ЄУН № 331/2713/18
Провадження № 1-кс/331/2622/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002226 від 19.06.2017 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, освіта вища, обіймає посаду секретаря приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 , сімейний стан - заміжня, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

ВСТАНОВИВ :
Старший слідчий 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0002226, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2017 року,за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що громадянка України ОСОБА_6 , у невстановлений під час досудового розслідування період часу, познайомилась з ОСОБА_8 , яка, в невстановлений період часу, але не пізніше червня місяця 2017 року, будучи обізнаною у сфері ринку нерухомості м. Запоріжжя, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою постійного, швидкого та незаконного збагачення, організувала стійке об`єднання, до складу якого залучила ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також своїх знайомих, а саме: громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (який раніше притягався до кримінальної відповідальності за скоєння шахрайства), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (яка є підручною організаторів), раніше засудженого за скоєння підробки документів громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , державного реєстратора КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області громадянку України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та інших невстановлених осіб.

Згідно спільно розробленого та погодженого злочинного плану ОСОБА_8 організовано схему відшукання нею та ОСОБА_9 на території м. Запоріжжя об`єктів нерухомості, власники яких померли чи належать до малозахищених верств населення, виготовлення ОСОБА_11 підроблених документів про право власності на ці об`єкти нерухомості, їх реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ОСОБА_12 та здійснення нотаріального посвідчення правочинів, пов`язаних із зміною, набуттям та припиненням права власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_6 , та шляхом подальшого введення ОСОБА_10 покупців в оману щодо законності прав на це майно, заволодіння їх грошовими коштами.

Так, у першій половині березня 2018 року (точну дату органом досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 підшукали об`єкт нерухомого майна квартиру у багатоквартирному будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої був померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 громадянин України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (ІПН НОМЕР_1 ).

Достовірно знаючи про факт смерті власника даної квартири, втілюючи спільний злочинний план на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 залучила до протиправної діяльності ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , між якими розподілила та обумовила роль кожного.

Виконуючи свою роль у спільному злочинному плані, ОСОБА_11 виготовив підроблені документи, які стали підставою для набуття права власності на цей об`єкт нерухомого майна, які передав ОСОБА_8 .

Отримані завідомо підроблені документи, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 передали ОСОБА_12 , яка, виконуючи свою роль у спільному злочинному плані, будучи обізнаною в недостовірності наданих їй документів та у злочинному умислу інших членів організованої злочинної групи, внесла відомості про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чим забезпечила можливість здійснення з цим об`єктом нерухомого майна цивільних правочинів.

Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи на виконання спільного злочинного плану, видаючи себе за представників ОСОБА_13 , померлого власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , підшукали мешканку міста Запоріжжя ОСОБА_14 , від якої приховали факт смерті ОСОБА_13 та, ввівши її в оману щодо наявності законного права власності на цей об`єкт нерухомості, запропонували придбати цю квартиру за 8500 доларів США.

Діставши згоду ОСОБА_14 на придбання зазначеної квартири, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 14.03.2018, близько 16 год. 00 хв., організували нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у приміщенні офісу приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, ОСОБА_6 , діючи умисно, достовірно знаючи про факт смерті ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що вказаний договір купівлі-продажу завідомо підроблений та нікчемний, умисно видаючи себе за свою матір приватного нотаріуса ОСОБА_7 , отримала від ОСОБА_8 відповідний пакет документів з метою оформлення права власності з фактично померлого ОСОБА_13 на ОСОБА_14 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу вказаної квартири не був присутній фактичний власник, ОСОБА_13 , та усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_13 не міг завірити своїм підписом договір купівлі-продажу квартири, оскільки він є фактично померлим, ОСОБА_6 , неправомірно, використовуючи електронний ключ доступу до системи нотаріальних реєстрів, отриманим у встановленому порядку в органах юстиції України приватним нотаріусом ОСОБА_7 , внесла у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомості щодо зміни права власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до яких право власності на зазначену квартиру 14.03.2018 року, о 16 год. 54 хв., перейшло від ОСОБА_13 до ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу №965 від 14.03.2018 року. Таким чином, організована група осіб у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 шляхом обману фактично заволоділа чужим майном грошовими коштами ОСОБА_14 в сумі 8500 доларів США, що станом на 14.03.2018 року за курсом НБУ складає 220 285, 04 грн.

Отримані грошові кошти ОСОБА_8 розподілила між членами організованої групи, а саме між: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в заздалегідь обумовлених частках.

Також, в невстановлений період часу, продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 підшукали об`єкт нерухомого майна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої, згідно даних БТІ, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого 29.12.1999 року Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, були померлий ОСОБА_15 (1/2 частина) та померла ОСОБА_16 (1/2 частина).

Достовірно знаючи про факт смерті власників даної квартири, втілюючи спільний злочинний план на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 залучила до протиправної діяльності ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , між якими розподілила та обумовила роль кожного.

Виконуючи свою роль у спільному злочинному плані, ОСОБА_11 незаконно виготовив документи про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 , нібито видане 29.12.1999 Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, які передав ОСОБА_8 .

Отримані завідомо підроблені документи ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 передали державному реєстратору КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_12 , яка 23.03.2018 року, виконуючи свою роль у спільному злочинному плані, будучи обізнаною в недостовірності наданих їй документів та у злочинному умислу інших членів організованої злочинної групи, внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані щодо права власності ОСОБА_16 на зазначений об`єкт нерухомого майна, чим забезпечила можливість здійснення з цим об`єктом нерухомого майна цивільних правочинів.

Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи у змові з іншими членами організованої групи, за допомогою ОСОБА_11 виготовили підроблені документи щодо передачі від імені померлої ОСОБА_16 права власності на зазначену квартиру до уставного фонду ТОВ «ХЮГВАРТ» (ЄДРПОУ - 41986028), яке зареєстроване 07.03.2018 року за сприянням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Після смерті ОСОБА_15 , його частина житлового приміщення (1/2 квартири), на підставі свідоцтва про право на спадщину 1-257, виданого 25.10.2014 року 3-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №16743439 від 25.10.2014 року, державним реєстратором ОСОБА_17 , згідно чинного законодавства, передано у власність ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

16.02.2018 року (тобто після фактичної смерті ОСОБА_16 ), із використанням підроблених ОСОБА_11 документів, зокрема, свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого 29.12.1999 року Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39830274 від 23.02.2018 року, державним реєстратором КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_12 до реєстру внесено дані щодо 1/2 частини житлового приміщення, яка фактично належить ОСОБА_16 . Після цього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру повністю визначено за ОСОБА_16 .

23.03.2018 року ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи факт смерті ОСОБА_16 , неправомірно використовуючи електронний ключ доступу своєї матері приватного нотаріуса ОСОБА_7 , зареєструвала право власності на вказану квартиру за ТОВ «ХЮГВАРТ» () на підставі підробленого акту приймання-передачі нерухомого майна від 13.03.2018, відповідно до якого право власності на вказану квартиру перейшло від ОСОБА_16 , яка фактично померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , до ТОВ «ХЮГВАРТ», яке було зареєстровано лише 07.03.2018 та засновниками якого виступають померла ОСОБА_16 та ОСОБА_18 . Таким чином, організована група осіб у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 шляхом обману фактично заволоділа чужим майном квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , з метою її подальшої реалізації та отримання грошових коштів.

Органом досудового розслідквання встановлено наявність достатніх доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому організованою групою.

Враховуючи викладене, слідство приходить до висновку, що для забезпечення належної поведінки підозрюваної ОСОБА_6 , з метою уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідно обрати їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням.

Прокурор в судовому засіданні внесене клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор нічим не підтверджені, підозра, повідомлена ОСОБА_6 не обґрунтована та не базується на доказах. ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, має постійне місце проживання, заміжня, має на утриманні малолітнього сина 2009 року народження, який перебуває на диспансерному обліку в медичному закладі як інвалід дитинства, має стійкі соціальні зв`язки, не має наміру переховуватись від суду та органу досудового розслідування, або якимось чином впливати на свідків, на підставі викладеного, просить суд у задоволенні клопотання відмовити.

Підозрювана ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтримала позицію свого захисника та просила суд у задоволенні клопотання відмовити.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, дійшов наступного висновку.

04.05.2018 року о 10-50 годині ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

04.05.2018 року об 11-05 годині підозрюваній ОСОБА_6 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та матеріали, якими обґрунтовується необхідність запобіжного заходу.

Слідчий суддя приходить до висновку, що матеріалами, зібраними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні та долученими до клопотання підтверджується на даній стадії слідства обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваної до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та наявні ризики того, що підозрювана ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити в сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в судовому засіданні не доведено існування тих ризиків, на які слідчий посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, має постійне місце проживання, заміжня, має на утриманні малолітнього сина, який є інвалідом дитинства та потребує постійного піклування та догляду, приймає активну участь в його вихованні, має офіційне працевлаштування, у зв`язку з чим має стабільне джерело доходу, що свідчить про міцність соціальних зв`язків та виключає її можливість переховуватись від органу досудового розслідування. Крім того, суд приймає до уваги, що згідно повідомленої підозри, ОСОБА_6 не є організатором злочинної діяльності, а є лише виконавцем. Не ухилялась від явок до органу досудового розслідування, на виклики слідчого з`являвся завжди своєчасно.

Разом з тим, доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд відкидає як такі, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до протоколу обшуку від 12.04.2018 року, який проводився за місцем роботи ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 (офіс) була вилучена вся документація, яка підтверджує протиправну діяльність організованої групи осіб, при цьому прокурором не наведено суду жодних прикладів поведінки підозрюваної, які могли б свідчити про існування такого ризику, як знищення, приховування або спотворення вказаного предмету.

Аналізуючи обставини справи, дані про особу підозрюваної, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, слідчий суддя приходить до висновку, що в даній конкретній справі, найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваної ОСОБА_6 може бути цілодобовий домашній арешт із покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0002226, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2017 року, відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобовобез дозволу слідчого, прокурора, суду;

- носити електронний засіб контролю;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ;

- здати на зберігання до УДМС України в Запорізькій області свій паспорт для виїзду за кордон.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ ГУ НП у Запорізькій області.

Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повідомити про це слідчому судді.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити на два місяці, тобто до 05 липня 2018 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1