АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/506/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0001130 від 07 лютого 2017 року щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

зареєстрованого в

АДРЕСА_1 , проживаючого в

АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 08.06.2015 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч. 2

ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., який до теперішнього

часу не сплачений,

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків, з іспитовим строком на 3 роки.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 06 лютого 2017 року приблизно о 17 годині, знаходячись в приміщенні гіпермаркету «Ашан», розташованого в м. Києві, по просп. Степана Бандери, 15-А, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці 8 одиниць шпрот, загальною вартістю 494 грн. 60 коп. та помістив їх до кишень, після чого з викраденим товаром направився до виходу.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними для повторного таємного викрадення чужого майна, із вказаним товаром направився до каси, де, не розрахувавшись за нього, вийшов за лінію кас та направився до виходу, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий співробітником охорони.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2015 на підставі ст. ст. 71, 72 КК України виконувати самостійно.

Вказує, що ОСОБА_7 раніше судимий 08.06.2015 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., який до теперішнього часу не сплачений. Не відбувши покарання за попереднім вироком, обвинувачений вчинив новий злочин. Відповідно до положень ст. 71 КК України дані обставини є підставою для призначення обвинуваченому покарання за сукупністю вироків. Однак, в резолютивній частині вироку покарання обвинуваченому визначено без урахування зазначених обставин. Таким чином, до обвинуваченого необґрунтовано не застосовано положення ст. 71 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, вказує, що місцевий суд помилково застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України. З положень ст. ст. 70, 71, 75 КК України вбачається, що за наявності сукупності злочинів або вироків, інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням правомірно може бути застосований виключно до остаточного покарання. Застосування ст. 75 КК України до покарання, призначеного за окремий злочин, за наявності сукупності злочинів або вироків, не допускається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів їх не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчинений повторно, є правильною.
Покарання ОСОБА_7 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, працював неофіційно, на обліку у лікаря-психіатра не перебував та перебував на обліку у лікаря-нарколога, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, і правильно призначив йому покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнив від його відбування з випробуванням, з яким колегія суддів погоджується і підстав для призначення більш суворого покарання, як про те йдеться в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 не вбачає.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме - незастосування ст. 71 КК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до даних, що містяться в матеріалах справи (а.с. 39), відомості про сплату ОСОБА_7 штрафу за вироком Солом`янського районного суду м. Києва відсутні, у зв`язку з чим довід апеляційної скарги прокурора про наявність невідбутої частини покарання за попереднім вироком нічим не підтверджений, а отже є голослівним.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Оболонськогорайонного суду м. Києва від 28 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4