Ухвала
Іменем України
01 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 564/2042/17

провадження № 51-7534 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 12 липня 2017 року приблизно о 14:00, перебуваючи у житловому будинку на АДРЕСА_2 , у ході словесної суперечки вчинив вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині, а саме завдав колишній дружині ОСОБА_6 12 ударів ножем у тулуб та шию, внаслідок чого вона померла на місці події.

Апеляційний суд Рівненської області ухвалою від 12 квітня 2018 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок суду без змін.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворость. Зазначає, що при призначенні ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, що наближено до максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК, суди не достатньо врахували наявність двох пом`якшуючих обставин, характеристику обвинуваченого та відсутність у нього судимості, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин. Стверджує, що вирок суду першої інстанції постановлено з порушеннями вимог статей 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а апеляційний суд всупереч ч. 2 ст. 419 цього Кодексу не навів конкретних і чітких відповідей на всі доводи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту. Вважає, що суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме невідповідність вироку суду першої інстанції вимогам статей 370, 374 КПК, є безпідставними

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами.
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу ОСОБА_4 та, обґрунтовано послався, у тому числі, на: показання самого засудженого, який у судовому засіданні повністю визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, засвідчив, що 12 липня 2017 року він прийшов до колишньої дружини ОСОБА_6 , з якою у нього виник конфлікт, через її намір позбавити його батьківських прав. У результаті цього конфлікту, він завдав їй ударів ножем, який мав при собі; показання потерпілої ОСОБА_7 , яка підтвердила, що обвинувачений постійно знущався над її дочкою ОСОБА_6 , через що вони й розлучилися та детально розповіла про події 12 липня 2017 року, що бачила, як ОСОБА_4 , тримаючи у правій руці ніж, завдав численних ударів її дочці; показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 12 липня 2017 року з ілюстрованими таблицями; дані, які містяться у висновку судово-медичної експертизи від 14 серпня 2017 року № 363, та інші докази, зібрані у справі.
Виходячи із сукупності всіх обставин кримінального провадження, показань засудженого, потерпілої, свідків, висновків експертиз, способу та знаряддя вчинення злочину (ножа), кількості поранень, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 умисного вбивства ОСОБА_6 , тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, на ґрунті неприязних відносин, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК.
Що стосується доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання, то вони також є непереконливими.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК виходив з характеру та ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким злочином, даних про особу винного, котрий за місцем проживання характеризується посередньо. При цьому суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та сприяння розкриттю злочину й узяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання. Разом із тим, суд урахував думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого.
На підставі цих даних в їх сукупності та взаємозвязку, конкретних обставин кримінального правопорушення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення засудженого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі у не максимальних межах санкції ч. 1 ст. 115 КК.
Як убачається зі змісту оспорюваної ухвали, аналогічні доводи щодо суворості призначеного покарання, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, було перевірено судом апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними.
Разом із тим, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що наявність позитивної характеристики за місцем роботи, яку, на думку захисника, не взяли до уваги суди першої та апеляційної інстанцій, то вона сама по собі не може розцінюватись як обставина, що пом`якшує покарання та впливати на розмір призначеного засудженому покарання.

Зважаючи на зазначене, покарання, призначене ОСОБА_4 , є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Інші доводи захисника, зокрема щодо порушення місцевим судом таємниці нарадчої кімнати також були предметом ретельно перевірки апеляційного суду, який, навівши переконливі аргументи, дійшов висновку про відсутність порушень вимог кримінально-процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення, в частині постановлення та оформлення судового рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Касаційна скарга не містить переконливих доводів щодо обставин у справі, які слід було б перевірити за матеріалами кримінального провадження. Із доданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3