Ухвала

Іменем України
22 травня 2018 року

м. Київ
справа № 414/1807/16-к
провадження № 51-2930 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 4 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000746, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Невського Кремінського району Луганської області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 , жителя
АДРЕСА_2 , раніше судимого (останнього разу вироком Краснолиманського міського суду Донецької області 12 жовтня 2016 року за частиною 3 статті 185, статтею 71 КК та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців),
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кремінського районного суду Луганської області від 4 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 122 КК на 2 роки позбавлення волі.
На підставі частини 4 статті 70 КК шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів за даним вироком та покарання призначеного вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Строк покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 4 липня 2017 року та зараховано строк попереднього ув`язнення у цій справі з 13 березня по 21 червня 2017 року включно за правилами частини 5 статті 72 КК з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 22 червня по 3 липня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання часткове відбуте покарання, призначене за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року, з 12 жовтня по 27 грудня 2016 року включно за правилами частини 5 статті 72 КК з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 28 грудня 2016 року по 12 березня 2017 року (включно) у загальному порядку.
Запобіжний захід залишено без зміни у вигляді тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 4000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 88 грн матеріальної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 14 серпня 2016 року, о 17:00, перебуваючи в нетверезому стані, біля будинку АДРЕСА_3 на грунті раптово виниклих неприязних стосунків завдав ОСОБА_7 один удар кулаком у тулуб, один удар у плече та близько шести ударів кулаком у грудну клітку, безліч ударів ногами у тулуб, заподіявши потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 4 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що апеляційний суд залишив без належного вмотивування вимоги прокурорів щодо м`якості призначеного покарання та неправильного застосування вимог кримінального закону України. Оскільки вважає, що усупереч вимогам закону суд залишаючи вирок районного суду без зміни не дослідив даних, що характеризують особу винного, обставин, що обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину та часткове визнання вини особою.
Крім того, зазначає, що судом при зарахуванні строку попереднього ув`язнення не взято до уваги, що коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених частиною 5 статті 72 КК в редакції Закону Українивід 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», відповідно до частини 2 статті 5 КК були відсутні підстави для застосування стосовно неї положень Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон №2046-VIII), яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Існують різні правові позиції щодо застосування норм КК про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.
Так, у постанові від 01 березня 2018 року колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду погодилася з рішенням апеляційного суду про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання до 20 червня 2017 року за правилами частини 5 статті 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII (з урахуванням принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а починаючи з 21 червня 2017 року за правилами частини 5 статті 72 КК у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону).
Натомість у постанові від 13 березня 2018 року колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду виклала правовий висновок про те, що коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених частиною 5 статті 72 КК в редакції Закону України № 838-VIII, відповідно до частини 2 статті 5 КК були відсутні підстави для застосування щодо неї положень, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Ураховуючи наведене, а також те, що практика неоднакового застосування положень частини 5 статті 72 КК України в редакціях законів України № 838-VIII та № 2046-VIII, що набрав чинності 21 червня 2017 року поширена в багатьох судах України, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення єдності судової практики кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 4 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 необхідно відкласти до розгляду об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду касаційного провадження № 51- 576 км 18 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , яке призначено до розгляду на 6 червня 2018 року.
На підставі викладеного та враховуючи думку інших учасників кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 4 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 необхідно відкласти.

Керуючись статтею 434 Кримінального процесуального кодексу України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційний розгляд кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 4 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 відкласти на 10 годину 3 липня 2018 року.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3