печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , особи, яка подала клопотання ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001196 від 22.12.2015 року.
В обґрунтування клопотання зазначає, що 11.05.2016 року в службовому кабінеті № 416 по вул. Антоновича, 114 в м. Києві в адміністративному приміщенні Головного управління Національної поліції у м. Києві на його робочому місці проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/20622/16-к по кримінальному провадженні № 0001196 від 22.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 146, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Під час обшуку працівники ГПУ не знайшли жодного предмету та документу вказаного в ухвалі, але вилучили грошові кошти на суму 104 508, 00 доларів США, 610 євро, 1 000,00 грн., 4 золоті каблучки, 1 пірсінг, 1 сережку та 1 ланцюжок із золота. Оскільки на наступний день орган досудового розслідування не звернувся з клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, 16.05.2016 року заявник звернувся до Генеральної прокуратури України з проханням повернути належні йому грошові кошти. Разом з тим, 17.05.2016 року прокурор Генеральної прокуратури України звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане вище майно, яке було задоволено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2016 року. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.12.2017 року задоволено клопотання ОСОБА_4 та скасовано арешт на грошові кошти вилучені під час проведення обшуку та інше майно. Після численних звернень до Генеральної прокуратури України з питанням виконання ухвали та повернення коштів та речей, ОСОБА_4 було повідомлено про неможливість вчинення таких дій, оскільки ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.12.2017 року на них повторно накладено арешт.
Вказує, що висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту грошових коштів не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на положеннях КПК України, оскільки ОСОБА_4 не має ніякого відношення до кримінального провадження № 0001196, не знайомий з іншими фігурантами провадження, йому не повідомлено підозру. Зазначає, що кошти, на які накладено арешт, отримані ним в результаті трудової діяльності, є його власними заощадженнями та накопиченнями його батьків, а в клопотанні прокурора не наведено обґрунтування та не надано належних доказів відповідності грошових коштів критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та не доведено підстав для застосування до нього заходів кримінально-правового характеру. Вважає, з огляду на ст. 170 КПК України, що повторно арешт було накладено необґрунтовано та безпідставно, а вжитий захід кримінального провадження є явно неспівмірним з обмеженням його права користування та розпорядження коштами, що в цілому обумовлює необхідність його скасування.
В судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначаючи, що арешт слідчим суддею накладено обґрунтовано, на даний час підстави для арешту майна не відпали.
Слідчий суддя, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003959 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14, п. 3 ч. 2 ст. 115, ч. 3, ч. 1 ст. 122, ст. 365-2, ч. 2 ст. 364 КК України, матеріали якого виділено із кримінального провадження №0004972 від 08.06.2015 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Проведеними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень може бути причетний працівник Головного управління Національної поліції у м. Києві - заступник начальника відділу управління карного розшуку ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
11.05.2016 року у робочому кабінеті ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2016 року, проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти і вироби з металу жовтого кольору, а саме: 104 508 доларів США, 610 Євро, 1000 грн., на яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2016 року накладено арешт.
В подальшому ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2017 року № 757/58424/17-к скасовано накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2016 року арешт на майно.
26.12.2017 року за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування повторно накладено арешт на майно, яке було вилучено 11.05.2016 року під час обшуку адміністративної будівлі ГУНП у м. Києві, кабінету 416, у м. Києві по вул. Антоновича, 114, де працює ОСОБА_4 , а саме на грошові кошти на загальну суму 104508 доларів США, 610 Євро, 1000 грн.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 26.12.2017 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При накладенні арешту на грошові кошти, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що тимчасово вилучене у ОСОБА_4 майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, як і не зазначено та належним чином не обґрунтовано, яким чином грошові кошти мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли залишитися на них, а також яким чином вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні. Вказане обґрунтування відсутнє і в постанові про визнання їх речовим доказом від 20.05.2016 року.
Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання.
Також слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, та з матеріалів провадження вбачається, що на момент розгляду провадження у ОСОБА_4 відсутній процесуальний статус, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на його майно, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для арешту грошових коштів, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт накладений на грошові кошти, вилучені в ОСОБА_4 під час проведення 11.05.2016 обшуку за місцем його роботи.
За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017 року - на майно, яке було вилучено 11.05.2016 під час обшуку адміністративної будівлі ГУНП у м. Києві, кабінету 416, по АДРЕСА_1 , де працює ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти на загальну суму 104 508 доларів США, 610 Євро, 1000 грн.,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1