Провадження № 1-кп/761/896/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7

розглянвши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві у матеріали обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженнв по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005378 від 26.10.2017 року), з угодою про визнання винуватості

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт з додатками (реєстром матеріалів досудового розслідування), відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, а також з угодою про визнання винуватості, укладеною 26.10.17 року між ОСОБА_3 та прокурорм КМП №6 ОСОБА_8 , надійшов на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва 01 листопада 2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти затвердження уголи про визнання винуватості, укладеною між ним та прокурором 26.10.2017 року, оскільки вказану угоду із ним було укладено під тиском слідчого та захисника, він своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнає.

Захисники обвинуваченого, думку яких підтримав ОСОБА_3 , просили відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, зважаючи на позицію їх підзахисного, також клопотали перед судом про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки при складенні обвинувального акту та реєстрів матеріалів до нього було допущено ряд процесуальних та загальноправових порушень, у тому числі порушення права на захист та презумпції невинуватості особи.

Прокурор у підготовочому судовому засіданні не заперечувала проти відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, вказала на те, що обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України, а тому у суду наявні підстави для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисників, вивчивши угоду про визнання винуватості та обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що наявні підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
У судовому засіданні обвинувачений надав суду показання про те, що угоду про визнання винуватості із ним було укладено під тиском слідчого та захисника, він своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнає та хоче справедливого судового розгляду.

При цьому, відповідно до п.4 ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися, а тому суд, зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, вбачає підстави для відмови у затвердженні угоди і продовження судового провадження у загальному порядку.
Від сторони захисту у підготовчому судовому засіданні надішло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладені у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є тотожними за своїм змістом формулюванню обвинувачення.

Окрім іншого, формулювання обвинувачення ОСОБА_3 викладено у неприпустимій стверджувальній формі, а саме у обвинувальному акті стверджується про те, що ОСОБА_3 здійснив пособництво у підробленні документів, тобто скоїв злочин, передбачений ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, а також здійснив використання завідомо підробленого документу, тобто скоїв злочин, передбачений ч.4 ст. 358 КК України.

Наведений виклад формулювання обвинуваченння, пред*явленого ОСОБА_3 свідчить про безумовне порушення презумпції невинуватості особи та забезпечення доведеності вини останнього, при пред*явленні обвинувачення, виходячи з наступного.

За загальноправовими засадами правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (ст. 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Наведена обставина засідчена у Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», де Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».
Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (див. висновки з відповідної практики. Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (див. рішення у справі "Бьомер проти Німеччини" (Bohmer v. Germany), N 37568/97, п. 54, від 3 жовтня 2002 року). Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …», або ж обвинувачують у вчиненні злочину, «… та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».
Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.
Однак, у цьому кримінальному провадженні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, зокрема висловленою у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, і не порушувало б презумпцію невинуватості відсутнє.
Наведені істотні порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

Оскільки судом прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору, розгляд питань, пов`язаних із підготовкою до судового розгляду, судом не вирішуються.

У зв`язку із зазначеним суд, керуючись ст.ст. 109, 291, 314, 395, 474 КПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості, укладеної 26 жовтня 2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_3

Обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України - повернути прокурору.

Запобіжний захід не обирався

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1