Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/727/18
Номер провадження 1-кп/540/174/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка кримінальне провадження № 0000154 від 02 червня 2018 року стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Машівка Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не військовозобов`язаного, учня 9-го классу Базилівщинської ЗОШ, непрацюючого, не одруженого, не депутата, раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

01.06.2018 року приблизно о 14.30 год. неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи на території Базилівщинської ЗОШ, що знаходиться по вул. Лесі Українки,7 в с.Базилівщина Машівського району Полтавської області, біля приміщення школи на лавці у картузі помітив мобільний телефон «Bravis Trase-A504, що належить потерпілій ОСОБА_4 та яким користувався її малолітній син ОСОБА_8 , 2009 р.н., який залишив його на вказаному місці. В цей час у ОСОБА_7 виник прямий, корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону «Bravis Trase-A504, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з чохлом, що був обладнаний двома сім-картками мобільного оператора ПрАТ: «Київстар-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 та «ВФ-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_4 .

Неповнолітній ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий, корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, таємно, шляхом вільного доступу, підійшов до вказаної лави та правою рукою взяв із картуза мобільний телефон «Bravis Trase-A504 та поклав його в кишеню, чим здійснив крадіжку вказаного телефону «Bravis Trase-A504, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 1519 грн, чохлу до мобільного телефону вартістю 147 грн, СІМ-картки оператора ПрАТ «Київстар-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 вартістю 44 грн, СІМ-картки оператора «ВФ-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_4 , вартістю 44 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальних збитків на загальну суму 1754 грн. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, а саме переховав за місцем свого проживання.

За таких обставин, дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив фактичні обставини, відповідно до пред`явленого обвинувачення, вину визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно 01.06.2018 року, приблизно о 14:00год., перебуваючи на шкільному подвір`ї, на лавочці в картузі побачив мобільний телефон, після чого він викрав вказаний телефон та приховав за школою, а ввечері забрав і заховав вдома на городі. Викраденим телефоном він користувався телефонував знайомим та заходив в Інтернет. Вказаний факт було виявлено, телефон вилучений працівниками поліції та потерпілій за телефон його сім`я сплатила гроші, щиро кається, просив вибачення в потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_4 повідомила суду, що її син залишив телефон на лавочці в шкільному саду, а коли повернувся, телефону там не було. Мобільний телефон їй повернули, але оскільки він пошкоджений, мати обвинуваченого сплатила їй кошти, претензій до обвинуваченого не має, на покаранні не наполягає, оскільки ОСОБА_9 попросив вибачення. Також пояснила, що односельці позитивно відгукуються про сім`ю обвинуваченого.

Законнний представник обвинуваченого ОСОБА_6 показала, що коли до них додому приїхала поліція та повідомила що її син викрав телефон, вона почала шукати викрадене майно та вимагати у сина щоб він віддав його. Її діти ніколи нічого не крали, вони тримають господарство, син ОСОБА_10 завжди допомагає їй, доглядає за меншими дітьми, на зауваження реагує, спиртне не вживає, вчиться добре. Вона відвідує школу, цікавиться життям сина, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася.

Крім повного визнання обвинуваченим вини по висунутому обвинуваченню, суд вважає, що його винуватість в скоєному злочині підтверджується іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема документами та оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд находить винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину повністю доведеною.

Так, з витягу з кримінального провадження № 0000154 та протоколу про прийняття заяви про вчинений злочин від 01.06.2018 року убачається, що відомості до ЄРДР були внесені 02.06.2018 року за письмовою заявою ОСОБА_4 про те, що 01.06.2018 року у період часу з 14:00 год. по 14:30 год. невідома особа привласнила необережно залишене майно, а саме мобільний телефон «Bravis Trase-A504 з чохлом, що обладнаний двома сім-картками мобільного оператора ПрАТ «Київстар-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 та «ВФ-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_4 , належного малолітньому ОСОБА_8 , на ігровому майданчику при Базилівщинській ЗОШ в с.Базилівщина Машівського району (а.с. 58,59,61,62).

01.06.2018 року в ході огляду місця події на одній із лав біля приміщення Базилівщинської ЗОШ було виявлено картуз, в якому як повідомила потерпіла, її син залишив належний йому мобільний телефон (а.с. 66-68).

Належність мобільного телефону «Bravis Trase-A504 з чохлом, що обладнаний двома сім-картками мобільного оператора ПрАТ «Київстар-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 та «ВФ-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_4 , потерпілій ОСОБА_4 та вартість телефону підтверджується чеком на придбання телефону та висновком про його ринкову вартість (а.с.64,65,78,79).

Як убачається з протоколу огляду від 14.08.2018 року, постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів та розписки потерпілої (а.с.73-77) речовий доказ вказаний мобільний телефон був оглянутий та вилучений, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_4 .

Захисник надала клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання та застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження, обґрунтовуючи клопотання тим, що ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, проте беззаперечно визнав вину, у скоєному розкаявся та бездоганною поведінкою в сім`ї, школі та побуті довів, що на момент постановлення вироку не потребує покарання. Також захисник вважає що саме застереження підлягає застосуванню до обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні під час судових дебатів просила суд, у відповідності до положень ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від покарання та застосувати до нього заходи виховного характеру у виді застереження, посилаючись на особу обвинуваченого, його щире розкаяння та те, що бездоганною поведінкою він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

В судових дебатах обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_6 та захисник - адвокат ОСОБА_5 підтримали думку прокурора та клопотання захисника щодо звільнення обвинуваченого від покарання та застосування до нього заходів виховного характеру.

Виходячи із змісту ч. 1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. 75, 79, 104 КК України ), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до вимог ст.12 КК України скоєний ОСОБА_7 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

ОСОБА_7 вину свою у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках не перебуває, навчається в 9 класі Базилівщинської ЗОШ, має постійне місце проживання зареєстрований та проживає в с.Базилівщина Машівського району з сім`єю, де виховується ще п`ятеро дітей, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно завжди виглядає охайно, часто виконує доручення матері, допомагає їй по господарству та по догляду за меншими дітьми, активний учасник громадського життя села, серед однолітків користується авторитетом, старанний, уважний, працелюбний учень, бере активну участь в житті школи та класу, не порушує правил поведінку, мати приділяє увагу сину (а.с.86-91), вибачився перед потерпілою.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого - суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої злочином шкоди.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому , судом не встановлено.

При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання. Останній виховується рідною матір`ю та вітчимом, сім`я багатодітна та за місцем проживання характеризується позитивно, мати ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.70-72,85,86). Щодо відомостей про те, що ОСОБА_7 не відвідує школу без поважних причин, суд вважає за можливе не приймати до уваги вказані дані, оскільки в судовому засіданні законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 пояснила, що дійсно, кілька разів син пропускав уроки, але в зв`язку з домашньою робою та більше такого не повториться.

Враховуючи, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до злочинів середньої тяжкості, і його вчинено ним у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, думку прокурора, яка просила звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, та клопотання захисника про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, думки інших учасників судового розгляду, зокрема потерпілої, які не заперечували проти думки прокурора, приймаючи до уваги висновок органу пробації, за яким обвинувачений не становить небезпеки для суспільства, суд доходить висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_9 заходи виховного характеру у виді застереження.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України та вважає що мобільний телефон «Bravis Trase-A504 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з чохлом до мобільного телефону, СІМ-карткою оператора ПрАТ «Київстар-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 та СІМ-карткою оператора «ВФ-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_4 , що передані на зберігання потерпілій слід залишити ОСОБА_4 як власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. 105 КК України, ст.368, 370 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_7 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру , передбаченого п.1 ч.2 ст.105 КК України у виді застереження.

Речові докази у справі: мобільний телефон «Bravis Trase-A504 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з чохлом, СІМ-карткою оператора ПрАТ «Київстар-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 та СІМ-карткою оператора «ВФ-Україна» з абонентським номером: НОМЕР_4 - залишити потерпілій ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1