Провадження № 11-кп/4820/33/18
Справа № 679/1000/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
23 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Нетішинським міським судом Хмельницької області кримінальне провадження № 0000020 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 1 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, -
в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин, Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нетішин, Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за № 0000020 від 11.01.2014 року, закрито.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Згідно з обвинувальним актом, 11 січня 2014 року в період часу з о 02 год. 49 хв. по 02 год. 52 хв. ОСОБА_9 , знаходячись поблизу молодіжно-розважального комплексу «Доміно», що розташований по просп. Незалежності, 126 у м. Нетішин, під час бійки, яка виникла внаслідок неприязних відносин між його товаришем ОСОБА_10 та відпочиваючим ОСОБА_7 , вирішив спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_8 , який відпочивав в закладі разом з ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком лівої руки та один удар долонею правої руки по обличчю ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця підочної ділянки справа та правої щоки, а також синця в ділянці лівого ока та лівої скроні, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Крім того, цього ж дня о 02 год. 49 хв. ОСОБА_9 , знаходячись на тому ж місці, наніс один удар кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_7 , внаслідок чого завдав йому фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України.

11 січня 2014 року о 02 год. 49 хв. ОСОБА_10 , знаходячись поблизу молодіжно-розважального комплексу «Доміно», що розташований по пр. Незалежності, 126 у м. Нетішин, під час бійки, яка виникла внаслідок неприязних відносин між ним та іншим відпочиваючим ОСОБА_7 , вирішив спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_8 , який відпочивав в закладі разом з ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки по підборіддю та один удар лівою ногою по правому стегні ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої поверхні підборіддя та синця зовнішньої поверхні правого стегна, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Крім того, цього ж дня о 02 год. 49 хв. ОСОБА_10 , знаходячись на тому ж місці, наносячи удари кулаками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_7 , завдав останньому фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст.126 КК України.

01 березня 2018 року обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в підготовчому судовому засіданні місцевого суду заявили клопотання про закриття відносно них кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Задовольняючи клопотання обвинувачених, суд першої інстанції виходив із того, що з дня вчинення інкримінованих обвинуваченим злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, до набрання вироком законної сили, минули строки давності визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, та відсутні обставини, які порушують їх перебіг.

Не погоджуючись з ухвалою суду, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржувану ухвалу місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги аргументують істотним порушенням місцевим судом кримінального процесуального закону, неповнотою та необ`єктивністю судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.

Зокрема, направлений до суду обвинувальний акт не відповідав вимогам КПК України, на що звертали увагу потерпілі у поданих заявах, які місцевим судом безпідставно проігноровані.

Звільнення ж особи від кримінальної відповідальності можливе виключно на стадії судового провадження, а не підготовчого, з обов`язковим врахуванням думки потерпілих, яка судом не з`ясовувалась.

Вказані обставини, на переконання апелянтів, порушили їхні права потерпілих та поставили у нерівне становище з процесуальними опонентами стороною захисту.

Наголошують, що суд вийшов за межі своїх повноважень, прийнявши рішення про залишення без розгляду цивільних позовів потерпілих, тобто постановив рішення, яке не передбачене чинним КПК України, та проігнорувавши той факт, що обвинувачені своїми протиправними діями завдали апелянтам фізичної, матеріальної та моральної шкоди.

Звертають увагу суду на те, що прокурор, який затвердив обвинувальний акт і направив його до суду, прийняв позицію сторони захисту, не заперечуючи проти закриття кримінального провадження, що є неприпустимим з огляду на його повноваження як державного обвинувача, а суд приймаючи рішення про залишення без розгляду цивільних позовів потерпілих незаконно та безпідставно з`ясовував думку прокурора з цього приводу.

Доповнюючи апеляційну скаргу, потерпілий ОСОБА_7 також вказав, що судом безпідставно постановлена ухвала про закриття кримінального провадження за закінченням строків давності щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки останні поодинці, а деколи разом ухилялися від суду.

У судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, не заперечив проти розгляду справи у відсутності іншого потерпілого, оскільки він через відрядження не має можливості з`явитись у судове засідання та у відсутності обвинувачених, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились. Були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
За таких обставин, з урахуванням думки апелянта, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, її тривалого розгляду, колегія суддів визнала за можливе її розгляд продовжити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, потерпілого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів провадження, кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 11 квітня 2014 року.

1 березня 2018 року останні звернулись до суду з клопотанням, в якому просили звільнити їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Отже, дали свою згоду на таке звільнення.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 1 березня 2018 року, таке клопотання було задоволено, звільнено обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито, з посиланням на те, що з моменту вчинення злочину до постановлення рішення пройшло 3 роки 2 місяці.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло: три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, які в силу ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, за які передбачено покарання, в тому числі і у виді обмеження волі.

А тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувачені підлягають звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Доводи про те, що направлений до суду обвинувальний акт не відповідав вимогам КПК України є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Як вбачається із матеріалів справи, обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст. 291 КПК України, складений слідчим та погоджений прокурором. В ньому викладені фактичні обставини справи, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінальних правопорушень, а також суть висунутого обвинувачення. Недоліків, які б перешкоджали призначити судовий розгляд судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288, ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведених вимог закону, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та закрив кримінальне провадження щодо них, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, та на законних підставах звільнив останніх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України саме у підготовчому судовому засіданні.

Посилання потерпілих на неврахування їх думки щодо клопотання обвинувачених про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених, апеляційних суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в судовому засіданні, яке призначено 1 березня 2018 року, заявили клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності. Потерпілі у дане судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутності у зв`язку із неможливістю бути присутніми у судовому засіданні (Т.2, а.с.184-185).

А тому, суд першої інстанції правильно, з дотриманням строків розгляду даного клопотання, здійснив розгляд такого у відсутності потерпілих та постановив ухвалу.

Доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки залишив без розгляду їх цивільні позови, не заслуговують на увагу суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 3 від 31.01.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснив, що у разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається. За таких умов суд правильно, звільняючи обвинувачених від кримінальної відповідальності залишив позов без розгляду. При цьому, вказане не позбавляє можливості потерпілих звернутись відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України з таким до суду в порядку цивільного судочинства.

Посилання ОСОБА_7 на те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ухилялися від явки до суду першої інстанції, що свідчить про зупинення строків давності, є безпідставними.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , станом на 1 березня 2018 року, не знятої чи не погашеної судимості не мали та в розшуку по даному кримінальному провадженню не перебували. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку із ухиленням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Відповідно до зазначеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення клопотань обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вона не містить доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм закону, які могли б стати підставою для її скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 1 березня 2018 року в кримінальному провадженні № 0000020 про звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

На неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4