Справа № 371/1138/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/587/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 19.06.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку села Центральне Миронівського району Київської області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , громадянку України, українку, не працюючу, з середньою освітою, одружену, маючу на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судиму: 14 серпня 2017 року Кагарлицьким районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, 25 серпня 2017 року близько 19 години 55 хвилин ОСОБА_7 , перебувала у магазині «Наш Край», який розташований за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Перемоги, 6 який належить ОСОБА_9 , де у неї виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме товару, який знаходився в магазині.

Цього ж дня, приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи у приміщенні магазину «Наш Край» та пересвідчившись, що за нею ніхто не спостерігає, не усвідомлюючи про наявність відеоспостереження, таємно від оточуючих у поліетиленовий пакет, який принесла з собою помістила: дві упаковки туалетного паперу «Кохавинка» вартістю 4 грн. 29 коп. за одну шт., загальною вартістю 8 грн. 58 коп., упаковку прального порошку «Persil color» вагою 3 кг. вартістю 165 грн. 99 коп., дві банки кави «JACOBS» монарх (48 г.) вартістю 75 грн. 59 коп. за одну шт., загальною вартістю 151 грн. 18 коп., упаковку чаю «Ліптон» (20 пакетиків) вартістю 34 грн. 89 коп., упаковку чаю «Лісма», індійський, міцний (100 пакетиків) вартістю 51 грн. 49 коп., упаковку кави «JACOBS» монарх (400 г.) вартістю 338 грн. 09 коп., чотири плитки шоколаду «Рошен» вартістю 31 грн. 89 коп. за одну шт., загальною вартістю 127 грн. 56 коп. та дві упаковки чаю «Майський» (100 пакетиків) вартістю 76 грн. 79 коп. за одну шт., загальною вартістю 153 грн. 58 коп.

В подальшому із зазначеним майном обвинувачена ОСОБА_7 вийшла з приміщення магазину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та доведеність своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, просить вирок суду скасувати та застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2016 році» або пом`якшити призначене їй покарання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що вона щиро розкаялась у вчиненому, має зразкову поведінку під час перебування в слідчому ізоляторі, працює на посаді різноробочої, має двох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думки обвинуваченої та її захисника, які підтримали частково апеляційну скаргу і просили пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які судом всебічно, повно та об`єктивно досліджені і є обґрунтованими. Дії обвинуваченої вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, що не оспорюється в апеляційній скарзі, тому судова колегія визнає ці висновки правильними.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої про призначення їй занадто суворого покарання є необґрунтованими, виходячи з наступного.

З вироку суду вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка вину у вчиненому визнала повністю, раніше судима 14 серпня 2017 року Кагарлицьким районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, проживає без реєстрації, одружена, має двох малолітніх дітей, не працевлаштована, не навчається. На обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Судом також враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів досудової доповіді Миронівського РВП Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, що виправлення ОСОБА_7 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_7 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, щоб суд не позбавляв її волі, оскільки має на утриманні двох малолітніх дітей які потребують її піклуванню, є необґрунтованими, оскільки відповідно до характеристики виконавчого комітету Козинської сільської ради Миронівського району Київської області від 28 серпня 2017 року ОСОБА_7 долею своїх дітей не цікавиться, їх вихованням не займається, догляд за дітьми здійснює свекруха ОСОБА_10 . Чоловік ОСОБА_11 на даний час утримується в місцях позбавлення волі.

Крім того, посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на те, щоб звільнити її від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб: які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 була засуджена 14 серпня 2017 року Кагарлицьким районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та вчинила новий умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України 25 серпня 2017 року.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання з ізоляцією від суспільства у виді 3 років позбавлення волі за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для її виправлення, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Правомірним і достатньо обґрунтованим є і застосування судом ст. 71 КК України, а саме: часткове приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року, та призначення остаточного покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Суддя: Суддя: Суддя: