09.08.2018
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2018 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 24.05.2018 року та визнання потерпілим, -

В С Т А Н О В И В:
22 червня 2018 року заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із скаргою на постанови слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 від 04.05.2018 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальних провадженнях № 0001339 від 31.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, № 0001340 від 31.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України та № 0001285 від 24.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 364 КК України.
Відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від 27.06.2018 року із скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальних провадженнях № 0001339 від 31.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України були виділені дві інші скарги на постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим у вищезазначених кримінальних провадженнях, які були передані для визначення слідчого судді в порядку ст. 35 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 року було відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, скасування трьох постанов слідчого про відому визнанні потерпілим від 04.05.2018 року та визнання потерпілим.

В поданій скарзі заявник зазначає, що слідчим винесено постанову ще до того, як відомості були внесені до ЄРДР, оскільки постанова датована 04.05.2018 року. Крім того, вказує, що ним 15.05.2018 року особисто було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 364 КК України службовими та посадовими особами органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, які утворили злочинну групу, зловживаючи владою та службовим становищем, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи МППФ АПІС, використовували службове становище всупереч інтересам служби, завдаючи при цьому істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та громадським інтересам через порушення будівельних норм в частині пожежних відстаней від житлових будинків. За цією заявою було внесені відомості до ЄРДР по трьом окремим провадженням. Заявник вказує, що слідчий, прийняла рішення про відмову у визнанні його потерпілим передчасно, оскільки нею у кримінальному провадженні не було здійснено жодних слідчих дій, які б могли довести відсутність або наявність завданої шкоди заявнику, в тому числі пояснення з приводу поданої заяви у нього не відбиралися. У скарзі повідомляє, що починаючи з 2008 року постійно надсилав численні заяви, скарги, звернення до органів влади, місцевого самоврядування та до інших державних організацій з повідомленнями про порушення, що займало фактично багато часу, у зв`язку із чим він був вимушений припинити підприємницьку діяльність, що також вплинуло на стан його здоров`я. Вказує, що внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності зазначених у заяві про злочин осіб, йому було завдано моральну шкоду. Слідчий без з`ясування всіх обставин протиправно відмовила заявнику у визнанні його потерпілим, у зв`язку з чим він звернувся із даною скаргою, та просив визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 щодо невизнання його потерпілим, скасувати вищезазначену постанову слідчого ОСОБА_4 від 04.05.2018 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001340 від 31.05.2018 року, зобов`язати слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0001339 від 31.05.2018 року та зобов2язати слідчого винести постанову про визнання заявника потерпілим у кримінальному провадженні № 0001340 від 31.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України.
Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав. Просив скаргу задовольнити в повному обсязі.
Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася .
У відповідності до ст. 306 КПК України неявка особи, дії, бездіяльність якої оскаржується, не перешкоджає розгляду скарги.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 31.05.2018 року слідчим внесені відомості до ЄРДР за № 0001340, визначено попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.1 ст. 255 КК України та розпочато досудове розслідування.
Слідчим СВ Холодногірського ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , яка датована 04.05.2018 року.
У постанові слідчим зазначено, що під час вивчення заяви ОСОБА_3 та доданих документів не встановлено відношення ОСОБА_3 до вказаних ним правових відносин та спорів за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 не надано жодних документів чи пояснень про порушення його прав та спричинену шкоду. При цьому ОСОБА_3 відповідно до наданих ним документів не має жодного відношення до земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку із чим відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001340 від 31.05.2018 року.
Відповідно до частини 1 статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Частиною 2 даної статті встановлено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до частини 5 статті 55 КПК України слідчий має навести очевидні та достатні підстави вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдана шкода.
З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Разом з тим, умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.
Слідчим при винесенні постанови не взято до уваги ту обставину, що заява про кримінальне правопорушення була подана безпосередньо ОСОБА_3 , який зазначає, що бездіяльністю та діями вказаних ним у заяві осіб, через порушення будівельних норм в частині пожежних відстаней до житлових будинків завдано шкоди правам, свободам та інтересам окремих громадян та громадським інтересам.
Всупереч ч. 5 ст. 55 КПК України слідчий не наводить очевидних та достатніх підстав, які б беззаперечно стверджували, що заяву про визнання потерпілим подано особою, якій не завдано шкоди кримінальним правопорушенням, а лише зазначає, що відсутні дані щодо відношення ОСОБА_3 до земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому також слідчим зазначено, що ОСОБА_3 не надано пояснень про спричинену шкоду, хоча, як зазначив заявник, слідчим він не був запрошеним для дачі пояснень у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 4 «Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування» Вищого спеціалізованого суду України, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.
Суд вважає, що висновок щодо відмови у визнанні заявників потерпілими було зроблено передчасно і цей висновок не відповідає вимогам ст.ст. 55, 110 КПК України.
З огляду на наведене, вважаю, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та немотивованою, оскільки слідчим у оскаржуваній постанові не наведено очевидних та достатніх підстав, які б стверджували, що заяву про визнання потерпілим подана особою, якій не завдано шкоди, а тому дану постанову слід скасувати, при цьому слідчому необхідно допитати ОСОБА_3 з приводу поданої ним заяви та із врахуванням отриманих відомостей розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_3 про визнання потерпілим та прийняти вмотивоване рішення відповідно до вимог ст. ст. 55, 220 КПК України.
При цьому дата, що зазначена слідчим у постанові 04 травня 2018 року, яка не може відповідати дійсності, оскільки досудове розслідування розпочато лише 31.05.2018 року, що в свою чергу не надає можливості визначити коли саме та після проведення яких слідчих дій слідчим було ухвалено оскаржувану постанову.
Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Однак, оскаржувана постанова в порушення ч. 6 ст. 110 КПК України та Інструкції з оформлення документів в системі МВС України, затвердженої наказом МВС від 27.07.2012 року №650, викладена не на офіційному бланку, а на аркуші без зображення Державного Гербу України та інших реквізитів.
Тобто винесена постанова не відповідає вимогам Закону, що також є підставою для скасування постанови.
Щодо вимоги скарги про зобов`язання визнання потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001340 від 31.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, то відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
З аналізу положень закріплених у вищевказаній статті КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає чіткий перелік ухвал, які може виносити слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, зазначений перелік є вичерпний та не підлягає розширеному тлумаченню, до цього переліку не входить ухвала про зобов`язання визнання особи потерпілим у конкретному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Оскільки у повноваження слідчого судді не входить винесення ухвали про зобов`язання визнання особи потерпілим у конкретному кримінальному провадженні, то в цій частині у задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303- 307, 371-372, 376 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 , скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 04.05.2018 року та визнання потерпілим - задовольнити частково.
Постанову старшого слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 04.05.2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001285 від 24.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - скасувати.
В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1