АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9077/17 Номер провадження 11-сс/786/145/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
16 липня 2018 року м. Полтава
Я, суддя апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_3 за результатами апеляційного розгляду апеляційної скарги ТОВ`УПСК Діамент» на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 17 січня 2018 року про арешт майна , висловлюю окрему думку.
Так 16 липня 2016 року колегією суддів апеляційного суду Полтавської області залишено задоволено частково апеляцію ТОВ`УПСК Діамент» на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава , якою було накладено арешт на використання майна , а також заборону на розпорядження майном , а саме коштами належними ТОВ`УПСК Діамент» , які знаходяться на рахунках у ПАТ`КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК». Ухвалу скасовано та постановлено нову ухвалу , якою клопотання органу досудового розслідування задоволено частково в межах накладення арешту на рахунки за виключенням захищених статей.
Вважаю , що рішення колегії суддів апеляційного суду є помилковим і суперечить положенням кримінального процесуального закону.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове , до скасування у встановленому цим Кодексом порядку , позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження , розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати , що воно є доказом злочину , підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного , обвинуваченого , засудженого , третіх осіб , конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову , стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди , можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування , пошкодження , псування , зникнення , втрати , знищення , використання , перетворення , пересування , передачі , відчуження.
Згідно положень частини другої цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення :1. збереження речових доказів ; 2.спеціальної конфіскації ; 3. конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4. відшкодування шкоди , завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Водночас відповідно до частини шостої статті 170 КПК України у випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті , арешт накладається на майно підозрюваного , обвинуваченого , засудженого , фізичної чи юридичної особи , яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду , завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного , обвинуваченого , засудженого або неосудної особи , яка вчинила суспільно небезпечне діяння , а також юридичної особи , щодо якої здійснюється провадження , за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні , а також само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди , яка отримана юридичної особою , щодо якої здійснюється провадження.
Згідно пункту 3 частини 2 статті 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя , повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння , що підпадає під ознаки діяння , передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках , передбачених пунктами 3,4 частину другої статті 170 цього Кодексу);
Таким чином виходячи із системного аналізу зазначених положень закону вважаю , що у випадку накладення арешту на майна на підставі пункту 4 частини другої статті 170 КПК України , оголошення підозри у кримінальному провадженні є обов`язковою умовою. Формальне обґрунтування нібито наявності обґрунтованої підозри у вчиненні певною особою кримінального правопорушення не створює правових підстав для накладення арешту на майно.
Апеляційним судом встановлено , що кримінальне провадження на момент розгляду клопотання слідчим суддею здійснювалось за ст.191 ч.4 КК України за фактом розтрати службовими особами ТОВ`УПСК Діамент» ввіреного їм майна і завдання збитків ТОВ`Трубний завод» у великому розмірі і повідомлення про підозру у вчиненні злочину у вказаному кримінальному провадженні жодній посадовій особі ІНФОРМАЦІЯ_1 » оголошено не була.
Та обставина , що в ході апеляційного розгляду 20 червня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ст.ст.191 ч.5 , 209 ч.2 КК України гр. ОСОБА_4 директору ТОВ`УПСК Діамент» , на моє переконання не утворює правових підстав для накладення арешту на майно , на момент постановлення ухвали слідчим суддею , оскільки знову ж таки вказане повідомлення не було оголошено жодній посадовій особі ТОВ`УПСК Діамент». Не утворює таких підстав вказаний факт і для колегії суддів апеляційного суду в межах апеляційного перегляду.
На моє переконання в даному випадку поза увагою і слідчого судді і колегії суддів апеляційного суду залишилась ще й інша обставина , яка виключає можливість накладення арешту на рахунки підприємства.
Так за змістом ч.6 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно юридичної особи в разі повідомлення посадовій особі цього підприємства про підозру у вчиненні злочину , лише за умови коли встановлено , що вказана юридична особа несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями підозрюваного. Проте вказані обставини ні під час розгляду слідчим суддею ні апеляційним судом не перевірялись.
Викликає також сумнів , хоча це і виходить на мою думку в даному випадку за межі апеляційного розгляду , також і обґрунтованість підозри з огляду на надані представником ТОВ`УПСК Діамент» докази вирішення в порядку господарського судочинства позову ТОВ «Трубний завод» до ТОВ`УПСК Діамент» про стягнення саме суми цивільного позову який завлений в межах вказаного кримінального провадження , а саме 19 990 990,00 грн. та зустрічним позовом ТОВ`УПСК Діамент» про визнання договорів зберігання удаваними.
Підсумовуючи вище наведене вважаю , що орган досудового розслідування доволі вільно користується нормами КПК , які регулюють питання накладення арешту на майно , підміняючи законність накладення арешту на доцільність , що в кінцевому результаті призводить до необґрунтованого втручання у питання господарської діяльності суб`єктів господарювання.
З урахуванням наведеного вважаю , що арешт майна у вказаному кримінальному провадженні не відповідає приписам ст.ст.170,173 КПК України.
Суддя Апеляційного суду
Полтавської області ОСОБА_3