Справа № 545/810/17
Провадження № 1-кп/545/36/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.05.2018 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Мильці Полтавського району Полтавської області, громадянки України, освіта середньотехнічна, розлучена, має на утриманні двох малолітніх дітей 2002 року народження та 2006 року народження, працює в КП ПОР «Полтававодоканал» на посаді машиніста насосних установ, раніше не судима,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
15 січня 2017 року близько 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи в домогосподарстві своїх батьків, яке розташоване по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, тримаючи в руці перцевий балончик «Перець-1б», розпилила в обличчя ОСОБА_8 вміст балону, чим спричинила останньому тілесні ушкодження. Згідно додаткового висновку експерта №396 потерпілому заподіяно тілесне ушкодження у вигляді опіку першого ступеня кон`юнктиви і склери обох очей, який міг утворитись в результаті дії хімічного фактору та кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.
Обвинувачена ОСОБА_10 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК Українине визнала. У судовому засіданні ОСОБА_10 по суті обвинувачення показала, що о 16 годині 30 хвилин 15 січня 2017 рокувона разом зі своїми батьками перебувала у будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та належного її батькам, а її діти гуляли на вулиці. Почувши дзвінок до будинку, вона відчинила двері. Перед порогом стояв ОСОБА_8 , який був агресивно налаштований, оскільки почав скаржитись на її дітей, які гуляли на вулиці. Вона не бажала розмовляти з ОСОБА_8 , а тому почала виганяти його з двору. На її крики вийшов батько та став між нею та ОСОБА_8 . Останній почав штовхати батька. Вона взяла перців балончик, який був у її одязі, що знаходився на вішалці біля дверей та один раз бризнула в сторону ОСОБА_8 . Вказане зробила ненавмисно та не вбачала настання негативних наслідків при застосування балончика. Вважає, що ОСОБА_8 є небезпечною людиною, оскільки штовхав батька, іншого виходу щоб заставити ОСОБА_8 піти з двору не бачила.

Захисник обвинуваченої вважав необхідним виправдати підзахисну, оскільки не має ніяких доказів вчинення обвинуваченою злочину за ч.1 ст.125 КК України.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується підтверджується наступними доказами дослідженими та перевіреними судом.

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що 15 січня 2017 року біля воріт свого будинку він відгорнув сніг, а діти його сусідки ОСОБА_10 почали кидати в нього сніжки. Він залишив лопату та пішов скаржитись ОСОБА_10 . Зайшов на подвір`я домоволодіння та викликав хазяїв. Вийшла ОСОБА_10 , і він почав скаржитись їй на дітей. ОСОБА_10 не бажала його слухати та з кулаками накинулась на нього. Він перехопив удар та взяв її за зап`ястя. Вона його відсторонила та побігла до хати. Він хотів уходити, як побачив, що вийшли батько та мати обвинуваченої, яким він почав розповідати про поведінку дітей, раптом за спини своїх батьків обвинувачена ОСОБА_10 бризнула балончиком двічі йому в очі. Після чого у нього засльозились очі та запекло обличчя, почав задихатися, і він пішов до дому. По дорозі зустрів сусіда ОСОБА_13 , який за його проханням викликав швидку допомогу, і він був доставлений до Полтавської центральної районної лікарні де надали йому медичну допомогу, потім лікувався у військовому шпиталі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який є батьком обвинуваченої ОСОБА_10 , пояснив, що у неділю 15 січня 2017 року він, його дружина ОСОБА_15 та донька ОСОБА_10 знаходились дома у будинку по АДРЕСА_1 та відпочивали, оскільки йому та його доньці необхідно було йти на роботу на 20 годину. Як раптом, у двері подзвонили, донька пішла відчинити двері. Почувши розмову, він підійшов до дверей, вийшов на бетонну сходинку біля порогу вхідної двері до будинку та побачив, що донька сперечалась із сусідом ОСОБА_8 , який стояв перед дверми, та просила останнього йти з двору. Потім донька побігла у будинок та зі своєї одежі взяла перцевий балончик, яким несподівано бризнула у ОСОБА_8 . Частина вмісту балончика потрапила також в нього. Ніякої шкоди для себе він не зазнав, в той час як ОСОБА_8 пішов з двору.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_10 , пояснила, що 15 січня 2017 року вона, її чоловік ОСОБА_14 та донька ОСОБА_10 знаходились дома у будинку по АДРЕСА_1 , як раптом почули дзвінок у двері. Донька пішла дізнатись хто прийшов. Почули крики у дворі. На подвір`ї біля вхідних дверей до будинку, побачила ОСОБА_8 , який погрожував її доньці. В той час її чоловік став між ними, вона стояла поруч. Тоді донька побігла до хати, взяла балончик та балончиком бризнула в ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_8 пішов з їх двору.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , який є сусідом обвинуваченої та потерпілого пояснив, що взимку2017 року, точної дати не пам`ятає, ближче до вечора, він проходив по АДРЕСА_1 та бачив як ОСОБА_8 відкидав сніг біля свого двору. Пізніше, повертаючись до свого будинку, він зустрів ОСОБА_8 , який біг зі сторони будинку, де проживає сім`я ОСОБА_17 , обличчя у нього було червоне, текли сльози та були проблеми з диханням. ОСОБА_8 передав йому мобільний телефон та попросив викликати медичну швидку допомогу та розповів йому, що погано почуває, оскільки сусідка, донька ОСОБА_17 , бризнула йому в обличчя невідомою рідиною. З телефону, належного ОСОБА_8 , він викликав швидку медичну допомогу, автомобіль якої відвіз ОСОБА_8 в лікарню. До приїзду лікарів він намагався допомогти ОСОБА_8 , розтираючи обличчя останнього снігом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , який є сусідом обвинуваченої та потерпілого пояснив, що в одну з неділь січня2017 року, точної дати не пам`ятає, приблизно о 16 годині, він знаходився у подвір`ї біля свого будинку та почув як по телефону розмовляв ОСОБА_8 . З ким та про що була розмова він не чув. Свідком спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень він не був.
Із змісту заяви про подію від ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення видно, що ОСОБА_8 15 січня 2017 року звернувся до Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою про те, що 15 січня 2017 року близько 16 годині 20 хвилин, перебуваючи на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 відносно нього застосувала балончик з невідомою речовиною, в результаті чого він опинився у лікарні (а.к.п.244, 245).

Відповідно до протоколу прийняття старшим слідчим Полтавського РВ ПВП ГУНП в Полтавській області від ОСОБА_8 заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 січня 2017 року, 15 січня 2017 року близько 16 годині 20 хвилин, на території домогосподарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 спричинила ОСОБА_8 тілесні ушкодження (а.к.п.246, 247).

Вказані відомості 20 січня 2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000081 (а.к.п.248).

Згідно висновку судово-медичного експерта №118 від 17 лютого 2017 року в ОСОБА_8 під час обстеження встановлено тілесне ушкодження у вигляді: опіку першого ступеню кон`юнктиви і склери обох очей, який міг утворитись в результаті дії хімічного фактору в напрямку спереду-назад та можливо в строк і за обставин на який (які) посилається підекспертний ОСОБА_8 та кваліфікується як легке тілесне ушкодження (п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року).

Також експертом встановлено, що враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику даного тілесного ушкодження, в момент спричинення тілесного ушкодження підекспертний ОСОБА_8 знаходився у вертикальному положенні та передньою частиною тулуба (обличчям) до нападника. Встановлене тілесне ушкодження знаходиться в анатомічній ділянці досяжній для самоспричинення. Після отримання вище вказаного тілесного ушкодження підекспертний ОСОБА_8 міг рухатись, кричати, розмовляти, тощо. Тривалість лікування ОСОБА_8 обумовлене, вірогідніше за все, наявністю проявів демодекозу очей (а.к.п.209-211).

Додатковим висновком судово-медичного експерта №396 від 23 березня 2017 року заподіяне ОСОБА_8 15 січня 2017 року тілесне ушкодження при вказаних ним обставинах, кваліфіковано як легке тілесне ушкодження що не спричинило короткочасний розлад здоров`я, незначну стійку втрату працездатності чи його наслідки.

Також, вказаним додатковим експертним дослідженням встановлено, що об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволяли встановити травмуючий чинник (хімічні властивості речовини), не має. Перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікування в кардіологічному відділенні КЗ «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни» з 22 лютого 2017 року по 16 березня 2017 року обумовлене наявністю у нього хронічних захворювань, які не є наслідком отриманого ним 15 січня 2017 року тілесного ушкодження (а.к.п.212, 213).

Суд оцінює вказані висновки судово-медичних експертиз, виходячи з вимог статей 101 та 102 КПК України, яким вони повністю відповідають.

Дані, які містяться, у вказаних експертних висновках, суд визнає належними та допустимими доказами по справі, відхиляючи при цьому клопотання сторони захисту не визнавати ці докази по справі належними та допустимими.

Посилання захисника про не попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України є безпідставними, оскільки перед наданням експертних висновків він особисто розписався про те, що з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст.69 КПК України, ознайомлений та відповідно до ч.2 ст.102 та ст.70 КПК України попереджений щодо відповідальності за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Оцінивши встановлені обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_10 є винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, який мав місце за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження. Цей висновок суду ґрунтується на наступному.

Покази потерпілого підтверджені висновками судово-медичної експертизи та додаткової судово-медичної експертизи про виявлені в нього тілесні ушкодження, їх походженням та локалізацією. Ці докази також підтверджені показами свідків, очевидців нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ). До того ж, вказані свідки є близькими родичами обвинуваченої, і суд визнає їх свідчення як допустимі докази, бо вони співпадають з показами потерпілої і висновками судмедекспертизи повністю.

Окрім цього, ці ж докази підтверджуються і показами свідка ОСОБА_16 , який безпосередньо не бачив спричинення потерпілому тілесного ушкодження, однак був очевидцем обставин, які передували цій події, а саме очищення території ОСОБА_8 від снігу, коли тілесні ушкодження у нього були відсутні, та обставин після заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, коли останній повертався з домоволодіння ОСОБА_17 та розповів йому про заподіяння йому тілесних ушкоджень донькою ОСОБА_19 , і він йому допомагав та викликав лікарів медичної допомоги. Цей свідок не є близьким до потерпілого.

Отже, сукупність наведених доказів повністю спростовують заперечення вини обвинуваченою та її покази. Таку позицію і покази обвинуваченої суд розцінює як спосіб уникнути від відповідальності. Окрім цього, обвинувачена в своїй версії події показала, що дійсно вона не бажала розмовляти з потерпілим та хотіла що він пішов з її подвір`я, а тому розпилила вміст перцевого балончику «Перець-1б» в обличчя ОСОБА_8 , однак не передбачала настання негативних наслідків.
Версія обвинуваченої про захист від дій потерпілого не підтверджена жодним доказом і розцінюється судом як спосіб самозахисту.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_10 нанесла умисне легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , тому суд її дії кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України.

За вчинений злочин обвинувачена підлягає покаранню. Обираючи вид і розмір покарання, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, виходячи з альтернативної санкції цієї статті кримінального закону, суд зважає на таке.

Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання обвинуваченої, суд не встановив.

Суд бере до уваги, що вчинений злочин, згідно з ст.12 КК України віднесений законом до невеликої тяжкості. Значущих наслідків від злочину не має. Обвинувачена має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, злочин нею вчинено вперше. Причинами і умовами злочину суд визнає неприязнені відносини між сусідами в минулому та з приводу на думку потерпілого, неналежної поведінки малолітніх дітей під час гри на вулиці.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, суд вважає, що покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, необхідно призначити у виді штрафу.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування 3342 гривні 18 копійок матеріальної та 20000 гривень моральної шкоди, заданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.125 КК України.

В своєму позові потерпілий посилається на те, що обвинуваченою була завдана майнова шкода у вигляді витрат на лікування у сумі 3342 гривні 18 копійок та моральна шкода на суму 20000 гривень, яка виразилася у душевних стражданнях та порушенні нормального способу його життя внаслідок вчинених кримінальних правопорушень. Просив суд стягнути на його користь вказані суми відшкодування.

Обвинувачена ОСОБА_10 цивільного позову не визнала, пояснила, що матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_8 не завдавала, так як ніякого злочину не вчиняла.

При розв`язанні цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди у сумі 3342 гривні 18 копійок суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст.ст.55, 56, 61, 128, 129 КПК України - фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті

обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх доводів у частині заподіяння матеріальної шкоди потерпілий (цивільний позивач) надав ксерокопії окремих записів амбулаторної картки, медичної картки стаціонарного хворого, консультативні висновки спеціалістів та копії чеків про придбання 15, 18, 20, 27 січня 2017 року та 02 лютого 2017 року медичних препаратів.

Дослідивши надані потерпілим товарні чеки, медичну документацію, суд встановив, що ОСОБА_8 було призначено такі лікарські препарати, як: комбініл дуо, ай-ті, реосорбілакт, дексаметазон, натрія хлорід, еуфілін, тіотриазолин, супрастин, фармалозін, фарингосепт, кардіомагніл, небівал, рейтоіл, стоп демодекс, віаль сльоза, артелак, метронідазол, тігофаст та ентеросгель. Тому суд вважає доведеними витрати потерпілого на перелічені вище медикаменти на загальну суму 1707 гривен 93 копійок (а.к.п.38-50).

Щодо вимоги про стягнення витрат ОСОБА_8 на пальне в загальній сумі 1634 гривен 25 копійок, то вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що цивільний позивач не довів належними та допустимими доказами причинний зв`язок між понесеними витратами на пальне та заподіянням йому тілесних ушкоджень внаслідок злочину. Суд також враховує, що з квитанцій про оплату пального не вбачається ким саме воно придбане (а.к.п.50).

Вирішуючи цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить із наступного.

На підставах, визначених ст.128 КПК України, ч.1 п.3 ст.23, ст.1167 ЦК України, суд вважає частково обґрунтованими позовні вимоги потерпілого про стягнення із обвинуваченої моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, оскільки внаслідок вчиненого відносно нього злочину потерпілий поніс втрати немайнового характеру, душевні хвилювання.

Заперечення обвинуваченої про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами. Фактичними даними, отриманими судом із досліджених у цьому кримінальному провадженні доказів, судом встановлено, що унаслідок неправомірних дій обвинуваченої потерпілому було завдано моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує характер та обсяг моральних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, у зв`язку із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Суд вважає доведеною ту обставину, що дійсно внаслідок кримінального правопорушення потерпілий переніс стрес, тривогу, страх за своє життя.

Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає необхідним відшкодувати моральну шкоду потерпілому у розмірі 3000 гривень, які є обґрунтованою компенсацією за заподіяну моральну шкоду внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В задоволенні іншої частини позову про відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним відмовити як такій, що заявлена безпідставно.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цивільного позову, заявленого 15 травня 2017 (а.с.35-37), на підставі ч.5 ст.128 КПК України, суд виходить із того, що позивач згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати

судового збору, а тому в порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із обвинуваченої на користь держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого на час подання позову п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Вказані процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, чинним КПК України не врегульовані, тому до них застосовується норма ст.141 ЦПК України, яка не суперечить засадам кримінального судочинства, зокрема ч.1 ст.124 КПК України.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 1707 (одну тисячу сімсот сім) гривень 93 копійки в рахунок відшкодування матеріальної та 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.125 КК України, а всього 4707 (чотири тисячі сімсот сім) гривень 93 копійки.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_10 на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору за подання цивільного позову.

Речовий доказ балончик «Перець-1б», переданий під зберігальну розписку ОСОБА_10 , залишити у останній.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченій, інші учасники мають право її отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1