Справа №481/808/16-к 25.04.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/159/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 129 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000278 за апеляційною скаргою прокурора Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеленець Сиктивдинського району республіки Комі Російської Федерації, громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 і п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України і призначити покарання:
-за ч. 2 ст. 15 і п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;
-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
Стягнути з ОСОБА_7 , на користь Держави витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 7144,74 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Ухвалено строк відбування покарання обчислювати з моменту його затримання 9 травня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 9 травня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст.72 КК України визнано ОСОБА_7 таким, що відбув призначене судом покарання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 7144,74 грн.
ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва стосовно ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Стверджує, що невнесення відомостей про номери сейф-пакетів при огляді місця подій та складанні відповідного протоколу, законодавцем не віднесено до істотних порушень прав та свобод людини, які передбачені у ст. 87 КПК України, як підставу для визнання доказів недопустимими, а тому, на переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно визнав протокол огляду місця події від 9 травня 2016 року недопустимим доказом, пославшись при цьому на ст. 87 КПК України.
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом і висновок експерта №3504 від 20 червня 2016 року, вказавши, що висновок є похідним від протоколу огляду місця події від 9 травня 2016 року.
Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновки експерта №35074 від 20 червня 2016 року та №389 від 25 травня 2016 року, показання експерта ОСОБА_13 .
Вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 і п. 5 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що 9 травня 2016 року близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись в с. Новосілля Новобузького району Миколаївської області, маючи неприязні відносини зі своїм зятем ОСОБА_10 , маючи при собі невстановлений предмет схожий на гранату, сів на мотоцикл «ИЖ Планета-3», д/н НОМЕР_1 , що знаходиться у його користуванні, приїхав до домоволодіння ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Зупинивши мотоцикл біля вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 вчинив сварку з ОСОБА_10 в ході якої висловлював словесні погрози вбивством останньому, під час яких перебуваючи біля проїзної частини вулиці Молодіжна, с. Новосілля, Новобузького району, навпроти воріт домоволодіння № 20, кинув предмет ззовні схожий на гранату, після чого відбувся вибух.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством за наявності реальних підстав побоюватись здійснення цієї погрози.
Окрім того, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що наприкінці квітня 2016 року, точної дати в ході судового розгляду не встановлено, перебуваючи у лісосмузі на околиці с. Новосілля Новобузького району Миколаївської області, виявив на землі боєприпаси військового призначення, наступальну осколкову ручну гранату РГД 5, яку поклав до кишені свого одягу, тобто незаконно придбав наступальну осколкову гранату РГД 5.
Виявлену осколкову ручну гранату РГД 5 ОСОБА_7 приніс до приміщення свого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де від`єднавши запал від корпусу гранати став незаконно зберігати її у приміщенні вказаного будинку до 9 травня 2016 року.
9 травня 2016 року близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у с. Новосілля Новобузького району Миколаївської області, маючи неприязні відносини зі своїм зятем ОСОБА_10 , вирішив позбавити життя останнього та вчинив замах на вбивство, шляхом приведення в дію ручної гранати РГД 5, яку ОСОБА_7 заздалегідь взяв з приміщення свого будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_7 незаконно носив боєприпаси військового призначення без передбаченого законом дозволу.
Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції послався на відсутність допустимих доказів на підтвердження винуватості у незаконному придбані, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Положеннями ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою, зазначаються підстави для виправдання з зазначенням мотивів з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

Так, суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого, у вироку фактично виклав перелік доказів, наданих стороною обвинувачення та їх зміст, а саме:

показання свідка ОСОБА_12 ;
показання потерпілого ОСОБА_10 ;
показання свідка ОСОБА_14 ;
показання свідка ОСОБА_11 ;
показання експерта ОСОБА_13 ;
протокол огляду місця події від 9 травня 2016 року;
протокол огляду предмету від 10 травня 2016 року;
висновок експерта № 389 від 25 травня 2017 року;
висновок експерта № 3504 від 29 червня 2016 року;
Виклавши докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції, фактично не надав їм оцінки.
Ухвалюючи дане рішення не було надано оцінки усім доказам з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку відповідно до положень ст. 94 КПК України, а було лише викладено зміст наданих доказів, відокремлено один від одного та визнано недопустимими: протокол огляду місця події від 9 травня 2016 року; висновок експерта № 3504 від 29 червня 2016 року; висновок експерта № 489 від 25 травня 2016 року; роз`яснення експерта.
В свою чергу, оцінка доказі полягає у тому, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.
До того ж, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Натомість, як слідує зі змісту вироку, суд першої інстанції перерахував докази без надання всім їм належної оцінки, як окремо, так і вцілому.
Окрім того, суд першої інстанції перерахувавши докази, на підставі яких зробив висновок щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), при цьому частину з цих доказів визнав недопустимими.
Таким чином, аналізуючи зміст зазначеного вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту. Обґрунтованість вироку полягає в тому, що в ньому повинні бути відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду, які відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, які дослідженими в судовому засіданні та оцінені відповідно до вимог с. 94 КПК України. Вмотивованість полягає в наведені належних і достатніх мотивів та підстав, які свідчать про переконання суду в достовірності зібраних та досліджені у судовому розгляді доказів, на яких ґрунтуються висновки суду стосовно всіх питань. В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не було досліджено та надано оцінки всім доказам по справі як окремо та і в їх сукупності, а також не наведено мотиви та підстави прийняття одних доказів та не прийняття інших.
За таких обставин, вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.
Оскільки судом першої інстанції не були належним чином оцінені обставини, шляхом дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони були неналежно досліджені та оцінені судом першої інстанції.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме, законності, суд позбавлений можливості постановити остаточне рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, як така, що містить вимогу про скасування вироку

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі, у тому числі щодо дій, які складають об`єктивну та суб`єктивну сторони погрози вбивством та закінченого замаху на умисне вбивство, способом небезпечним для життя багатьох осіб, та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Керуючись ч. 6 ст. 9, ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України,
П О С ТА Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: