У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/5479/18

№ 1-кс/183/1159/18

18 вересня 2018 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 28.08.2018 року за № 0000502 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.. 1971 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст.. 170 КПК України надійшло клопотання прокурора ОСОБА_2 про арешт майна. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що слідчим Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 28.08.2018 року за № 0000502 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1971 КК України, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки державної форми власності для ведення селянського господарства на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, площами 26,8 та 19,3 га.
Проведеним досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що згідно з Державним актом на право постійного користування серії ДП (без номеру), зареєстрованого в Книзі державних актів на право постійного користування за МД № 421, виданого 07.04.1997 року, ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку, площею 26,8 га, для ведення селянського господарства, розташовану на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Також, згідно з Державним актом на право постійного користування серії ДП (без номеру), зареєстрованого в Книзі державних актів на право постійного користування за МД № 421, виданого 07.04.1997 року, ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку, площею 26,8 га, для ведення селянського господарства, розташовану на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

14.11.1999 року ОСОБА_3 заснував юридичну особу - СФГ «Роксолана» та був головою даного господарства.

У подальшому, згідно з розпорядженнями голови Магдалинівської районної державної адміністрації №699-р-08 від 16.12.2008 року та №626-р-09 від 04.11.2009 року (яким внесено зміни до розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації №699-р-08 від 16.12.2008 року) ОСОБА_3 та інші члени С(Ф)Г «Роксолана» отримали дозвіл на складання проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства на землях СФГ «Роксолана», загальною площею 46,1 га в межах земельної частки по Бузівській сільській раді Магдалинівського району у розмірі 5,30 га.

На підставі отриманого дозволу на розроблення проекту землеустрою, була розроблена відповідна землевпорядна документація, а саме проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель, наданих у постійне користування ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства, на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району.

Також, відповідно до вказаного проекту землеустрою, земельній ділянці були присвоєні кадастрові номери:

:01:001:0100:01:001:0898
:01:001:0906
:01:001:0907
:01:001:0899
:01:001:0900
:01:001:0901
:01:001:0902
:01:001:0903
:01:001:0904.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Враховуючи викладене, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області (лист від 17.12.2014 року № 27-4-11-11904/2-14), яке, наразі, є розпорядником земель сільськогосподарського призначення, відмовлено у затвердженні вказаної землевпорядної документації з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 32 Земельного кодексу України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність саме надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
Звертаю увагу суду, що ані Цивільним кодексом України, ані Земельним кодексом України, не передбачено успадкування права постійного користування земельною ділянкою.
Постановою від 05.10.2016 року у справі № 6-2329цс16 Верховний Суд України визначив, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акту на право постійного користування землею, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.
Отже право користування спірною земельною ділянкою припинилося у СФГ «Роксолана» у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 3 ст. 407 ЦК України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.
Враховуючи викладене, право на завершення приватизації земельної ділянки не може бути успадкованим, адже таке право належало виключно померлій особі - громадянину України на підставі ст. 32, 118 Земельного кодексу України та у зв`язку із припиненням права постійного користування земельними ділянками у СФГ «Роксолана» в наслідок смерті його засновника.
Таким чином, підставою для відмови у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у власність став саме факт смерті ОСОБА_3 , оскільки у зв`язку з його смертю, припинилося право постійного користування земельними ділянками, за рахунок яких відводяться земельні ділянки у власність членам СФГ «Роксолана».
Проведеною перевіркою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (акт перевірки №41-ДК/564/АП/09/01/-18 від 06.08.2018) встановлено факт самовільного зайняття земельних ділянок для ведення селянського господарства, розташованих на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району, що згідно з Державними актами на право постійного користування серії ДП (без номеру), зареєстрованих в Книзі державних актів на право постійного користування за МД № 421 та за МД №420 від 07.04.1997 року перебували у постійному користуванні ОСОБА_3 .

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено відсутність права у будь-яких осіб на користування вказаними земельними ділянками.

Разом з тим, 05.09.2018 року, під час огляду вказаних земельних ділянок встановлено, що на них вирощується сільськогосподарська культура - соняшник, яка на час огляду знаходяться в доглянутому стані.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, врожай соняшнику, вирощений на самовільно зайнятих земельних ділянках є фактично речовим доказом використання земельної ділянки для сільськогосподарських потреб, за відсутності документів, що підтверджують право користування, у зв`язку з чим 05.09.2018 року постановою слідчого врожай на самовільно зайнятих земельних ділянках, площами 26,8 та 19,3 га, які розташовані на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Крім того, відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004, відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Враховуючи викладене, виникла необхідність забезпечити збереження речового доказу у кримінальному провадженні, врожаю, що росте на самовільно зайнятій земельній ділянці до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та подальшого звернення врожаю в дохід держави.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, для збереження речових доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Не зважаючи та те, що на теперішній час досудовим розслідування не встановлено особу, яка самовільно зайняла вказану земельну ділянку та засадила її соняшником, проте її відсутність не перешкоджає розгляду вказаного клопотання та накладення арешту на речовий доказ врожай соняшнику, оскільки відповідно до вимог законодавства він підлягає зверненню в дохід держави.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що у кримінальному провадженні врожай соняшника, що росте на земельних ділянках, площами 26,8 та 19,3 га, які розташовані на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, визнано у встановленому порядку речовим доказом самовільного використання вказаних земельних ділянок, з метою забезпечення збереження речового доказу та недопущення знищення врожаю, його збирання та подальшого відчуження особами, що вчинили вказаний злочин та на теперішній час не встановлені, на час розслідування, на нього слід накласти арешт, який полягає в забороні будь-кому розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

В судове засідання прокурор не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні. Представник голови СФГ «Роксолана» - адвокат ОСОБА_4 надав слідчому судді заяву про розгляд клопотання без його участі, заперечував проти задоволення клопотання з підстав, викладених ним в письмовій формі та підтверджених письмовими доказами.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до висновків.

Подані в підтвердження підстав для арешту майна документи належним чином не завірені, а тому не можуть бути прийняті судом як докази для задоволення клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає клопотання не обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 28.08.2018 року за № 0000502 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.. 1971 КК України, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1