції України.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та обґрунтованою, оскільки суд навів в ухвалі належні підстави для прийняття такого рішення, дав вичерпні відповіді на всі доводи апеляційних скарг.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень та даних про особу засудженого. Призначене покарання, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для задоволення касаційних скарг не вбачає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3