Провадження №1-кп/639/67/18
Справа №639/7383/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Харкові кримінальне провадження зареєстроване 09 березня 2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000647 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше судимого: 27.05.2003 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.395, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі; 13.01.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.ст.70, 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 25.11.2016 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.12.2017 року вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року залишено без змін, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше судимого: 15.09.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 2 ст. 187 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 16.03.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, що є особистою власністю засудженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

08.03.2016 о 21 годині ОСОБА_6 разом зі своїм знайомим, ОСОБА_5 , перебував поблизу будинку № 29 по вул. Полтавський шлях м.Харкова, де вони помітили раніше їм незнайомого ОСОБА_7 , який прямував їм назустріч, розмовляючи по мобільному телефону. Саме в той час ОСОБА_6 вступив у злочинну змову з ОСОБА_5 з метою заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_7 шляхом грабежу з ознаками повторності. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , діючи узгоджено з ОСОБА_5 , спочатку наблизились до ОСОБА_7 , розташувавшись біля нього з різних сторін. Потім ОСОБА_6 , діючи зненацька для ОСОБА_7 , умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність свого діяння, відкрито схопив мобільний телефон моделі «Nomi i401», який знаходився у лівій руці потерпілого. У свою чергу ОСОБА_5 , діючи узгоджено з ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для здоров`я ОСОБА_7 , схопив останнього руками за ліву руку, в якій він тримав мобільний телефон, тобто своїми діями став допомагати подільнику заволодіти майном потерпілого. В результаті вказаних спільних дій ОСОБА_6 вихопив зазначений мобільний телефон, після чого зник з місця вчинення злочину. Таким чином ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 здійснили всі дії, які вважали за необхідне, для досягнення злочинної, корисливої мети, спрямованої на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_7 , поєднаної з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я останнього. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , звернувши на свою користь викрадене у відкритий спосіб майно ОСОБА_7 вказаний мобільний телефон, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд. В результаті протиправного діяння ОСОБА_6 та ОСОБА_5 завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 1093 грн., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №1885 від 25.03.2016.

Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 336, 351 КПК України, у режимі відеоконференції допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому їм злочині визнали повністю, пояснили суду, що дійсно вони, вчинили грабіж відносно потерпілого ОСОБА_7 , при цьому детально вказали про механізм та спосіб вчинення злочину. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, кваліфікацію злочину, а також перелік викраденого майна та його вартість не оспорюють.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, в порядку вимог ст.135 КПК України, що відповідно до вимог ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Відповідно до наданої ним заяви до суду просить розглядати справу без його участі. На підтвердження наведеного вище, матеріали провадження містять повістки з відміткою отримання потерпілим судових повідомлень.

Обвинувачені та захисник ОСОБА_4 вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ними не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення. Щодо можливості розгляду справи без участі потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 не заперечували, такої думки дотримувався прокурор.

Сторони кримінального провадження під час судового розгляду клопотань про визнання доказів недопустимими не подавали.

Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі, з`ясувавши правильність розуміння сторонами цих обставин.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченими змісту цих обставин, добровільності та істинності їх позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинувачених.

Суд проводив розгляд даного кримінального провадження лише стосовно осіб, яким висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Така юридична оцінка дій обвинувачених відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий, має постійне місце реєстрації.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновка судово-психіатричного експерта №254 від 19.03.2018 року страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_5 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не працює, раніше судимий, має постійне місце реєстрації.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України та враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, обставини що пом`якшують покарання, особу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 їх відношення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинувачених та попередження скоєння ними нових злочинів не можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому їм слід обрати покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Оскільки судом встановлено, що злочин, який є предметом теперішнього розгляду обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено до ухвалення вироку Ленінським районним судом Харківської області 25 листопада 2016 року та обвинуваченим ОСОБА_5 до ухвалення вироку Ленінським районним судом м. Харкова 16 березня 2017 року,тому суд призначає їм покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Визначаючи покарання суд враховує, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинувачених згідно ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374, 377 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням призначеним вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року менш суворого, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці .

«До набрання вироком законної сили обрати у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань УДПтСУ в Харківській області №27».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 26 квітня 2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням призначеним вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року менш суворого, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією у власність держави всього майна, що є особистою власністю засудженого.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 26 травня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув*язнення з 26 травня 2016 року по 16 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув*язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведені судові експертизи на загальну суму 263,88 грн., із кожного з них по 131,94 грн.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, захиснику та обвинуваченим. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1