Справа №345/1539/15-к
Провадження № 1-в/345/111/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.10.2018 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_4 .

Подання обґрунтовує тим, що у провадженні відділу ДВС знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №345/1539/15-к, виданого 15.07.2015 року Калуським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_4 на користь Калуської міської ради 1631,88 грн. витрат на лікуванння. За даним виконавчим документом 15.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Проте рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено.

Дане рішення суду раніше було на виконанні у Калуському МРВ ДВС та повернуто стягувачу на підставі відсутності майна, на яке може бути звернено стягнення. Боржник неодноразово повідомлений про наявну заборгованість і свідомо ухиляється від сплати боргу, оскільки дане рішення пред`явлено до виконання не вперше.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє. Державним виконавцем було вжито всі заходи примусового виконання рішення суду, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Враховуючи, що рішення до теперішнього часу не виконане, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо належного виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, державний виконавець просить обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до виконання ним зобов`язання за рішенням суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України - якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею . Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд подання без її участі, подання підтримує. Тому у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що дане подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.06.2015 року Калуський міськрайонний суд виніс вирок, яким засудив ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України і водночас задоволив цивільний позов Калуської міжрайонної прокуратури та стягнув з ОСОБА_4 в користь Калуської міської ради 1631,88 витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 .

На виконанні Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №345/1539/15-к, виданого 15.07.2015 року Калуським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_4 на користь Калуської міської ради 1631,88 грн. витрат на лікування (а.с.90).

Постанова про відкриття виконавчого провадження №55986722 винесена державним виконавцем 15.03.2018 року (а.с. 91). З матеріалів справи також вбачається, що в ході примусового виконання рішення, державний виконавець для встановлення джерел доходів та майна ОСОБА_4 , направляв запити у Фонд комунальної власності територіальної громади м.Калуша, центральний апарат Національної комісії цінних паперів і фондового ринку, Державну фіскальну службу України, Пенсійний фонд України. Згідно отриманої інформації, майна та джерел доходів виявлено не було (а.с. 98-105, 107-108, 112-113).
Нерухомого майна за боржником ОСОБА_4 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 114). 08.10.2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника (а.с. 110).
Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормою ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Такі обмеження прав громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз`яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи копії документів, не вказують на ухилення ОСОБА_4 від виконання обов`язків, покладених на нього судовим рішенням. Зокрема, наявність постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів державного виконавця без доказів їх отримання боржником, не можуть підтверджувати хоча б обізнаність останнього про відкрите провадження.

Суд не бере до уваги акти державного виконавця від 12.09.2018 року, 16.10.2018 (а.с.106), оскільки вказані акти складені без участі понятих, а тому не можуть вважатися допустимими доказами.
Аналізуючи матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що в поданні державного виконавця йдеться лише про наявність боргових зобов`язань та що вони не погашені, а ні доводів, ні доказів, які саме дії свідчать про ухилення боржника від виконання цих зобов`язань та його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, як в поданні так і в матеріалах справи немає.
З урахуванням наведеного, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в поданні державного виконавця про обмеження у праві виїзду ОСОБА_4 слід відмовити, так як державним виконавцем необґрунтовано необхідності вжиття такого заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 107, 128 КПК України, ст. 441 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:
В задоволенні подання старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її постановлення.

Суддя