Дата документу 30.10.2018 Справа № 317/666/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/610/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/666/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2018 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, який відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)»,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суду задоволено подання адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» та засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від відбування покарання на невідбутий строк 9 місяців 16 днів.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання колонії. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що засуджений свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнавав, працював не сумлінно, будь-яких коштів потерпілій за цивільним позовом не сплатив. Зазначене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу засуджений просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; засудженого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року за ч.2 ст.146, ч.3 ст.152, ч.1 ст.70 КК до 8 років позбавлення волі.

Адміністрація Біленьківської виправної колонії № 99 звернулася до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Суд задовольнив дане подання, мотивуючи тим, що засуджений ОСОБА_7 порушень режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має, має 9 заохочень, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, бере участь в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Отже поведінка засудженого протягом часу відбування покарання була стабільно позитивною та активною, а відтак він довів своє виправлення і заслуговує на умовно-достроково звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 порушень режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має, має 9 заохочень, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, бере участь в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Отже поведінка засудженого протягом часу відбування покарання була стабільно позитивною та активною, а відтак він довів своє виправлення і заслуговує на умовно-достроково звільнення від відбування покарання.

Зважаючи на ці та інші, передбачені законом умови, позицію представника виправної колонії, суд дійшов висновку про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання. Розгляд справи проведено з додержанням порядку, встановленого процесуальним законом, - за участю прокурора, представника виправної колонії та засудженого. Зазначені обставини у апеляційній скарзі не оскаржуються, фактично їм тільки надається інше трактування, але при цьому прокурором не наводяться вагомі та переконливі аргументи, які б вказували на неправильне застосування судом матеріального закону чи порушення процедури розгляду провадження.

Доводи прокурора про те, що районний суд не надав належної уваги тому, що засуджений свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнавав, працював не сумлінно, будь-яких коштів потерпілій за цивільним позовом не сплатив, і що вказане свідчить про відсутність активної форми поведінки з боку засудженого та намагання засудженого своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Що стосується посилань прокурора про те, що ОСОБА_7 працював не сумлінно, будь-яких коштів потерпілій за цивільним позовом не сплатив, то районний суд обґрунтовано взяв до уваги, що він не має жодного стягнення, а матеріали особової справи не містять відомостей, які б вказували, що засуджений уникав робіт з благоустрою, чи виконував їх неналежним чином.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє виправлення, а тому апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2018 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: