ЄУН № 336/4496/18
пр. № 1-кс/336/1362/2018
УХВАЛА
Іменем України
08 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 про призначення експертизи у кримінальному провадженні № 0002672 від 07.08.2018 року за ст. 309 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08.08.2018 року до суду надійшло клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002672 від 07.08.2018 року за ст. 309 ч. 1 КК України про арешт майна, а самме 2 медичних шприців із прозорою рідиною, вилучених протоколом проведення огляду місця події 07.08.2018 року.

В судове засіданні слідчий та прокурор не з`явились, направили заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.

За відсутності інших учасників кримінального провадження на час розгляду клопотання, слідчим суддею не сповіщались про розгляд клопотання будь-які інші особи.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України, через неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.
При вирішенні клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Клопотання не засвідчене печаткою прокуратури, що суперечить положенням пункту 9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 103 від 24.02.2016 року, який вказує, що засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки.

Крім того, клопотання не відповідає вимогам КПК України,

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З доданих до клопотання копій документів вбачається, що 07.08.2018 року о 08.24 до ЄРДР внесено відомості про те, що по вул. Моторобудівників, 26А було виявлено ОСОБА_4 , у якого при собі знаходилось 2 шприца із прозорою рідиною, схожою на наркотик.

Як вбачається з наданих до клопотання незавірених жодним чином копій документів, в ході огляду місця події 07.08.2018 року в період часу з 01.23 до 01.42 години проведено огляд місця події, в ході якого слідчим ОСОБА_5 , який взагалі не має жодного відношення до кримінального провадження, адже не входить до групи слідчих, яким доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оглянув ОСОБА_4 , з кишені якого вилучено шприци.

При цьому ані зазначення того, що було у шприцах, ані кількості того, що в них було, у протоколі огляду не вказано.

Місце зберігання вилученого майна слідчим не підтверджено, доказів його належного збереження, упаковки та опечатування не надано, тобто його неможливо ідентифікувати.

При цьому фактично в ході проведення огляду місця події слдічим ОСОБА_6 , який не уповноважений здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні, проведений обшук особи без зазначення будь-яких на те підстав.

Крім способу отримання цих предметів, який очевидно не відповідає положенням чинного законодавства України, та неможливості точної ідентифікації цих предметів, слідчим також не визначено власника майна та не встановлено належність цих речей будь-якій особі, ці речі є речовими доказами, порядок їх зберігання, дослідження, надання та повернення врегульовані КПК України, Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, іншими нормативно-правовими актами.
При цьому накладення судом арешту на ці предмети не здатне виконати мети такого заходу забезпечення, адже не може попередити їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, тощо.

Враховуючи вищевикладене, жодних підстав для накладення арешту на майно суд не вбачає.
Керуючись ст. 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0002672 від 07.08.2018 року за ст. 309 ч. 1 КК України, про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1