Постанова
Іменем України
20 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 459/3527/16-к
провадження № 51-496км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0002003 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено: за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у тому, що він придбав, зберігав вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу та погрожував вбивством працівнику правоохоронного органу, який виконував свої службові обов`язки, за обставин, детально викладених у вироку.
Так, ОСОБА_7 у невстановлений слідством час та у невстановленому місці придбав гранату РГД-5, яку зберігав у своєму помешканні на АДРЕСА_1 з невстановленими подальшими намірами. Близько 17 год. 29 вересня 2016 року у приміщенні вищезазначеної квартири, в якій проживає ОСОБА_7 , в останнього було вилучено гранату РГД-5, яка є вибуховим пристроєм та згідно з актом знешкодження вибухових пристроїв № 4/16 від 29 вересня 2016 року була знищена шляхом вимушеного підриву в безпечному місці.
Крім того, в період часу з 15 до 17 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у зазначеному вище помешканні, під час розмови з тимчасово виконуючим обов`язки начальника Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області підполковником поліції ОСОБА_8 , під час виконання ним службових обов`язків, неодноразово погрожував підірвати гранату РГД-5, яку тримав у руці, у разі невиконання ОСОБА_8 вимог, поставлених перед ним.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що цей суд: дослідивши письмові докази у справі, безпідставно вказав про розгляд кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, розглянувши кримінальне провадження у скороченому порядку, позбавив його можливості доводити у суді апеляційної інстанції незаконність та недопустимість доказів сторони обвинувачення, а також необґрунтовано не застосував положення ст. 69 КК України. Також указує, що поза увагою суду залишилося те, що огляд місця події було проведено 29 вересня 2016 року за місцем його проживання без ухвали слідчого судді, внаслідок чого протокол огляду та подальші документи, на думку засудженого, є недопустимими доказами. Крім того, засуджений відзначає, що розгляд кримінального провадження судом апеляційної інстанції усупереч вимогам ст. 405 КПК України було проведено за відсутності засудженого та його захисника, а також не було розглянуто клопотання останнього про застосування до ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2016 році».
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу засудженого.
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримала касаційну скаргу, просила ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Проте, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 19 вересня 2017 року розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було відкладено на 05 жовтня 2017 року, про що повідомлено учасників судового розгляду, зокрема засудженого та його захисника (а.с. 139). 04 жовтня 2017 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , в якій він просив відкласти розгляд кримінального провадження щодо цієї особи, призначений на 05 жовтня 2017 року, оскільки не має змоги прибути в судове засідання (а.с. 143).

Однак зазначена заява була залишена поза увагою колегією суддів суду апеляційної інстанції і кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 05 жовтня 2017 року було розглянуто за відсутності засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , чим було обмежено право сторони захисту на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 05 жовтня 2017 року, якою було залишено без змін вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 , припустився помилки. Зокрема у мотивувальній частині ухвали зазначено про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, що суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Однак це твердження суду апеляційної інстанції спростовується журналами, аудіозаписами судових засідань від 27 березня, 25 квітня 2017 року та ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2017 року, якою було внесено виправлення в мотивувальну частину вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 .
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 не можна визнати обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

У зв`язку з вказаним істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства, передбаченим ч. 1 ст. 412 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги в іншій частині, а тому касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.
При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу та навести мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3