Справа №705/7680/16-к
1-кс/705/3/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: слідчої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

скаржника ОСОБА_4

та представника скаржника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В :

23 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, вказавши, що 16 грудня 2016 року в судовому засіданні, при розгляді його заяви про відвід слідчого ОСОБА_6 судом йому повідомлено, що слідчий ОСОБА_6 подав повторну заяву про свою неявку в судове засідання. До заяви слідчий подав постанову про закриття даного кримінального провадження від 10 грудня 2016 року.
Вважає дану постанову незаконною, що витікає з наступного: Під час проведення, так званого досудового слідства порушено порядок збирання доказів та надання їм правової оцінки. 07.06.2016 року він звернувся до Уманського районного відділення поліції із заявою про злочин, у якій повідомив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали його автомобіль Фольсваген, 2008 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . У заяві зазначив, що вищевказані громадяни вчинили відносно нього злочин, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння його транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.
Просив внести відомості за його заявою про злочин до ЄРДР за ч.2 ст. 289 КК України та розпочати розслідування.
Відповідно до витягу з ЄРДР від 07.06.2016 року № 0000354 слідчим ОСОБА_6 «надана правова кваліфікація» даному кримінальному правопорушенню, яке скоїли відносно його рухомого майна громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.1 ст. 192 КК України, тобто заподіяння значної матеріальної шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, що не відповідає фактичним обставинам справи та кваліфікації злочину, який, він на цьому наголошує, скоїла відносно нього група осіб.
Крім того, у витягу з ЄРДР слідчий ОСОБА_6 без проведення будь-якої судової експертизи вказав, що злочином йому заподіяно значної матеріальної шкоди, що також не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки його автомобіль, яким незаконно заволоділи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 2008 р. випуску коштує біля 15000 доларів США, що у співвідношенні до національної валюти, по курсу НБУ на день його звернення із заявою становить 375 000 грн., що ніяк не може бути значною майновою шкодою.
З приведеного слідує, що слідчим ОСОБА_6 при внесенні відомостей до ЄРДР 07.06.2016 року порушені вимоги ч.4 ст. 214 КПК України щодо обов`язку прийняття та реєстрації заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, оскільки у своїй заяві від 07.06.2016 року він повідомив орган слідства про одні обставини злочину, до ЄРДР слідчим ОСОБА_6 внесено зовсім інші, що не відповідають фактичним обставинам справи, а також ст. 2 КПК України щодо його захисту від кримінального правопорушення, ст.ст. 7,8,9, 26 КПК України.
Як ним зазначалося вище, у заяві про вчинення відносно нього кримінального правопорушення він повідомив, що злочин відносно нього вчинили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Тільки після спливу 5-ти місяців, 06.11.2016 року ОСОБА_8 , який є підозрюваним у даному злочині був допитаний у якості свідка в даному кримінальному провадженні. Коли він запитав у слідчого ОСОБА_6 чи може він ознайомитися з протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , останній йому повідомив, що він надав йому «домашнє завдання», у якому поставив ОСОБА_9 запитання, на які він має надати свідчення в якості свідка, в присутності свого захисника.
З приведеного слідує, що слідчим ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні проігноровані вимоги ст.ст. 91, 92 КПК України, не виконані вимоги ст. 223 КПК України, внаслідок чого допити свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не можуть бути використані в подальшому як докази. Тобто, дані незаконні дії слідчого ОСОБА_6 вказують на те, що він особисто заінтересований в результатах кримінального провадження на користь підозрюваних та ще на стадії досудового слідства хоче приховати злочини, які скоїли відносно нього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
На підставі викладеного вище, він був змушений звертатися до суду із заявою про відвід слідчого ОСОБА_6 від розслідування у даному кримінальному провадженні.
Слідчий ОСОБА_6 08 та 16 грудня 2016 року не з`явився в судові засідання при розгляді його заяви про відвід, повідомив, що чергує в опергрупі та відбув у відрядження, однак підтверджуючих документів до суду не надав.
Як ним зазначалося вище, він повідомив слідство про злочин, який скоїли відносно нього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , рішення слідчим прийнято відносно одного ОСОБА_7 , що є окремою підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження.
Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження слідує, що слідчий ОСОБА_6 розглядав не кримінальне провадження, а матеріали цивільної справи. Тобто, при винесенні постанови про закриття кримінального провадження слідчий ОСОБА_6 керувався правовідносинами та нормами матеріального права, що регулюють розгляд цивільних справ, тоді як правовідносини, якими повинен був керуватися слідчий при здійсненні досудового слідства та винесенні даної постанови не застосовані.
Тому, розглянувши «цивільну справу», слідчий ОСОБА_6 прийшов до висновку про те, дослівно: «… в діях ОСОБА_7 , …наявні цивільно-правові відносини, а тому відсутні ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме дія чи бездіяльність та також відсутня суб`єктивна сторона…, а саме вина ОСОБА_7 , що поєднана з корисливим мотивом». Дана обставина є окремою підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження.
З часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань його заяви та початку кримінального провадження, слідчим ОСОБА_6 , всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено жодної слідчої дії спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.
Зокрема, не було встановлено та допитано свідків, які могли дати свідчення про вчинення злочину. Слідчим не з`ясовано яким чином відбувся злочин та не встановлено осіб, які вчинили злочин, незважаючи на те, що він, як потерпіла сторона від злочину вказав слідчому органу на злочинців. Не було проведено обшуків та інших дій направлених на відшукання його автомобіля. При проведенні досудового слідства не встановлено розмір шкоди, що заподіяна злочином.
З дня його звернення з повідомленням про вчинення відносно нього злочину сплинуло майже 6-ть місяців. Незважаючи на те, що ним вказано осіб, які вчинили злочин та правову кваліфікацію їхнім діям, до даного часу слідчим ОСОБА_6 ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 не було повідомлено про підозру, а навпаки, всупереч вимогам процесуального закону посадова особа органу досудового слідства зробила все для того, щоб підозрювані уникли відповідальності, внаслідок чого грубо порушені його права та законні інтереси як потерпілої сторони, йому до даного часу не повернуто автомобіль, не вжито заходів для відшкодування шкоди, що заподіяна злочином.
Тому просить скасувати постанову ст. слідчого СВ Уманського РВП УВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 10.12.2016 року, про що постановити ухвалу.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив її задоволити.
В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримала скаргу, просила її задоволити та вказала, що підставами для скасування даної постанови є порушення слідчим вимог КПК України при проведенні досудового слідства, а саме ст. 2 КПК України адже дана стаття передбачає, що завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування, але дані вимоги закону не були виконані і рішення по даному кримінальному провадженню було винесено передчасно, оскільки слідчим не було вчинено не те щоб достатніх слідчих дій для прийняття такого рішення, а взагалі не було вчинено мінімально необхідних слідчих дій, щоб прийняти рішення про закриття кримінального провадження.
В основу прийняття такого рішення слідчий поклав свідчення ОСОБА_7 , щодо їхньої спільної підприємницької діяльності і боргових розписок про наявність у нього перед ним боргу та покази ОСОБА_8 , щодо розгляду Уманським міськрайонним судом цивільних справ по спірному автомобілю, де він оспорює його право на автомобіль.
На сьогодні ОСОБА_4 є власником спірного автомобіля і будь-яких рішень, щодо іншого власника не має. Його незаконно позбавили права власності на його майно, яким він має право розпоряджатися на свій розсуд і приймати рішення по даному майну, а саме автомобілю. Мурзак незаконно заволодів майном,власником якого є він, ОСОБА_4 .
Жодним документом ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 своє право власності на автомобіль не підтвердили та не надали доказів, що вони на законних підставах володіють автомобілем, власником якого він є. Він надав слідчому документи, які підтверджують його право на спірний автомобіль і тому особи, які незаконно володіють його майном і відмовляються добровільно його повернути повинні нести кримінальну відповідальність, а не цивільно-правову, як зазначає слідчий в постанові.
Слідчим СВ Уманського РВП 1 липня 2016 року було прийнято постанову про розшук автомобіля, вилучення даного автомобіля та накладення арешту.
В процесі досудового слідства дана постанова не була виконана в повному обсязі, оскільки було прийнято рішення тільки в частині накладення арешту на автомобіль відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду від 12 липня 2016 року, в іншій частині слідчим не було виконано свою ж постанову, тобто слідчим не було встановлено, де знаходиться його автомобіль, яким ОСОБА_7 незаконно заволодів за допомогою шахрайських дій, а також не було вилучено автомобіль та не переданий йому на зберігання, як зазначено в постанові.
Про допит ОСОБА_8 слідчим було винесено постанову про виконання слідчих дій на території Монастирищенського району в тому числі і допит ОСОБА_8 , але дане клопотання не виконане в повному обсязі, не були з`ясовані всі питання, зазначені в постанові при проведенні допиту ОСОБА_8 та не надані відповіді на них ОСОБА_8 , але все це залишилось поза увагою слідчого.
Якщо у ОСОБА_7 були до нього претензії матеріального характеру по веденню спільного бізнесу, то він мав право пред`явити до нього такі претензії, але до сьогодні такого позову до суду він не подав. Слідчий СВ Уманського РВП приймав рішення про закриття кримінального провадження тільки на підставі показів осіб, які зацікавлені в неповерненні йому автомобіля. Не було в процесі досудового слідства встановлено, чи мав право розпоряджатися його автомобілем ОСОБА_7 .. Після того як він скасував доручення, яке він надав ОСОБА_7 , а якщо він продав автомобіль, як зазначає він в своїх показах, то виникає питання чому він йому не віддав кошти за проданий автомобіль, дані питання в процесі досудового слідства слідчим взагалі не перевірялись. В процесі досудового слідства ним було направлено клопотання про допит свідків, дане клопотання слідчим було задоволено відповідно до постанови від 22.09.2016 року, але свідки так і не були допитані в процесі досудового слідства.
Оскаржуване ним рішення всупереч ч.2 ст.9 КПК України не може відповідати принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
Оскаржувана постанова прийнята передчасно. Слідчий не провів жодних слідчих дій спрямованих на те, щоб обґрунтовано стверджувати, що в діях ОСОБА_7 і ОСОБА_8 відсутній склад злочину, щодо незаконного заволодіння його автомобілем. Слідчий тільки на підставі показів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , не перевіривши та не підтвердивши їх покази іншими доказами, зробив висновок по даному кримінальному провадженню, що в їх діях є цивільно-правові відносини, а склад злочину будь-який відсутній. Слідчий СВ Уманського РВП не об`єктивно і неповно провів по справі досудове розслідування, не вчинивши всіх необхідних слідчих дій для виконання кримінального провадження, що призвело до неправильного та незаконного прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Крім того ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 І ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України, але слідчий вніс до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 192 КК України, що є порушенням вимог КПК України, так як змінено кваліфікацію дій зазначених ним в заяві осіб, без проведення будь-якої перевірки.
Відповідно до ст.289 КК України і примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Законодавча конструкція «будь-яким способом» означає, що перелік способів законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб, який би не підпадав під цю конструкцію. Одним із таких способів є зловживання довірою.
ОСОБА_4 дійсно передавав у користування ОСОБА_7 свій автомобіль по дорученню, але потім скасував дане доручення і попросив повернути автомобіль йому, як власнику, але ОСОБА_7 відмовився повертати йому автомобіль і незаконно після скасування ним доручення передав його автомобіль ОСОБА_8 , який також відмовився добровільно повернути йому його автомобіль.
Тому вважає, що є всі підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння його автомобілем, оскільки оскаржувана постанова є протиправною.
Просить скасувати постанову ст. слідчого СВ Уманського РВП УВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 10.12.2016 року по заяві ОСОБА_4 .
В судовому засіданні прокурор Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_3 скаргу не визнав та вказав, що підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження не вбачає.
В судове засідання слідчий ОСОБА_6 не з`явився, причини неявки невідомі, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення із слідуючих підстав.
07.06.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Уманського районного відділення поліції із заявою про злочин, у якій повідомив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали його автомобіль Фольсваген, 2008 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Постанова про закриття кримінального провадження від 10.12.2016 року винесена відносно ОСОБА_7 . Відносно ОСОБА_8 рішення не прийнято.

Підставами для скасування даної постанови, є порушення слідчим вимог КПК України при проведенні досудового слідства, а саме ст. 2 КПК України, адже дана стаття передбачає, що завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування, але дані вимоги закону не були виконані і рішення по даному кримінальному провадженню було винесено передчасно, оскільки слідчим не було вчинено не те щоб достатніх слідчих дій для прийняття такого рішення, а взагалі не було вчинено мінімально необхідних слідчих дій, щоб прийняти рішення про закриття кримінального провадження.
В основу прийняття такого рішення слідчий поклав свідчення ОСОБА_7 , щодо спільної підприємницької діяльності і боргових розписок про наявність перед ним боргу та покази ОСОБА_8 щодо розгляду Уманським міськрайонним судом цивільних справ по спірному автомобілю, де ОСОБА_8 оспорює право на автомобіль.
На сьогодні ОСОБА_4 є власником спірного автомобіля і будь-яких рішень, щодо іншого власника не має. Його незаконно позбавили права власності на його ж майно, яким він має право розпоряджатися на свій розсуд і приймати рішення по даному майну, а саме автомобілю. ОСОБА_7 незаконно заволодів майном,власником якого є ОСОБА_4 .
Жодним документом ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 своє право власності на автомобіль в процесі досудового слідства не підтвердили та не надали доказів, що вони на законних підставах володіють автомобілем, власником якого є ОСОБА_4 , він надав слідчому документи, які підтверджують його право на спірний автомобіль і тому особи, які незаконно володіють його майном і відмовляються добровільного його повернути повинні нести кримінальну відповідальність, а не цивільно-правову, як зазначає слідчий в постанові.
Слідчим СВ Уманського РВП 1 липня 2016 року було прийнято постанову про розшук автомобіля, вилучення даного автомобіля та накладення арешту.
В процесі досудового слідства дана постанова не була виконана в повному обсязі, оскільки було прийнято рішення тільки в частині накладення арешту на автомобіль відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду від 12 липня 2016 року.
Оскаржувана постанова прийнята передчасно. Слідчий не провів жодних слідчих дій, спрямованих на те, щоб обґрунтовано стверджувати, що в діях ОСОБА_7 і ОСОБА_8 відсутній склад злочину, щодо незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_4 . Слідчий тільки на підставі показів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не перевіривши та не підтвердивши їх покази іншими доказами, зробив висновок по даному кримінальному провадженню, що в їх діях є цивільно-правові відносини, а склад злочину будь-який відсутній.
Слідчим СВ Уманського РВП ОСОБА_6 не об`єктивно і неповно проведено досудове розслідування по справі, не проведено всіх необхідних слідчих дій для виконання кримінального провадження, що призвело до неправильного та незаконного прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Слідчий ОСОБА_6 невірно кваліфікував дії підозрюваних і замість внесення до ЄРДР складу злочину за ч.2 ст. 289 КК України вніс за ч.1 ст. 192 КК України, чим порушив вимоги ч.4 ст. 214 КПК України.
Якщо встановлено, що діяння вчинене винною особою, одночасно підпадає під ознаки двох чи більше кримінально-правових норм, має місце конкуренція останніх (ст.289 та ст. 190 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом зловживання довірою), то завжди повинна застосовуватись та норма, яка охоплює з найбільшою повнотою всі фактичні ознаки вчиненого діяння. Отже за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, у тому числі шляхом обману або зловживання довірою потерпілої особи, законодавець передбачив спеціальну норму закону статтю 289 КК України, яка має перевагу за загальною нормою кримінального закону - статтею 190 КК України, а тому слідчий повинен був внести відомості до ЄРДР додатково і за ст.289 КК України, що він не виконав, але приймаючи постанову про закриття кримінального провадження зазначив про відсутність у діях ОСОБА_7 , як складу злочину, передбаченого ст. 192 КК України так і будь-якого іншого складу злочину, що позбавляє можливості скаржника подати заяву про вчинення ОСОБА_7 відносно нього іншого складу злочину, щодо незаконного заволодіння його транспортним засобом.
Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Слідчий суддя вважає, що є всі підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_4 , оскільки оскаржувана постанова є протиправною та прийнята з порушенням вимог КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Скасувати постанову ст. слідчого СВ Уманського РВП УВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 10.12.2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1