ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року
м. Київ

справа № 305/2024/14-к

провадження 51-3084 км 18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000741, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Постановлені у справі вироки, оскаржуване судове рішення та встановлені обставини
За вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , на його користь стягнуто з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 2864,51 та 50 000 грн відповідно.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову прокурора.
Судом ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 28 серпня 2014 року близько 1:00 ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) під час сварки умисно завдав декількох ударів кулаками в обличчя ОСОБА_7 , а потім ще декількох ударів ногами в голову, заподіявши цим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді контузії лівого очного яблука, субконюнктивного розриву склери, гіфеми, гемофтальму, гематоми повік на очах, гіпертонічної ретинопатії сітківки, початкової катаракти, закритої черепної мозкової травми, струсу головного мозку та забою м`яких тканин голови.

Апеляційний суд Закарпатської області, частково задовольнивши апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, 16 листопада 2016 року скасував вирок місцевого суду в частині заходу примусу і постановив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій скарзі, як убачається з її змісту, прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок мякості, тобто на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК. Суть доводів прокурора зводиться до того, що суд апеляційної інстанції не дотримався приписів ст. 65 КК, не врахував повною мірою всіх даних про особу засудженого, необґрунтовано визнав пом`якшуючою обставиною перебування останнього у важкому матеріальному становищі і невмотивовано застосував ст. 69 вказаного Кодексу, нівелювавши мету покарання.
На касаційну скаргу захисник ОСОБА_8 подав заперечення, в яких зазначає про необґрунтованість заявлених прокурором вимог.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило. Представник потерпілого ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 письмово повідомили про можливість здійснення касаційного провадження без їх участі.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор підтримав заявлені касаційні вимоги сторони обвинувачення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні проти життя та здоров`я особи, доведеність цього обвинувачення, юридично-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора стосовно м`якості обраного ОСОБА_6 заходу примусу не можна визнати прийнятними.
Так, свою позицію щодо м`якості покарання прокурор пов`язує з необґрунтованим застосуванням апеляційним судом ст. 69 КК. Проте сторона обвинувачення насамперед посилається на невмотивованість висновків суду при виборі заходу примусу, невідповідність покарання, призначеного із застосуванням ст. 69 КК, його меті, визначеній законом, і не просить скасувати оскаржуване рішення на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК (неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність).
У зв`язку з цим касаційний суд, згідно з приписами ст. 433 КПК розглядає подану скаргу в межах заявлених касаційних вимог і не вправі вийти за межі підстав, наведених прокурором.
Із матеріалів провадження вбачається, що у своїх апеляційних скаргах як представник потерпілого, так і прокурор посилалися на мякість призначеного ОСОБА_6 покарання з огляду на необґрунтоване застосування місцевим судом положень ст. 75 КК і вважали, що засудженому слід призначити покарання, яке належить відбувати реально.

Апеляційний суд частково погодився із зазначеними доводами і скасував вирок місцевого суду в частині заходу примусу, обравши такий, що належить відбувати реально. Як убачається з оскаржуваного вироку, мотивуючи можливість призначення засудженому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, суд апеляційної інстанції обґрунтував своє рішення даними про особу ОСОБА_6 , котрий позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Також цей суд урахував ступінь тяжкості злочину (тяжкий), негативне ставлення засудженого до вчиненого, його щире каяття, співпрацю зі слідством та сприяння в розкритті злочину.
Враховуючи викладене, встановлені пом`якшуючі обставини, які на думку суду апеляційної інстанції, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, цей суд умотивовано вирішив призначити ОСОБА_6 покарання більш м`яке, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), яке належить відбувати реально. Переконливих аргументів на підтвердження явної несправедливості такого покарання у скарзі не наведено.
Крім того, згідно з наявними у Верховному Суді даними засуджений ОСОБА_6 13 червня 2018 року вибув із Коломийської виправної колонії № 41 після відбуття покарання.
Вирок апеляційного суду не суперечить вимогам статей 370, 374, 420 КПК.
Таким чином, достатніх доводів щодо наявності безумовних правових підстав для скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції в поданій скарзі не міститься. Тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3