ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/5865/17
Провадження № 1-кп/210/293/18

"15" червня 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження за обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, має малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює робочим в ПП « ОСОБА_8 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 12 серпня 2017 року приблизно о 05.30 годині, знаходячись поблизу будинку № 56 по вул. Героїв АТО, в Металургійному районі міста Кривого Рогу, в ході сварки, виниклої на ґрунті раніше складених неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс потерпілій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 удар долонею правої руки в ліву частину обличчя останньої, від отриманого удару ОСОБА_3 впала на поверхню землі вкриту травою. Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи злочинний умисел направлений на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень наніс останній, яка лежала на правому боці не менше п`яти ударів правою ногою взутою в пляжний капець в область голови та тулубу, внаслідок чого, спричинив потерпілій ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді: синця обличчя та струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1569 від 14.09.2017 року за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, більше 6 днів, але не більше 3-х тижнів, згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

ОСОБА_4 винним себе в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаюється, просив суд суворо його не карати.

Прокурор заявив суду клопотання, яке підтримали: потерпіла, обвинувачений та її захисник, про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, так як обвинувачений вину в скоєнні злочину визнав повністю, вважають недоцільним дослідження доказів по справі відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження, не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, при цьому, судом потерпілій та обвинуваченому було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, які не досліджувались під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, суд провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, допитом потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, щиро розкаявся, суду пояснив, що дійсно 12 серпня 2017 року приблизно о 05 годині 30 хвилин, біля будинку № 56 по вул. Героїв АТО у м. Кривому Розі, на ґрунті раніше складених неприязних відносин, наніс потерпілій ОСОБА_3 , удар долонею правої руки в ліву частину обличчя, від чого остання впала на траву. Потім наніс ОСОБА_3 , яка лежала на траві удари ногою взутою в пляжний капець, але яку кількість ударів не пам`ятає.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що 12 серпня 2017 року рано вранці близько 5:00 години (точний час не пам`ятає), доходила до свого будинку АДРЕСА_2 та побачила свого бувшого чоловіка, який йшов її на зустріч. В цей час ОСОБА_3 сховалась від останнього біля гаражів, але ОСОБА_4 підійшов до неї та почав ображати нецензурною лайкою, а потім вдарив в обличчя долонею. Від удару ОСОБА_3 впала на траву та останній продовжував її бити в різні частини тіла та голови. Після чого, підійшли сусіди та припинили дії ОСОБА_4 а ОСОБА_3 побігла до себе додому.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого та потерпілої, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 .

Кваліфікація скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України правильна за ознакою нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На підставі ст.94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття під час судового розгляду.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що ним вчинено злочин проти життя та здоров`я особи, який відповідно ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, розлучений, працює, раніше несудимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вину у скоєному злочині визнав повністю.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді арешту в межах санкції ст.125 ч.2 КК України.

Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Арешт на майно обвинуваченого під час досудового розслідування не накладався.

У судовому засіданні при обговоренні питання про застосування амністії, обвинувачений ОСОБА_4 звернувся із заявою про застосування відносно нього амністії, а саме, п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки має неповнолітню дочку ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного та наполягав при винесені вироку застосувати відносно обвинуваченого амністії, оскільки останній не заперечує проти її застосування.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Як передбачено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарання.

На підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав законної сили 6 вересня 2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, суд за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, застосування амністії не допускається, якщо засуджений заперечує проти цього.

Крім того, згідно ст.13 Закону України «Про амністію в 2016 році», дія цього закону поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним законної сили включно.

Злочин, передбачений ст.125 ч.2 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є умисним, відноситься згідно ст.12 КК України, до злочинів невеликої тяжкості, вчинений на початку серпня 2017 року.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 : розлучений, працює, раніше несудимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вину у скоєному злочині визнав повністю. Крім того, ОСОБА_4 не заперечує проти застосування відносно нього амністії.

В судовому засіданні не встановлено підстав, передбачених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які перешкоджають застосуванню амністії до обвинуваченого ОСОБА_4 , тому суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого амністію, звільнивши його від призначеного основного покарання.

Долю речових доказів, необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався та під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно останнього, не надходили.

Цивільний позов у кримінальному провадженню до обвинуваченого ОСОБА_4 не пред`являвся, однак за потерпілою ОСОБА_3 зберігається право звернення до суду в порядку цивільного судочинства щодо стягнення моральної шкоди.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 349 ч.3, 368, 369-371, 373-376 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», ЗУ «Про застосування амністії», ст.ст.125 ч.2 КК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного за даним вироком на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Після вступу вироку у законну силу, речові докази по справі: оригінали документів про госпіталізацію та проходження лікування ОСОБА_3 залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний диск CD-R з аудіо записом виклику бригади підстанції швидкої допомоги залишити при матеріалах кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження №0002254 від 12.09.2017, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі №210/5865/17, провадження №1-кп/210/293/18.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1