Справа № 460/1321/18
Провадження №1-кп/460/468/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.07.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000033 від 17 березня 2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
09.07.2015 року обвинувачений ОСОБА_5 був призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цього ж дня вибув у військову частину- польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №183 від 10 липня 2015 року був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та поставлений на всі види забезпечення і призначений на посаду курсанта.
21.07.2015 року ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ).
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 №128 від 23.07.2015 року ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу вказаної частини, поставлений на всі види забезпечення і призначений на посаду «курсант».

28.08.2015 року ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № НОМЕР_4 , вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_5 , яка на той час дислокувалася в АДРЕСА_3 (пункт постійної дислокації військової частини - АДРЕСА_4 ).

29.08.2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 , ОСОБА_5 , який прибув для проходження військової служби зарахований до списків особового складу вказаної частини, поставлений на всі види забезпечення і тимчасово виведений в розпорядження командира.

24.09.2015 року ОСОБА_5 , наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 № НОМЕР_7 , призначений на посаду старшого майстра 1 відділення технічного обслуговування ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону, яка знаходиться на території військового полігону Яворівського району Львівської області.

01.01.2016 року ОСОБА_5 надана частина щорічної відпустки, з якої останній мав повернутися до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_5 , яка на даний час дислокується на ІНФОРМАЦІЯ_3 до 21 год. 45 хв. 08 січня 2016 року. Однак ОСОБА_5 до військової частини не повернувся, а перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 09.05.2016 року, де проводив час на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 як військовослужбовець військової служби в період з 08.01.2016 року по 09.05.2016 року перебував за межами території військової частини польова пошта НОМЕР_5 , що знаходиться у Яворівському районі Львівської області в умовах особливого періоду, тобто був відсутній на службі у вказаний період, та проводив час на свій власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, та просить застосувати до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки брав участь в антитерористичній оперіції і являється учасником бойових дій.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_5 в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину без поважних причин .
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 09 травня 2016 по 29 вересня 2016 року, є учасником бойових дій, у вчиненому щиро розкаявся. Обставиною, що пом"якшує покарання відповідно до ст.75 КК України є щире каяття у вчиненому, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_5 слід обрати в межах санкції статті за якою він обвинувачується у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покараня.
Згідно з ч.2 ст.86 КК України особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_5 є учасником бойових дій, що стверджується виданим посвідченням серії НОМЕР_8 від 16 листопада 2016 року
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 09 травня 2016 по 29 вересня 2016 року та отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є всі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ЗУ «Про застосування амністії в Україні», ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1