Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
04 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне кримінальне провадження № 0000132 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого, востаннє - вироком Костопільського районного суду за ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт на строк двісті годин, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено покарання чотирнадцять років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 01.03.2017 року по 21.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат на залучення експертів та речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7403 грн; на користь держави - документально підтверджені витрати щодо залучення експертів в сумі 29323 грн 82 коп.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 01 березня 2017 року близько 19.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в житловому будинку АДРЕСА_3 , на грунті раптово виниклого конфлікту, в ході словесної суперечки, вчинив умисне вбивство шляхом нанесення ОСОБА_10 із значною силою правою рукою одного удару ножем в область лівої половини грудної клітки, ушкодивши верхню долю лівої легені, що призвело до смерті останнього.

У поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на неповноту судового розгляду, вказує на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а саме положень ст. ст. 22, 23, 94, 95 КПК України щодо безпосередності дослідження та оцінки доказів у справі. Доводить, що у вироку невірно наведена частина показань обвинуваченого, відсутня оцінка висновків експертів, показів свідків та будь-яке твердження щодо оцінки дослідженого речового доказу ножа, який, за словами обвинуваченого, не є знаряддям скоєного злочину, а також не встановлено мотиву злочину, що є підставою для скасування вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. При цьому, не оспорюючи факту нанесення ОСОБА_5 потерпілому удару ножем, доводить, що ОСОБА_5 , обороняючись від протиправних дій ОСОБА_10 , вчинив вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, а тому в його діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 118 КК України. Також покликається на порушення судом вимог закону щодо вирішення цивільного позову, зокрема, що стосується відшкодування на користь потерпілої 3817 грн матеріальної шкоди, оскільки оскаржуваний вирок в цій частині не містить жодних обґрунтувань та не підтверджений належними та допустимими доказами.
Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі із доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи факту нанесення ним ОСОБА_10 удару ножем, зазначає, що він оборонявся від протиправних дій потерпілого, перевищивши при цьому межі необхідної оборони, у зв`язку з чим просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, а також зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з 01.03.2017 року до набрання вироку законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому, покликаючись на неповноту судового розгляду, що призвело до неправильної оцінки фактичних обставин справи, а відтак, винесення необґрунтованого та незаконного вироку, вказує, що судом не взято до уваги його щире каяття, добровільну видачу знаряддя вбивства, сприяння розкриттю злочину, а також факт незаконного поводження з ним, як підозрюваним, працівниками поліції.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок залишити без зміни і доводить, що всі твердження та вимоги апелянтів, наведені в скаргах, є необґрунтованими і суперечать обставинам кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку.

Іншими учасниками судового провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які просять скасувати оскаржуваний вирок і направити кримінальне провадження на новий розгляд в суд першої інстанції, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_8 та її представника-адвоката ОСОБА_9 щодо залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Всупереч твердженням, викладеним в апеляційних скаргах та при апеляційному розгляді справи, матеріали даного кримінального провадження містять достатньо належних і беззаперечних доказів, які свідчать про умисне заподіяння ОСОБА_5 смерті потерпілому. Характер і механізм завданого тілесного ушкодження вказує, що ОСОБА_5 діяв з умислом, направленим на протиправне заподіяння ОСОБА_10 тілесного ушкодження на грунті раптово виниклого конфлікту, що ускладнився в словесній суперечці.

Як в ході досудового розслідування, так і під час судового слідства, ОСОБА_5 визнав факт нанесення ним ОСОБА_10 удару ножем, внаслідок раптового конфлікту, який створив ОСОБА_10 , оскільки, зайшовши до кухні у будинковолодінні ОСОБА_11 та зачепивши стілець на якому він ( ОСОБА_5 ) сидів, зробив йому зауваження нецензурною лайкою.

В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що 01.03.2017 року мав намір пом`янути померлу бабуся, а тому прийшов до господарства ОСОБА_11 , знаючи, що в нього хлопці розпивають спиртні напої, з горілкою та ножем, який заздалегідь підготував порізати ковбасу. Деякий час розпивав спиртне з ОСОБА_11 , а потім прийшов ОСОБА_10 , який знаходився в нетверезому стані, і між ними виник раптовий конфлікт через словесну суперечку, в процесі якого ОСОБА_10 , виражаючись нецензурно в його сторону, схопив його за плечі, згодом за горло, і пальцями рук почав надавлювати на очі.

Захищаючись від протиправних дій ОСОБА_10 , він дістав ножа, який під час досудового розслідування, як знаряддя злочину, був вилучений і приєднаний до кримінального провадження, як речовий доказ, і наніс ОСОБА_10 один удар в область лівої половини грудної клітки.

Вказані показання ОСОБА_5 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 єдиного очевидця події, який послідовно стверджував про те, що 01 березня 2017 року біля 19.00 год. в його будинку між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , який прийшов до нього вже в стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 , сидячи за столом, висловлювався до ОСОБА_5 нецензурними словами, однак тілесних ушкоджень йому не наносив і фізичною розправою не погрожував, під час якого ОСОБА_5 раптово наніс ножем один удар ОСОБА_10 в область грудей. Вказує, що під час конфлікту він, знаючи про запальний характер обвинуваченого, що підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , тримав останнього за плечі, стримуючи його від бійки, оскільки ОСОБА_5 міг кинутися на потерпілого. Після вказаних подій він одразу побіг до сусідів викликати поліцію, що узгоджується і з показаннями свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що після повідомлення ОСОБА_11 про скоєння в його будинку злочину, він зайшов до будинку, на підлозі якого лежав ОСОБА_10 , весь забруднений кров`ю, у зв`язку з чим ним було викликано працівників поліції.

Відповідно до протоколу огляду місця події ( т. 1 а.с. 16-40 ), в будинку АДРЕСА_3 , в приміщенні кухні на підлозі виявлено труп ОСОБА_10 , який лежав на спині, з виявленою на лівій половині грудної клітки дугоподібною раною, яка починається в передній частині лівої підпахвинної ямки та проходить косо донизу, з вигином до переду та вправо до рівня п`ятого міжребер`я.
За висновком судово - медичної експертизи № 33 від 02 квітня 2017 року ( т. 2 а. с. 28-37) на трупі ОСОБА_10 виявлено рану лівої половини грудної клітки по ходу шостого лівого міжребер`я і продовжується раневим каналом, який має напрямок спереду до заду, зліва направо та ледь згори до низу, проникає в ліву плевральну порожнину, ушкоджуючи верхню долю лівої легені, де і закінчується, яка виникла прижиттєво, незадовго до настання смерті, від колючо-ріжучої дії гострого предмету, з властивостями, що відповідає характеристиці клинка ножа, з достатньою силою нанесення, характерною для даних ушкоджень, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Згідно висновку експерта № 10/229 ( т. 2 а.с. 222-229) на вилученій у ОСОБА_5 01 березня 2017 року куртці виявлено кров людини, генетичні ознаки слідів якої збігаються між собою та з генетичними ознаками крові ОСОБА_10 , і не збігаються із зразками крові ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Твердження апелянтів щодо відсутності в мотивувальній частині вироку мотиву вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також ознак, передбачених ст. ст. 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку - формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, містить місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотив злочину, який полягає у раптово виниклих неприязних відносинах між обвинуваченим та потерпілим, котрі перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 81-68/17 від 27 березня 2017 року ( т. 2 а. с. 42-46) ОСОБА_5 в період вчинення інкримінованого йому діяння будь - яким психічним захворюванням не страждав, у тимчасово-хворобливому стані не перебував, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Покликання апелянта та ОСОБА_5 щодо наявності на тілі в останнього тілесних ушкоджень у вигляді синця нижньої повіки лівого ока, лівого та правого плеча, що підтверджується судово-медичною експертизою № 62 та свідчить про правдивість показань обвинуваченого в частині захисту від протиправних дій ОСОБА_10 , не можна визнати обґрунтованими, оскільки спростовується зібраними доказами у справі.

За показаннями свідка ОСОБА_15 - працівника правоохоронного органу, дані ушкодження в обвинуваченого виникли під час його супротиву при освідуванні, оскільки ОСОБА_5 намагався сам собі нанести будь-які ушкодження, що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , залучених понятих до вказаної процесуальної дії.

За фактом застосування поліцейськими Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області заходів фізичного впливу під час примусового освідування ОСОБА_5 12.05.2017 року проведено службову перевірку, за наслідками якої прийнято рішення про правомірність застосування таких заходів примусу щодо ОСОБА_5 , який агресивно себе поводив, що не принижують честь і гідність особи, та не є небезпечними для її здоров`я.

Твердження сторони захисту щодо істотного порушення норм КПК України ненадання захисту можливості проведення одночасного допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , допитаної раніше, не заслуговують на увагу, оскільки із технічного запису судового розгляду слідує, що, після допиту свідка ОСОБА_18 , остання залишалася в залі судового засідання, і в її присутності здійснювався допит свідка ОСОБА_11 , а тому одночасний допит свідків процедурно не представлявся можливим.
Міркування захисника щодо обґрунтування судом кваліфікації дій ОСОБА_5 , як умисного вбивства, лише на підставі показань свідка ОСОБА_11 , який, на його думку, перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, без надання оцінки ряду висновків експертиз, не можна визнати обгрунтованими, оскільки суд, мотивуючи доведеність вини обвинуваченого, у вироку на жодні припущення не покликався, а взяв до уваги ряд належних та допустимих доказів.
Не заслуговують на увагу і покликання захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо невідкриття усіх матеріалів кримінального провадження, оскільки, як слідує із протоколу ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, стороні захисту надано доступ до всіх матеріалів кримінального провадження, а також додаткових матеріалів, з якими захист ознайомлений, про що свідчать власноручні підписи, як і доводи сторони захисту щодо ненадання оцінки судом всіх висновків експертиз, оскільки при дослідженні доказів, сторона захисту, маючи право заявляти клопотання, висловлювати свої міркування з приводу кожного доказу, жодних клопотань та зауважень не заявляла.
Також не грунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження і твердження апелянтів щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, оскільки, як зазначає захисник, визнавальні покази ОСОБА_5 та тілесні ушкодження на потерпілому вказують на перевищення меж необхідної оборони в даній обстановці.
Відповідно до розяснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

За змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118, та 124 цього Кодексу.

Між тим, доказів застосування потерпілим ОСОБА_10 щодо обвинуваченого дій, які б свідчили про реальне посягання на його життя, внаслідок яких ОСОБА_5 міг перевищувати межі необхідної оборони, матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не здобуто ні судом першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України, підстав для перекваліфікації яких на ст. 118 КК України колегія суддів не вбачає.

При обранні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції, як видно з вироку, призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України максимально наближене до межі найсуворішого покарання.

Поряд з цим, при апеляційному розгляді кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 щиро розкаюється в тому, що внаслідок його дій настала смерть ОСОБА_10 , приносить вибачення потерпілій ОСОБА_8 , яка в суді апеляційної інстанції зазначила, що приймає розкаяння та вибачення обвинуваченого, яким в добровільному порядку в повному об`ємі відшкодована завдана злочином шкода в сумі 45000 грн, що значно перевищує суму, яка була заявлена в суді першої інстанції, у зв`язку з чим будь-яких претензій до ОСОБА_5 немає, про що свідчить її письмова заява.

Зазначені обставини колегія суддів вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, яке є явно несправедливим через суворість, а тому вирок в частині призначення покарання, на підставі ч. 2 ст. 409 КК України, підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 з моменту вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3