Справа № 461/2064/18
Провадження № 1-кп/461/312/18
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
01.06.2018 року Галицький районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні; вважає, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту немає, кримінальне провадження підсудне Галицькому районному суду м.Львова.
Потерпілі підтримали думку прокурора у повному обсязі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 вважають, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст..291 КПК України та просили повернути його прокурору. Зокрема, стверджують, що зі змісту обвинувального акту не можливо встановити місце вчинення кримінального правопорушення, що грубо суперечить вимогам ст. 91 та ч. 2 ст. 291 КПК України. У обвинувальному акті не зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення та наявність діяння (дія або бездіяльність) загалом. Обвинувальний акт не містить жодного посилання на наявність або відсутність у ОСОБА_5 умислу, а відтак у діях ОСОБА_5 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім цього, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить посилань всіх елементів складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України (відсутнє місце вчинення злочину, спосіб його вчинення, відсутні обов`язкові ознаки злочину та обставини, які підлягають доказуванню), а описані в обвинувальному акті події та обставини містять елементи іншого склад злочину.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд вважає, що кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду та обвинувальний акт має бути повернутий прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Зі змісту даної норми випливає, що обвинувальний акт це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного і юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення. Призначаючи судовий розгляд на підставі обвинувального акту,суд цим самим відкриває шлях прокурору до реалізації ним свого конституційного права /і обов`язку/ щодо підтримання державного обвинувачення в суді. Велика значимість обвинувального акту як процесуального рішення ставить непересічні вимоги до змісту та процедури його складання і переліку додатків до нього, передбачених ст.291 КПК України, які слід неухильно виконувати.
Саме з цих міркувань, обвинувальний акт повинен бути складений із суворим дотриманням процесуального законодавства, щоб не допустити порушення прав та свобод обвинуваченої особи.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, згідно ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті даної статті має відображатися у обвинувальному акті відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
В обвинувальному акті зазначено, що 30 травня 2017 року у період часу з 13год. 00хв. до 13год. 10хв. ОСОБА_5 перебуваючи поблизу адміністративної будівлі Львівської обласної ради, що по вул. Винниченка, 18 у м. Львові, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виявляючи явну неповагу до установлених норм поведінки, протиставляючи себе таким чином суспільству, проявляючи грубу силу та зухвалість, свідомо діючи в групі з невстановленими слідством особами, які в порушення порядку проведення масових заходів розпочали шарпанину з працівниками поліції, що діяли в межах повноважень, визначених ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», та перебували у форменному одязі, не виконуючи їх законних вимог, не реагуючи на зауваження, чинили активний опір, з метою потрапити в приміщення сесійної зали Львівської обласної ради, всупереч вимогам працівників поліції, перешкоджаючи виконанню службових обов`язків із забезпечення публічної безпеки і порядку у публічних місцях.
Встановлено, що за адресою м. Львів, вул. Винниченка, 18, розташований цілісний майновий комплекс, який складається з декількох адміністративних будівель взаємодотичних між собою та те, що поблизу адміністративної будівлі Львівської обласної ради розташовані об`єкти інфраструктури міста, пам`ятники культури, заклади харчування, тощо, зі змісту обвинувального акту не можливо встановити місце вчинення кримінального правопорушення, що суперечить вимогам ст. 91 та ч. 2 ст. 291 КПК України. Із змісту обвинувального акту не зрозуміло, де саме мали місце хуліганські дії : чи поблизу будівлі обласної ради , як зазначає слідчий, чи безпосередньо у приміщенні сесійної зали, де було пошкоджено двері і спричинено працівникам поліції тілесні ушкодження.
Крім цього, у обвинувальному акті не зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення, наявність діяння (дія або бездіяльність) загалом та не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006 р., визначено, що хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення».
Відповідно до норми ст.296 КК України, з об`єктивної сторони хуліганство є суспільно-небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок; діями, що грубо порушують громадський порядок закон визнає тільки такі, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізняються особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Зі змісту обвинувального акту не можливо встановити у чому полягала особлива зухвалість і взагалі які конкретні дії вчинені ОСОБА_5 , що спрямовані на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
У наведеній частині обвинувального акту наведено перелік термінів та визначень, які містять виклад правових та кваліфікуючих ознак хуліганства, однак жодним чином не зазначено про наявність або відсутність у діях ОСОБА_5 умислу спрямованого саме на вчинення хуліганства, і в яких конкретних діях вони полягали.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства; це злочин який завжди вчиняється з прямим умислом; винний усвідомлює що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства і бажає цього.
У обвинувальному акті зазначається, що метою ОСОБА_5 являлось потрапляння у приміщення сесійної зали Львівської обласної ради. Однак, у відповідності до положення ч. 16 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесії ради проводиться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них. Тобто, ОСОБА_5 інкриміновано у вину намагання реалізувати ним свого права передбаченого чинним законодавством України, а саме права бути присутнім на сесії ради.
Із змісту обвинувального акту та пояснень сторін в підготовчому судовому засіданні вбачається, що 30.04.2017 р. працівниками поліції вживались превентивні заходи щодо обмеження доступу до адміністративної будівлі Львівської обласної ради, пов`язані із забезпеченням публічної безпеки, оскільки відбувався масовий захід /мітинг, пікетування обласної ради/ за участі значної кількості громадян та різних громадських організацій, про які не зазначено в обвинувальному акті.
Події, що мали місце під час зазначеного масового заходу, і частково описані в обвинувальному акті, мають ознаки групового порушення громадського порядку, що може свідчити про вчинення іншого кримінального правопорушення із іншою правовою кваліфікацією /ст.293 КК України/ та іншим предметом доказування, що неможливо усунути під час підготовчого та судового розгляду .
Автор даного процесуального рішення зазначає в ньому, що злочин вчинено ОСОБА_5 в групі з іншими співучасниками, і що саме вони нанесли легкі тілесні ушкодження 10 працівникам поліції. Ці особи не встановлені і не зазначено про рішення, яке прийнято досудовим слідством в частині цих осіб.
Відтак, якщо йдеться про співучасть, її види та кримінальну відповідальність співучасників /ст.ст.26-29 КК України/, в обвинувальному акті слід зазначити ролі кожного із співучасників злочину /виконавець, організатор, підбурювач, пособник/ з врахуванням суб`єктивної та об`єктивної сторони кожного з них та зазначити, які конкретні дії при вчиненні хуліганства вони виконували.
Разом з тим, виходячи із практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України», де суд зазначив: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Керуючись ст.ст.110, 113, 116, 219, 291, 314, 369, 372, 376, КПК України, суд ,-
Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1 .