Справа № 149/2906/17
Провадження №11-кп/772/607/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «18» червня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000487 від 12.09.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,
в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника адвоката: ОСОБА_8
за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2018 року, -
В с т а н о в и в:

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. .
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки
Відповідно до п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 1841, 94 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 1000 грн. заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави494 гривень 35 копійок витрат за проведення товарознавчої експертизи в дохід держави.
Вирішена доля речових доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , 11.09.2017 року о 02:30 год., керуючись злочинним умислом спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись поруч з будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_10 , з метою крадіжки чужого майна, шляхом відчинення хвіртки домоволодіння, незаконно проник на територію подвір`я, де діючи з прямим умислом корисливим мотивом для власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, таємно, викрав велосипед «Mustang» моделі Ulpand 26, який знаходився на території подвір`я. При цьому в ході вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 помітив, що на території домоволодіння ОСОБА_10 знаходиться ще один велосипед «Україна» моделі 15-11, відносно якого у нього також виник умисел на його незаконне заволодіння. Таким чином, ОСОБА_6 керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння велосипедами, викрав з території домоволодіння велосипед «Mustang» моделі Ulpand 26, після чого відвіз його до приміщення будинку культури, що в м. Хмільник Вінницької області та заховав його поруч із приміщенням будинку культури. У подальшому, ОСОБА_6 повернувся до будинку ОСОБА_10 та повторно, шляхом відчинення хвіртки домоволодіння, незаконно проник на територію її подвір`я, де діючи з прямим умислом та корисливим мотивом власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, таємно, викрав велосипед «Україна» моделі 15-11, після чого з місця події втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд. Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1015 від 29.09.2017 року ринкова вартість велосипеду «Україна» моделі 15-11 на момент вчинення злочину, могла становити 1 443,17 грн. Ринкова вартість велосипеду «Mustang» моделі Ulpand 26 на момент вчинення злочину, могла становити 1 841,94 грн. Таким чином, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3 285, 11 грн.

Не погодившись із вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікації вчиненого, ставить питання про скасування вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2018 року, відносно ОСОБА_6 засудженого за ч.3 ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивував тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не дотримані вимоги ст. 65 КК України , так як суд не достатньо врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, на шлях виправлення не став та не зробив для себе належних висновків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2018 року за ч.3 ст. 185 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким змінити правову кваліфікацію його дій з ч.3 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу.
Свої вимоги мотивував тим, що висновок суду щодо доведеності його вини у викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище ніякими доказами не доводиться. Зазначив, що вину він визнає у крадіжки двох велосипедів, але не визнає правову кваліфікацію його дій за ч.3 ст. 185 КК України, а саме крадіжку вчинену з проникненням у сховище, оскільки в подвір`я потерпілої він зайшов випадково., щоб перейти на іншу вулицю.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, та підтримали свою апеляційну скаргу, міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Згідно вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаної з проникненням у сховище є обґрунтованими.

Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України - є правильною та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена судом як на підставі свідчень самого обвинуваченого, у яких він повністю визнав себе винуватим, так і на показах потерпілої і матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до диспозиції частини 3 ст. 185 КК України та роз`яснень, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення у них з метою вчинення крадіжки, грабежу чи розбою. Таке вторгнення може здійснюватися будь-яким способом: таємно або відкрито, як з подоланням перешкод або опору людей, так і безперешкодно, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо, а також за допомогою різних знарядь, які дають змогу винній особі викрадати майно із житла, іншого приміщення або сховища без входу до нього.
Вирішуючи питання про наявність в діях винної особи вказаної кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясувати, з якою метою особа опинилася в житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на вчинення крадіжки, грабежу та розбою. Проникнення до вказаних об`єктів має місце тоді, коли протиправне вторгнення до них здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого не обґрунтованими.
Зокрема, сам обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції визнав, що викрав майно потерпілої ОСОБА_10 з її підвір`я , на яке зайшов через хвіртку в паркані.
Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції зазначила, що у вересні зранку 2017 року помітила, що з подвір`я її домоволодіння зникли два велосипеда, а також зазначила, що дане домоволодіння огороджене.
За таких доказів суд прийшов до правильного висновку про те, що обвинувачений вчинив повторну крадіжку чужого майна з проникненням у сховище потерпілого, що обґрунтовано кваліфіковано за ст. 185 ч.3 КК України.
Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що в його діях не було проникнення у сховище спростовуються наведеними доказами.
Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 ч.3 на ч.1 ст. 185 КК України апеляційний суд не вбачає

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Згідно зі ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання в виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для справи та враховувати, що ст.75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, своє рішення про застосування до ОСОБА_6 ст.75 КК України суд обґрунтував, зокрема, тим, що останній вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому злочині, а також думкою потерпілої про обрання обвинуваченому покарання, не пов`язаного з перебуванням у місцях позбавлення волі, в силу ст. 89 КК України обвинувачений раніше несудимий.

Системний аналіз норм Загальної частини КК України вказує на те, що щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
З матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового слідства і в суді свою вину визнав повністю, щиро розкаявся , згідно показань потерпілої , то вона просила суворо не карати останнього На думку апеляційного суду , такі дії обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_6 усвідомив свою провину, засуджує вчинений ним злочин і прагне виправитися. Тому наведене слід оцінювати як його щире каяття, тим паче, що така поведінка винного сприйнята потерпілим.
Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду про те, що щире каяття може враховуватися як одна із підстав застосування ст.75 КК України, адже ця обставина позитивно характеризує особу обвинуваченого та істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину. Визначення у п.1 ч.1 ст.66 КК України щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, не перешкоджає врахуванню її і при прийнятті рішення про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Тяжкість вчиненого злочину обвинуваченим, на що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі, враховані судом першої інстанції при обранні обвинуваченому виду і міри покарання за скоєне. Наведені обставини не перешкоджають застосуванню ст.75 КК України, визначених законом підстав, які б унеможливлювали в такому випадку розгляд питання про звільнення особи від відбуття призначеного їй покарання, немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
ПО С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ч.4 ст. 532 КПК України, судові рішення суду апеляційної існтанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом: