УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-8071 впс 18
справа №161/12522/18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув подання Апеляційного суду Волинської області про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України, з Луцького міськрайонного суду Волинської області до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів.
Подання мотивовано тим, що обвинувачений обіймав посаду судді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області.
Згідно з частиною другою статті 32 КПК України кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення не може здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді.
Учасникам судового провадження повідомлено про час та місце розгляду подання, проте в судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про відкладення дати розгляду подання не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені у поданні доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що подання необхідно залишити без задоволення на таких підставах.
14 серпня 2018 року Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 задовольнив клопотання прокурора про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів і постановив направити вказане кримінальне провадження до Млинівського районного суду Рівненської області для розгляду по суті. При цьому клопотання прокурора було обґрунтоване тими ж обставинами, що і подання Апеляційного суду Волинської області
Отже, на час розглядуподання Апеляційного суду Волинської області питання про направлення вказаного кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів вже вирішене по суті. Таким чином, Суд не бачить підстав для повторного розгляду цього питання.
На підставі викладеного та керуючись статтею 34 КПК, Суд постановив:
Подання Апеляційного суду Волинської області про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3

ОКРЕМА ДУМКА
судді ОСОБА_1
до ухвали колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у провадженні № 51-8071 впс 18 (справа №161/12522/18)

Верховний Суд згаданою ухвалою залишив без задоволенняподання Апеляційного суду Волинської області про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Рішення мотивоване тим, що справа, про передачу якої ставиться питання у поданні, вже передана до іншого суду ухвалою колегії Верховного Суду від 14 серпня 2018 року, тому немає підстав для повторного розгляду цього питання.
Погоджуючись з колегією щодо відсутності підстав для розгляду подання, в якому ставиться саме те питання, що вже вирішене цим Судом, я не можу погодитися з більшістю колегії щодо формулювання резолютивної частини рішення.
Я вважаю, що в цьому випадку Суд мав залишити подання без розгляду, а не відмовляти в його задоволенні.
Незважаючи на те, що такий вид рішення як залишення без розгляду не передбачений статтею 34 КПК, ситуація вимагала саме такого рішення.
На мій погляд, залишивши подання про передачу справи без задоволення після того, як 14 серпня 2018 року аналогічне подання за цією ж справою за тими ж підставами було задоволено, створило ситуацію, в якій існують одночасно два протилежних рішення по суті одного й того ж питання.
Я розумію, що й прийняття протилежного рішення про задоволення клопотання також призвело б до нелогічної ситуації, коли справа двічі б була передана з одного суду до іншого.
Якщо слідування букві закону призводить до абсурдних наслідків, завдання цього Суду полягає у тому, щоб прийняти рішення, яке дозволяє уникнути абсурду, не порушуючи загальних засад судочинства і фундаментальних прав учасників процесу.
Лакуна в законодавстві не може свідчити про намір законодавця поставити суд в ситуацію, коли він змушений приймати абсурдні рішення. Тому я вважаю, що відсутність прямої згадки у законі такого виду рішення як «залишення без розгляду» не виключає можливості прийняття такого рішення, якщо ситуація і здоровий глузд цього вимагають.

Суддя ОСОБА_1