У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджений та його захисник виклали вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу мотивовано однобічністю та неповнотою судового розгляду, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, оскільки судами не було враховано визнання засудженим своєї винуватості, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, працевлаштований та має на утриманні вагітну дружину.
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Судом також вирішено заявлений цивільний позов, долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2018 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2017 року відносно нього - без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 07 червня 2016 року з 22 години до 05 години 08 червня 2016 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_6 , наніс їй удари руками, ногами, гумовим кийком по всьому тілу, а саме по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Посилання захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 на однобічність, неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується детально наведеними у вироку доказами, які судом досліджено та надано оцінку. Так, винуватість ОСОБА_4 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 ; показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; висновком судово-медичної експертизи №1453 від 16 вересня 2016 року; даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 червня 2016 року; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 ; висновками додаткової судово-медичної експертизи №1832 від 19 грудня 2016 року.
Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу засудженого, який позитивно характеризується. Разом з тим, судом першої інстанції враховано поведінку ОСОБА_4 , заперечення ним своєї винуватості, та відповідно відсутність щирого каяття у вчиненому. Крім того, враховано думку потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_4 суворого покарання.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.
Отже, призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Судом ретельно перевірені доводи ОСОБА_4 , аналогічні тим, що викладені ним у касаційній скарзі, що визнані необґрунтованими з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Також апеляційний суд, врахував таку обставину вчинення злочину, як його тривалість - протягом шести годин, відсутність щирого каяття ОСОБА_4 , оскільки він під час судового розгляду давав показання на спростування висновків суду про доведеність своєї винуватості, зокрема заперечував кількість, спосіб та характер завданих потерпілій тілесних ушкоджень. Крім того, заподіяну шкоду ОСОБА_4 не відшкодував, що також підтверджує відсутність бажання виправити ситуацію.
Судом апеляційної інстанції також було враховано те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, працевлаштований, однак наведені обставини правильно враховані судом як такі, що не впливають на пом`якшення покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами наявності на утриманні засудженого ОСОБА_4 вагітної дружини нічим не підтверджені.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2018 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3