Номер провадження: 11-кп/785/409/18
Номер справи місцевого суду: 509/4311/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» ОСОБА_11 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2018 року у кримінальному провадженні № 0000569 від 13.03.2015 року, відносно ОСОБА_10 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

Оскаржуваним вироком районного суду:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старе Село, Пустометівського району, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, інваліда 2 групи, працюючого на посаді водія ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинуваченого ОСОБА_10 звільнено від відбування основного та додаткового покарання
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод» на користь ОСОБА_7 , матеріальну шкоду в сумі 46380 (сорок шість тисяч триста вісімдесят) гривень; стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», , на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 111815 (сто одинадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень; стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) гривень. Цивільний позов прокурора Одеської області в інтересах КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 4491,86 грн. Цивільний позов прокурора Одеської області в інтересах КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 6246,34 грн.
Вироком суду також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.
Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він, 13 березня 2015 року, приблизно о 11 год. 20 хв., перебуваючи на посаді водія, працюючи на технічно справному вантажному автопоїзді у складі сідлового тягача «МАЗ-54323», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «МАЗ-93866» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ПРАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод», у денний час доби, в умовах необмеженої видимості, здійснював рух по асфальтному мокрому дорожньому покриттю автодорозі «Одеса-Білгород-Дністровський» зі сторони м. Одеси в напрямку м. Білгород-Дністровський, на якій організовано двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, напрямки якого розділені переривчатою лінією дорожньої розмітки 1.5, з невстановленою слідством швидкістю руху.
Здійснюючи подальший рух та наближаючись до 34 км + 250 м зазначеної автодороги, яка проходить через Овідіопольський район Одеської області, ОСОБА_10 був неуважним, рух керованого вантажного автопоїзду постійно не контролював, діючи самовпевнено, обрав швидкісний режим без врахування дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.
Маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, діючи з необережності, гарантоване не забезпечив рух керованого вантажного автопоїзду в межах своєї смуги, із забезпеченням безпеки собі та іншим учасникам руху своєчасним формуванням безпечного інтервалу, та на ділянці проїзної частини, яка мала дефекти дорожнього покриття, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, не забезпечив контроль за управлінням вантажного автопоїзда, що виключає втрату ним поперечної стійкості і неконтрольований рух, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу на смугу зустрічного напрямку, де скоїв зіткнення з автомобілем «MERCEDES BENZ VITO 108D» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався по зазначеної автодорозі у прямому зустрічному напрямку.
Внаслідок пригоди водій автомобілю «MERCEDES BENZ VITO 108D» - ОСОБА_12 та пасажир вантажного автопоїзду - ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження, з якими були госпіталізовані до КУ «Овідіопольська ЦРЛ». У подальшому ОСОБА_12 був госпіталізований до КУ «ООКЛ», де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від отриманих тілесних ушкоджень.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №69 (170) від 30.10.2015, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження: відкритої черепно-мозкової травми у вигляді рани у зовнішнього кута лівого ока, синця повік лівого ока, садна обличчя, перелому очноямкової частини лобової кістки зліва, забою головного мозку, внутрішньо мозкової гематоми лобової частки лівої півкулі (80 мл), субарахноїдального крововиливу; травма тулуба у вигляді двостороннього перелому ребр: 7,8,9-го правих по передньо-пахвовій лінії, 3,4,5,6,7-го лівих ребр по лопатковій лінії, 5-го по середньо-пахвовій лінії, розривів: діафрагмальної поверхні правої частки печінки, жовчного міхура (оперативно видалено), великого сальника, брижі товстого і тонкого відділів кишечника; травма кінцівок у вигляді відкритого перелому передньої третини тіла лівих променевої і ліктьової кісток, переломів лівого стегна: шийки, середньої і нижньої третини тіла, перелому лівого наколінника з гемартрозом, косо-поперечного перелому тіла нижньої третини лівої великогомілкової кістки, садна на тильній поверхні правої кисті і передній поверхні правої гомілки.
Смерть ОСОБА_12 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, тулуба і кінцівок утвореної при дорожньо-транспортній пригоді у вигляді численних саден, забою головного мозку з крововиливом під оболонки мозку, переломів кісток лиця, тулуба і кінцівок з розривом внутрішніх органів і настала 17.03.2015р. у лікувальному закладі від шоку з сильною жировою емболією судин легень.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2577 від 28.09.2016р., ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: центрального вивиху правого стегна з переломом вертлюжної западини, який ускладнився травматичним невритом правого сідничного нерву та парезом правої стопи, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно з висновком №3448 судової авто-технічної експертизи обставин зіткнення автомобіля «MERCEDES BENZ VITO 108D» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , і вантажного автопоїзда у складі автомобіля-тягача «МАЗ-54323» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричепа «МАЗ-93866» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлено, що в умовах події належні дії водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля-тягача «МАЗ-54323» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричепа «МАЗ-93866», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , регламентувалися вимогами пункту 12.1 ПДР, які передбачали при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху обов`язкове урахування дорожньої обстановки, особливостей вантажу і технічного стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а з моменту наближення зустрічного транспортного засобу (автомобіля «MERCEDES BENZ VITO 108D» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , регламентувалися вимогами пункту 13.1 ПДР, відповідно яких водій повинен був дотримуватися безпечного інтервалу до нього в межах своєї смуги руху.
При належній реалізації вимог пунктів 12.1 та 13.1 ПДР, водій вантажного автопоїзду мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «MERCEDES BENZ VITO 108D».
З фактом розглянутої події, з експертної точки зору, знаходяться фактичні дії водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля-тягача «МАЗ-54323» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричепа «МАЗ-93866» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які не відповідали вимогам пунктів 12.1 і 13.1 ПДР.
Таким чином ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.1.5, п/п «б» п.2.3, п.п.12.1, 12.3, 13.1 «Правил дорожнього руху» України, що зобов`язують водія: п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків». п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі». п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». п.13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».
Не погоджуючись з вироком суду, представник цивільного відповідача ПрАТ «Арсенал страхування» ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, вид та міру покарання призначену судом першої інстанції, просить суд змінити вирок районного суду в частині цивільного позову, та відмовити в задоволенні позову потерпілого до ПрАТ «Арсенал страхування». При цьому, представник цивільного відповідача посилається на те, що районний суд не перевірив докази, які підтверджують обґрунтованість цивільного позову.

Судовий розгляд проведено без участі представника цивільного відповідача - ПрАТ «Арсенал страхування», оскільки від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, потерпілого та його представника, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених: ч.2 ст.286 КК України за ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Встановлені судом обставини сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому, у відповідності до вимог відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вони не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши вирок районного суду на відповідність його вимогам закону в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про його законність та обґрунтованість.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ставить питання про зміну вироку районного суду в частині вирішення цивільного позову, а саме стягнення з цивільного відповідача ПрАТ «Арсенал страхування» грошової суми у відшкодування матеріальної шкоди, та просить відмовити в задоволенні позову потерпілого до ПрАТ «Арсенал страхування», посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, але ці доводи є безпідставними, з огляду на таке.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод», в якому на час виникнення події, працював на посаді водія обвинувачений ОСОБА_10 , застрахована у ПрАТ «Арсенал страхування», що підтверджується Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 16/14-ЦВ/О від 31.05.2014 року, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого складає 100000 (сто тисяч) гривень та Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2957416 від 31.05.2014 року.
В роз`ясненнях Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом III Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, здоров`ю, майну третьої особи.
Наведені вимоги закону судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову, були виконанні в повному обсязі.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при вирішені цивільного позову не дослідив докази перебування потерпілої на лікуванні та витрат на лікування, а також безпідставного врахування при розрахунках вартості ліків та інших витрат, то вони є необґрунтованими та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також журналом судового засідання та звукозаписом фіксації судового процесу в суді першої інстанції.
Так, журнал судового засідання та диск технічної фіксації судового процесу в районному суді підтверджують той факт, що районний суд в повному обсязі дослідив докази, які стосувалися вирішення цивільного позову, зокрема чеки про купівлю ліків.
Що стосується доводів представника цивільного відповідача про безпідставне врахування районним судом, при розрахунку стягнутих грошових коштів чеків на придбання палива, на сплату благодійних внесків, сплату за послуги швидкої медичної допомоги, а також чеків, в яких не зазначено назви установи, в якій купувались ліки, то вони є необґрунтованими, з огляду на таке.
На переконання апеляційного суду, є цілком логічним та закономірним, що ОСОБА_7 , який є батьком загиблого ОСОБА_12 , опинившись в складному становищі внаслідок трагедії, яка сталася в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в період перебування останнього в тяжкому стані на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, з урахуванням отриманих травм, які унеможливлювали його пересування, піклуючись за здоров`я та життя свого сина та борючись за життя сина, купував вказані в зазначених чеках ліки за призначенням лікарів, а витрати на придбання палива, на сплату благодійних внесків, сплату за послуги швидкої медичної допомоги були нерозривно з цим пов`язані. За таких умов ставити під сумнів відкритість та сумлінність дії пов`язаних з купуванням ліків, застосування яких було пов`язане з врятуванням життя дитини, а також пов`язаних з цим додаткових витрат, які є цілком зрозумілими для кожної людини, апеляційний суд не вбачає.
Інших доводів щодо незаконності прийнятого районним судом рішення в частині вирішення цивільного позову, цивільним відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга представника цивільного відповідача не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б свідчили про порушення судом норм матеріального права та були підставою для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок районного суду залишити без змін.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2018 року у кримінальному провадженні № 0000569 від 13.03.2015 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4