ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Єдиний унікальний номер судової справи 201/3650/18
Номер провадження 1-кс/201/3150/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

особи, яка подала клопотання адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 ,

слідчого Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року у справі № 201/1276/18 у кримінальному провадженні № 0000268,

встановив:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 подав до суду клопотання, в якому просить скасувати арешт нерухомого майна, а саме житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Скасувати заборону щодо використання майна, заборону розпоряджатися квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 посилається на те, що 02 квітня 2018 року ОСОБА_6 від свого представника дізнався про наявність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року у справі № 201/1276/18 за результатами розгляду клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000268 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Адвокат указує, що арешт накладений необґрунтовано. Зазначається на те, що у ОСОБА_6 є право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, оскільки він не був присутнім при його накладенні. При цьому в ухвалі не вказано про існування достатніх підстав вважати, що майно, яке зазначене у клопотанні слідчого, підпадає під критерії ст. 98 та ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 170 та ч. 3 ст. 170 КПК України, а тому не зрозуміло на підставі чого на зазначене майно було накладено арешт з метою забезпечення його збереження. Також адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 зазначає, що в матеріалах за клопотанням відсутня постанова слідчого про визнання квартири речовим доказом. Разом з цим заявником наголошується на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000268 триває протягом тривалого часу, відомості про причетність до злочину ОСОБА_6 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування, про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_6 не повідомлено, версія органу досудового розслідування про те, що майно ОСОБА_6 , зазначене в ухвалі, є предметом, доказом злочину, засобом та знаряддям його вчинення належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити та скасувати арешт.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, наполягав на необхідності арешту і в подальшому, оскільки триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, проводяться слідчі дії.

Слідчий Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання адвоката, оскільки у даному провадженні існує потреба в арешті майна.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши доводи клопотання, дійшов до такого висновку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року у справі № 201/1276/18 було накладено арешт на нерухоме майно-житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Заборонено використовувати майно, а також заборонено розпоряджатися квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Із ухвали про накладення арешту на майно слідує, що слідчий Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, яке було обґрунтоване тим, що 29 січня 2018 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 22 січня 2018 року приблизно о 10 годин раніше знайомі особи шляхом зловживання довірою заволоділи нерухомим майном заявниці, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В ході допиту потерпілої з`ясовано, що 22 січня 2018 року приблизно о 08.30 годин поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_8 підійшло двоє чоловіків, один з яких є її братом на ім`я ОСОБА_9 , а інший ОСОБА_6 . Далі в ході розмови із ОСОБА_6 останній повідомив потерпілій про те, що вона повинна віддати йому квартиру, яка належить заявниці та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення боргу її брата. В свою чергу ОСОБА_9 в той саме час повідомив заявниці про те, що він дійсно заборгував ОСОБА_6 грошові кошти. Проте, ОСОБА_8 , заявила, що віддавати свою нерухомість не буде, незважаючи на борги брата. Після чого чоловік на ім`я ОСОБА_6 почав погрожувати фізичною розправою ОСОБА_8 та її дитині. В той саме час до них підійшов ще один невідомий чоловік кавказької зовнішності та також почав здійснювати моральний тиск на останню та змушувати здійснити дарування вищевказаної квартири на користь ОСОБА_6 . В подальшому 22 січня 2018 року скориставшись тим, що ОСОБА_8 перебувала в заляканому стані, ОСОБА_6 та інші вказані чоловіки шляхом погроз та вмовлянь змусили потерпілу взяти всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , власницею якої є безпосередньо ОСОБА_8 . Після чого близько о 10.00 годині 22 січня 2018 року потерпіла прибувши із зазначеними чоловіками за адресою: АДРЕСА_3 , до нотаріуса ОСОБА_10 , де незважаючи на запевнення потерпілою нотаріуса про те, що вона прибула до нотаріальної контори не за своєю волею, було підготовлено та підписано сторонами договір дарування квартири, серія та номер: 192, посвідчений 22 січня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , та здійснено перереєстрацію права власності на зазначену квартиру на ОСОБА_6 (ІНН НОМЕР_1 ) в частинах 1/1.

На підставі викладеного слідчий просив для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення збереження речового доказу у даному кримінальному провадженню, який є предметом вчинення кримінального правопорушення, накласти арешт на зазначену квартиру.

Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання дійшов висновку про обґрунтованість клопотання, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження, дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій невстановлених осіб, у тому числі вчиненню нових злочинів, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, законодавцем гарантована можливість щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб шляхом звернення до слідчого судді на стадії досудового розслідування.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що на час розгляду клопотання триває досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування проводяться слідчі дії із встановлення та дослідження обставин вчинення ймовірного кримінального правопорушення, також ту обставину, що при розгляді клопотання не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, так як обставин, які б обумовлювали необхідність скасування накладеного арешту майна слідчим суддею наразі встановлено не було.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 173, 174, 376 КПК України, суд,

ухвалив:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року у справі № 201/1276/18 у кримінальному провадженні № 0000268, відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1