УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/674/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.366 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
13 червня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
якого виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
Прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Житомирського районного суду від 30.03.2018року відносно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та призначити покарання у виді штрафу - 125 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 2 125 грн. Призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати атестовані посади в правоохоронних органах на строк півтора роки. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати у розмірі 429 грн. 66 коп., пов`язані із залученням експерта для проведення почеркознавчої експертизи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_7 прямого умислу на вчинення злочину, передбаченого ч.1ст.366 КК України, не підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Суд не надав належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 не намагався з`ясувати, хто був за кермом автомобіля або відібрати пояснення у свідків.
Також, зазначає, що ОСОБА_7 мав право і був зобов`язаний відібрати пояснення у власника транспортного засобу ОСОБА_10 та вжити заходів щодо перевірки обставин, зазначених останнім.
Посилається на те, що не вірними є висновку суду про те, що відомості рапорту в сукупності із даними системи відео фіксації транспортних засобів «Відеоконтроль-Рубіж» не давали обвинуваченому ОСОБА_7 підстав вважати, що саме ОСОБА_11 знаходився за кермом автомобіля та не виконав вимогу інспектора ДПС про зупинку транспортного засобу.
Вказав, що викладені обставини, в сукупності з показами, наданими в судовому засіданні свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили факт перебування 29.12.2013 ОСОБА_10 на робочому місці в м. Новоград-Волинський, доводять прямий умисел ОСОБА_7 , направлений на внесення завідомо неправдивих відомостей до протоколу про адмінправопорушення, складений відносно ОСОБА_9 .
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_15 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та виправдано за відсутністю в його діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати у розмірі 429 грн. 66 коп., пов`язані із залученням експерта для проведення почеркознавчої експертизи, віднесено на рахунок держави.
Згідно вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні службового підроблення за таких обставин.
30 грудня 2013 року старшим інспектором ДПС взводу №3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_16 був складений рапорт про те, що 29 грудня 2013 року близько 12 год. 30 хв. під час несення ним служби на 20-ому км. автодороги «Київ-Овруч» у с. Нові Петрівці, водій автомобіля марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , на порушення вимог п. 2.4 Правил дорожнього руху України, не виконав його вимогу про зупинку транспортного засобу, що надавалась за допомогою жезла та свистка. При цьому зазначений автомобіль не був зупинений, а особа, яка ним керувала не встановлена.
У подальшому цей рапорт на підставі ст.276 КУпАП через УДАІ УМВС України в Житомирській області було скеровано до ВДАІ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області для вирішення питання про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Оформлення адміністративних матеріалів було доручено працівнику правоохоронного органу, а саме інспектору дізнання відділення Державної автомобільної інспекції Житомирського міського відділу - ОСОБА_7 . Будучи обізнаним із положеннями ст.245 КУпАП про те, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, обвинувачений ОСОБА_7 замість встановлення фактичних обставин скоєння адміністративного правопорушення, а також особи, яка його вчинила, збирання доказів її вини, вирішив вчинити службове підроблення шляхом внесення до офіційного документу протоколу про адміністративне правопорушення, завідомо неправдиві відомості про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122-2 КУпАП власником автомобіля марки «Мерседес», потерпілим ОСОБА_9 .
Так, 09 січня 2014 року об 11 год. 20 хв. у приміщенні ВДАІ Житомирського МВ, за адресою 5-й км вул. Жуйка, що розташоване на території Зарічанської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_7 , не маючи на думку обвинувачення, будь-яких даних про скоєння вищезгаданого адміністративного правопорушення саме ОСОБА_9 , вніс до протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 №426544 завідомо неправдиві відомості про те, що 29 грудня 2013 року на 20-ому км. автодороги Київ-Овруч у с. Нові Петрівці, близько 12 год. 33 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу інспектора про зупинку транспортного засобу, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Вказаний протокол був направлений до Богунського районного суду м. Житомира, постановою якого від 28 лютого 2014 року провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_9 закрито за відсутністю в його діях події та складу правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Стороною обвинувачення вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України, як внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України, обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1ст.366 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
У вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 та визнано судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
При цьому суд виходив із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст.17 КПК України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не надав належної оцінки усім доказам у справі та не навів мотивів, з яких він приймає до уваги одні докази і відкидає інші, є неспроможними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив докази та надав їм обґрунтовану оцінку.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину не визнав та показав суду, що на початку 2014 року йому надійшов рапорт інспектора УДАІ в Київській області ОСОБА_16 про невиконання о 12 год. 30 хв. 29 грудня 2013 року поблизу с. Нові Петрівці, Київської області, водієм автомобіля «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , вимог міліціонера про зупинку цього транспортного засобу, тобто вчинення водієм автомобіля «Мерседес» правопорушення передбаченого ст.122-2 КУпАП. На підтвердження відомостей викладених у рапорті до нього була надана інформація системи відеофіксації «Рубіж» про те, що о 13 год. 40 хв. 29.12.2013 року названий автомобіль проїжджав повз пост ДАІ «Богатирська» біля м. Києві. Після встановлення власника транспортного засобу «Мерседес», яким виявився потерпілий ОСОБА_9 , він викликав останнього за місцем своєї роботи з приводу з`ясування обставин вчинення цього правопорушення. ОСОБА_9 не визнав себе винуватим та стверджував, що 29 грудня 2013 року він не вчиняв даного правопорушення, так як весь день був на роботі. Разом з тим потерпілий погодився, що передавав у той день свій автомобіль у користування друзям та не заперечував перебування його автомобіля 29.12.2013 року на автодорозі Київ-Овруч. При цьому ОСОБА_9 не зміг пояснити кому саме він передав автомобіль та хто саме був за його кермом 29 грудня 2013 року. Він не взяв до уваги пояснення потерпілого, оскільки у відповідності до Правил дорожнього руху України, останній при передачі свого автомобіля іншій особі мав також передати технічний паспорт на цей автомобіль та страховий поліс. Оцінивши неправдивість пояснень потерпілого, а також зміст рапорту інспектора УДАІ ОСОБА_17 , відомості системи відеофіксації «Рубіж» про фіксування саме 29.12.2013 року автомобіля потерпілого на ділянці дороги з м. Києва до с Нові Петрівці, у нього не було жодних сумнівів про вчинення саме ОСОБА_9 , як водієм транспортного засобу, адміністративного правопорушення. У зв`язку з чим він склав адміністративний протокол про вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, та направив його до Богунського районного суду м. Житомира для розгляду.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, що стосуються оцінки доказів та фактичних обставин кримінального провадження, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції. Вказаним доводам суд дав належну правову оцінку з наведенням в вироці відповідних мотивів та висновків.
Під час судового розгляду було досліджено всі заявлені сторонами докази. Кожний доказ було оцінено судом з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Як вбачається з вироку, суд, проаналізувавши покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , дійшов до обґрунтованого висновку про те, що показання жодного з названих осіб не свідчать про те, що обвинувачений, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 не керував транспортним засобом, вніс завідомо неправдиві відомості до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відомості, викладені у рапорті інспектора ДПС ОСОБА_17 , які підтверджувалися даними системи відеофіксації транспортних засобів «Відеоконтроль-Рубіж», відповідно до яких 29.12.2013 року зафіксовано автомобіль ОСОБА_9 , який проїжджав повз поста ДАІ «Богатирська» на автодорозі з м. Києва до с. Нові Петрівці, а також з огляду на суперечливі пояснення потерпілого ОСОБА_9 , давали ОСОБА_7 підстави вважати, що саме ОСОБА_9 знаходився за кермом свого автомобіля та не виконав вимогу інспектора ДПС про зупинку транспортного засобу.
Аналізуючи зазначені докази, суд у вироку, мотивуючи висновки щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.366 КК України, дійшов до обґрунтованого висновку, що зібрані у кримінальному провадженні докази підтверджують, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_7 , як працівник правоохоронного органу, здійснив належну перевірку відомостей, зазначених у рапорті інспектора ДПС ОСОБА_17 , з метою встановлення достовірних відомостей скоєння адміністративного правопорушення, що свідчить про відсутність у діях обвинуваченого прямого умислу на вчинення службового підроблення.
Отже доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не надав належну оцінку діям ОСОБА_7 , який не відібрав пояснення у власника транспортного засобу ОСОБА_10 та не вжив заходів щодо перевірки усіх обставин, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи, що обвинувачення ОСОБА_7 загалом має сумнівну основу, а наявність сумнівів не узгоджується з гарантіями, визначеними ст.62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь і наявність сумнівів суперечить стандартам доказування, який застосовується при оцінці доказів з огляду також на практику Європейського суду з прав людини, ОСОБА_7 правильно визнаний не винуватим за пред`явленим обвинуваченням у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.366 КК України.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом під час ухвалення рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Вирок суду відповідає вимогам ст.370, 374 КПК України, є законним та вмотивованим, підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: