АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/695/18 Справа № 205/3415/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши 03 травня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001271 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тимофіївка Близнюківського району Харківської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
В апеляції:

- захисник просить скасувати вирок, провадження закрити за недоведеністю вини.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що при ухваленні вироку були суд допустив однобічність розгляду справи та неповноту судового слідства, при цьому висновку суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Захисник зазначає в апеляції, що слухання справи проводилося за правилами ст. 349 КПК України, що унеможливлює оскарження вироку по суті, окрім як самої міри покарання, однак обвинувачений письмової згоди на розгляд своєї кримінальної справи без дослідження доказів, які ніким не оспорюються, а у зв`язку з юридичною необізнаністю не зміг зрозуміти важливість вивчення письмових доказів, які свідчать на його користь. В матеріалах провадження взагалі відсутні письмові докази, які б свідчили про попередження ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за невиконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2015 року, яким він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дітей.

Також вказує, що судом була проігнорована норма закону, відповідно до якої він повинен встановити чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особи, та чи містить це діяння склад адміністративного правопорушення. Захисник зауважує, що судом не було перевірено можливість у обвинуваченого надавати допомогу по утриманню дітей, оскільки останній перераховував кошти, однак лише з втратою постійного місця роботи та заробітку, а також із станом здоров`я виникла така заборгованість.

Цим вироком дії ОСОБА_7 кваліфіковані як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) за ч.1 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки та покладено обов`язки передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року, обвинувачений зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_9 , до повноліття дітей, починаючи з 19 червня 2015 року. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів. Так, обвинувачений ОСОБА_7 , з травня 2016 року до 15 травня 2017 року, тобто 12 місяців злісно ухилявся від сплати аліментів, іншої допомоги не надавав, тривалий час не працював, в центр зайнятості Новокодацького району м.Дніпра не звертався та заходів до працевлаштування не приймав, на попереджувальні листи Новокодацького ВДВС м.Дніпро про необхідність погашення заборгованості та сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 22 348 грн. 80 коп.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти заявлених вимог, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляції та висловлені в ході розгляду кримінального провадження заперечення, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, заслухавши пояснення обвинуваченого та потерпілої, розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються.

За вимогами вказаної норми закону, дійсно, суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За ствердженнями в апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 визнавав свою вину у несплаті ним аліментів, однак в повній мірі та достеменно не зрозумів значення змісту обставин, щодо яких судом визнано недоцільно їх досліджувати, що підтверджено обвинуваченим і в судовому засіданні в апеляційній інстанції, де він пояснив, що у нього не було захисника і йому належним чином не роз`яснили і він не розумів наслідки того, що суд не досліджував докази.

Обвинувачений в апеляційному суді пояснив, що він не ухилявся від сплати аліментів, а заборгованість по аліментам виникла з причин того, що він не працює, має травми голови.

Вказані доводи обвинуваченого підтверджені і записом судового засідання, який зафіксований технічними засобами, під час прослуховування якого встановлено, що обвинувачений не дав чіткої погоджувальної відповіді на запитання суду про зрозумілість порядку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. Крім того, суд повинен був пересвідчитися чи відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого, щодо доказів, які не будуть досліджуватися. Вказані дії судом виконані не були, незважаючи на те, що були завдані додаткові питання обвинуваченому, однак не дочекавшись відповіді суд першої інстанції визначив порядок процедури судового розгляду. Також, на підтвердження зазначеного, свідчить і журнал судового засідання, де зафіксовано, що судом роз`яснено обвинуваченому наслідки ч. 3 ст. 349 КК України. Разом з тим, колегія суддів розуміє, що зазначена норма КК України є технічною помилкою секретаря судового засідання, однак незважаючи, на вказану неточність, колегія суддів звертає увагу, що відображення у журналі судового засідання лише наслідків ч. 3 ст. 349 КПК України є недостатнім та в сукупності з вищезазначеним є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства.

За позицією захисту в апеляції сам факт визнання вини обвинуваченим не може слугувати підставою для проведення судового розгляду у спрощеному порядку, з чим погоджується колегія суддів.

Так, заперечення з боку прокурора проти апеляції з посиланням, що суд роз`яснював права у тому числі і обвинуваченому, не можуть слугувати доказом для безумовної впевненості у належному виконанні судом положень ст. 349 КПК України.

Окрім того, враховуючи позицію сторони захисту в апеляції, і, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом належним чином не з`ясовувалося у обвинуваченого правильності розуміння ним змісту обставин справи, які ніким не оспорюються і відсутності сумнівів у добровільності його позиції, оскільки судом не забезпечено належне фіксування цих обставин, а сам тільки факт визнання обвинуваченим своєї вини не є належним фіксуванням цих обставин. Із наданих обвинуваченим показів у суді також не можливо зробити впевнений висновок, що він правильно розуміє обставини. За таких обставин, щоб унеможливити завідому неповноту судового розгляду, суд після допиту обвинуваченого відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК, якщо із його показань не можна зробити висновок про повне визнання обвинуваченим своєї вини, суду необхідно було згідно із ч. 2 ст. 349 КПК ставити на обговорення питання про зміну обсягу доказів, які будуть досліджуватись, однак даних дій судом не здійснено.

Клопотань до апеляційного суду про дослідження доказів від сторони захисту, прокурора чи інших учасників кримінального провадження не надійшло, що унеможливлює в даному випадку апеляційному суду перевірити доводи апеляції захисника щодо відповідності висновків суду стосовно винуватості обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та відповідності висновків суду обставинам справи.

З огляду на викладене, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості постановити судове рішення, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження п.2, п.16, п. 17 ст. 7 КПК України, колегія суддів, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу захисника частково, вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог зазначених вище положень закону, також ретельно перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі захисника, дати на все вичерпану відповідь та ухвалити справедливе законне рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4