04.07.2018 Єдиний унікальний № 371/294/18
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/ 71 /18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участі

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відомості про яке 06 вересня 2017 року та 22 січня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000438 та під №0000039, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Козин Миронівського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовозобов`язаного, раніше судимого вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року, за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Бориспільського районного суду Київської області від 30 липня 2014 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 7 місяців 16 днів скорочено на половину, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року, за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, знову вчинив новий, умисний злочин, за наступних обставин.
06 вересня 2017 року о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_4 з метою відвідування свого знайомого ОСОБА_6 , прийшов до будинку по АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 та перебуває у володінні ОСОБА_6 . Постукавши в двері та вікна вказаного будинку, він виявив відсутність власника та володільця будинку. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на проникнення до цього будинку.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, розуміючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, не маючи визначених законом підстав та без будь-якого дозволу, всупереч волі власника житла ОСОБА_7 і володільця житла ОСОБА_6 , порушуючи визначене ст. 30 Конституції України право останніх на недоторканність житла, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, ОСОБА_4 проник через незасклене вікно до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де взяв продукти харчування, які для потерпілого ОСОБА_6 не становлять матеріальної цінності, після чого через вхідні двері покинув будинок.
Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, обвинуваченийнезаконно, тобто з порушенням передбаченої ст. 30 Конституції України гарантії на недоторканість житла, без дозволу власника ОСОБА_7 та володільця ОСОБА_6 , 06 вересня 2017 року через вікно проник до житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України визнав повністю, та дав покази, що він у вересні 2017 року, з метою відвідування свого знайомого ОСОБА_6 , прийшов до нього додому. Виявивши відсутність власника та володільця житлового будинку, без їх дозволу, через незасклене вікно проник до будинку, де з холодильника взяв продукти харчування.
Відповідно до ст. ст. 84-86, 95 КПК України показання обвинуваченого є одним із видів процесуальних засобів доказування.

В судовому засіданні обвинувачений не заперечував обставин проникнення ним до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , зазначених у обвинувальному акті, крім викрадення зарядного пристрою для мобільного телефону, який відповідно до обвинувального акту не становить матеріальної цінності для потерпілого.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Кримінального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
За принципом диспозитивності, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами (ст. 26 КПК України).
Відповідно до припису ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні покладається на прокурора.
Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).
Обсяг доказів, які досліджуються, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються (ст. 349 КПК України).
Аналіз норм ст. ст. 22, 26, 84-86, 92, 95, 337 КПК України в їх змістовному зв`язку із нормою ст. 349 КПК України дає підстави суду дійти до висновку, що суд розглядає кримінальне провадження лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, при цьому обов`язок по доведенню вини обвинуваченого покладається на прокурора, який як і сторона захисту вільний у наданні доказів, якими він обстоює свою правову позицію, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, досліджує лише ті докази, які надані сторонами кримінального провадження, і має право не досліджувати докази, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження, допитавши обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність прокурором вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, який полягає у незаконному, тобто з порушенням передбаченої ст. 30 Конституції України гарантії на недоторканість житла, без дозволу власника ОСОБА_7 та володільця ОСОБА_6 , проникненні 06 вересня 2017 року до житлового будинку по АДРЕСА_2 .

При розгляді даного кримінального провадження судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:
Відповідно до вимоги про судимість від 23 січня 2018 року №698/109/1011/02-18, ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Він звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, йому скорочувався строк відбування покарання у зв`язку із амністією (а.с. 174).

Згідно з вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року, ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 185, 186, 296 Кримінального кодексу України (а.с. 169).

Відповідно до вироку Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2018 року, ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (а.с. 168).

Згідно з довідкою нарколога, ОСОБА_4 на диспансерному обліку в кабінеті нарколога не перебував та не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с. 160).
Відповідно до довідки психіатра, ОСОБА_4 на диспансерному обліку в кабінеті психіатра не перебував та не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с. 159).
Згідно з листом Миронівської районної ради Київської області від 23 січня 2018 року №01/23-42, ОСОБА_4 не є депутатом районної ради (а.с. 157, 162).

Відповідно до листа Миронівської міської ради Київської області від 24 січня 2018 року №02-36/249, ОСОБА_4 не є депутатом міської ради, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 157).

Згідно з характеристикою виконавчого комітету Миронівської міської ради Київської області від 24 січня 2018 року №02-51/11, ОСОБА_4 за місцем свого проживання характеризується негативно, зокрема як особа, щодо якої неодноразово надходили скарги від сусідів про неналежну поведінку. На засіданні комісії по профілактиці насильства та жорстокості в сім`ях розглядались матеріали про адміністративні правопорушення відносно нього (а.с. 158).
Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.
Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив вищезазначений злочин у стані не осудності чи обмеженої осудності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання за скоєне.
Суд вважає можливим визнати вчинення обвинуваченим, який має не зняту та непогашену судимість за вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року, нового умисного злочину, рецидивом злочинів, що у відповідності до ст. ст. 35, 65, 67 Кримінального кодексу України є обставиною, яка обтяжує покарання за скоєне.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що обтяжує покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, а також те, що він, будучи неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисний, злочин проти власності.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі, без застосування до нього норм ст. 75 Кримінального кодексу України.

На підставі ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України, суд вважає за необхідне застосувати поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2018 року у виді 240 годин громадських робіт, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком.

Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року, до ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню застосовано запобіжний захід, у виді тримання під вартою, строк якого обраховується із 27 січня 2018 року.

Згідно з ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

З огляду на те, що у ч. 1 ст. 72 Кримінального кодексу України не передбачено правил складання покарання за яким до менш суворого покарання (обмеження волі) зараховується більш суворе покарання, до якого у даному випадку прирівнюється тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність пом`якшення покарання за цим вироком, шляхом зменшення засудженому строку покарання у виді обмеження волі, на строк попереднього ув`язнення, із розрахунку за яким одному дню тримання під вартою дорівнює два дні обмеження волі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 тримається під вартою з 27 січня 2018 року, тобто 159 днів, то суд вважає за необхідне зменшити йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на 318 днів (159*2=318).

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується прокурором у вчиненні двох злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, які полягають у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненого повторно, з наступним формулюванням обвинувачення.

Будучи раніше судимим Миронівським районним судом Київської області 28 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України до покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, а також обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000455 від 12 вересня 2017 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, у кримінальному провадженні №0000438 від 06 вересня 2017 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, яке перебуває на розгляді у Миронівському районному суді та у кримінальному провадженні №0000691 від 20 грудня 2017 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, яке перебуває на розгляді у Кагарлицькому районному суді, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів проти власності, за наступних обставин.

15 січня 2018 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні кафе «Старе Місто», що за адресою: вул. Перемоги 2А, м. Миронівка Київської області, ОСОБА_4 побачив наглядно знайомого ОСОБА_8 , який, перебуваючи за одним із столиків в приміщенні кафе «Старе Місто», спільно зі своїм знайомим вживав алкогольні напої. Після цього ОСОБА_4 за запрошенням ОСОБА_8 , який запропонував вживати алкогольні напої разом, присів до них за столик.

У ході спільного вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_8 та його знайомим ОСОБА_9 , ОСОБА_4 побачив як ОСОБА_8 впустив на підлогу свій мобільний телефон чорного кольору марки «Lenovo» модель A6010 Plus, всередині якого знаходилася карта пам`яті «Team Micro SD НС» на 32 Гб., і в цей час вирішив вчинити крадіжку цього належного ОСОБА_8 . пристрою.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, впевнившись, що його дії залишаються непоміченими з боку власника та сторонніх осіб, таємно взяв з підлоги вказаний мобільний телефон чорного кольору марки «Lenovo» модель A6010 Plus вартістю 1519 (одна тисяча п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 33 копійки, всередині якого знаходилася карта пам`яті «Team Micro SD НС» на 32 Гб. вартістю 250 (двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, поклав його до кишені своєї куртки та вийшов з приміщення кафе «Старе Місто», тобто здійснив таємне викрадення вказаного майна. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 , завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1 769 гривень 33 копійки, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи № 12-4/261 від 15 лютого 2018 року.

Крім цього, 27 січня 2018 року приблизно о 12 год. 40 хвилин ОСОБА_4 , сидячи за столиком в магазині-кафе «Торти тістечка рулети», який розташований на території продуктового ринку за адресою: вул. Перемоги, 2, міста Миронівка Київської області побачив, що ОСОБА_10 , яка сиділа за сусіднім столиком, поклала свій мобільний телефон (смартфон) марки «Lenovo» моделі «А5000» білого кольору на стілець біля себе і в цей момент він вирішив вчинити крадіжку зазначеного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, впевнившись, що його дії залишаються непоміченими з боку власника та сторонніх осіб, взяв рукою зі стільця вказаний мобільний телефон (смартфон) марки «Lenovo моделі «А5000» вартістю 1380 (одна тисяча триста вісімдесят) гривень 00 копійок, поклав його до кишені своєї куртки та вийшов з приміщення магазину-кафе, тобто здійснив таємне викрадення вказаного майна. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 , завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1 380 гривень 00 копійок, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи № 12-4/263 від 15 лютого 2018 року.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, допитавши обвинуваченого оцінюючи докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_4 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, в яких він обвинувачується по даному кримінальному провадженню, зважаючи на таке.

Під час розгляду справи судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, 15 січня 2018 року знаходячись у приміщенні кафе «Старе Місто», що за адресою: вул. Перемоги 2А, місто Миронівка Київської області, побачив наглядно знайомого ОСОБА_8 , який, перебував за одним із столиків в приміщенні цього кафе, та вживав алкогольні напої. У ході спільного вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_8 обвинувачений побачив як ОСОБА_8 впустив на підлогу свій мобільний телефон. Впевнившись, що його дії залишаються непоміченими з боку власника та сторонніх осіб, обвинувачений таємно взяв з підлоги цей мобільний телефон і вийшов з приміщення кафе. Викрадений телефон він здав у ломбард.

Крім цього, 27 січня 2018 року обвинувачений, сидячи за столиком в магазині-кафе «Торти тістечка рулети», який розташований на території продуктового ринку за адресою: вул. Перемоги, 2, міста Миронівка Київської області побачив, що потерпіла ОСОБА_10 , яка сиділа за сусіднім столиком, поклала свій мобільний телефон на стілець біля себе і в цей момент він вирішив вчинити крадіжку зазначеного мобільного телефону. Реалізуючи свій умисел, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений взяв рукою зі стільця мобільний телефон потерпілої, поклав його до кишені своєї куртки, тобто здійснив таємне викрадення вказаного майна.

Вказані обставини встановленні судом на підставі доказів, які сторонами винесено на судовий розгляд, а саме:

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України визнав частково, дав покази, що він будучи раніше судимим за вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року, знаходячись у приміщенні кафе «Старе Місто», міста Миронівка Київської області, побачив знайомого ОСОБА_8 , який перебував за одним із столиків в приміщенні кафе «Старе Місто», спільно зі своїм знайомим та вживав алкогольні напої. У ході спільного вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_8 обвинувачений побачив як під столом лежав мобільний телефон. Він взяв з підлоги цей мобільний телефон.

Також, в січні 2018 року обвинувачений, сидячи за столиком в магазині-кафе «Торти тістечка рулети», який розташований на території продуктового ринку в місті Миронівка Київської області побачив, що потерпіла ОСОБА_10 , яка сиділа за сусіднім столиком, поклала свій мобільний телефон на стілець біля себе. Обвинувачений взяв рукою зі стільця вказаний мобільний телефон.

В судовому засіданні обвинувачений не визнав вартості викрадених ним мобільних телефонів, повідомив, що мобільний телефон викрадений у ОСОБА_11 він здав у ломбард за 400 гривень, в решті обставин вчинення ним крадіжок мобільних телефонів, викладених у обвинувальному акті підтвердив.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, у якій просила проводити розгляд кримінального провадження без неї, повідомила, що претензій до обвинуваченого не має (а.с. 114), сторони кримінального провадження на її виклику та допиті не наполягали, тому суд на підставі ст. ст. 22, 26, 325 КПК України, не відкладав судовий розгляд, та не здійснював її виклик для допиту.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, у якій просив проводити розгляд кримінального провадження без нього, повідомив, що претензій до обвинуваченого не має (а.с. 102), сторони кримінального провадження на його виклику та допиті не наполягали, тому суд на підставі ст. ст. 22, 26, 325 КПК України, не відкладав судовий розгляд, та не здійснював його виклик для допиту.

Згідно з ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року, було арештовано добровільно переданий слідчому ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А5000» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (а.с. 138-139).

Згідно з розпискою потерпілої ОСОБА_10 їй повернуто викрадений у неї мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А5000» (а.с. 140).

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15 лютого 2018 року №12-4/263, ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону (смартфону) марки «Lenovo» моделі А5000 (White), без зарядного пристрою, станом на момент крадіжки, тобто станом на 27 січня 2018 року «могла становити» 1380 гривень. (а.с. 143-147).

Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 25 січня 2018 року, було накладено арешт на добровільно переданий слідчому обвинуваченим ОСОБА_4 мобільного телефону марки «Lenovo» моделі «А6010 Plus» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 (а.с. 148-149).

Згідно з розпискою потерпілому ОСОБА_8 повернуто викрадений у нього мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А6010 Plus» (а.с. 180).

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15 лютого 2018 року №12-4/261, ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону (смартфону) марки «Lenovo» моделі А6010 Plus, чорного кольору, якому приблизно 2 роки, станом на момент крадіжки, тобто 15 січня 2018 року «могла становити» 1519 гривень 33 копійки (а.с.183-185).

Також, згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15 лютого 2018 року №12-4/261, ринкова вартість бувшої у використанні карти пам`яті «Team Micro SD НС» на 32 Гб, якій приблизно 2 роки, станом на момент крадіжки, тобто 15 січня 2018 року «могла становити» 250 гривень (а.с.183-185).

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був засуджений.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Кримінального кодексу України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Тобто, злочином є виключно передбачене нормами Кримінального кодексу України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність). Це поняття розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (статті 185, 190 та 191 КК) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Злочин передбачений ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України є злочином з матеріальним складом. Його об`єктивна сторона полягає у таємному викраденні чужого майна, вартість якого на момент вчинення крадіжки перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, оскільки в іншому випадку, таке викрадення є адміністративним правопорушенням, відповідальність за вчинення якого передбачено ст. 51 КУпАП.
Таким чином, вартість викраденого майна входить до предмету доказування, щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, який нормою ст. 92 КПК України покладається на прокурора.
Під час розгляду кримінального провадження по суті, суд повинен забезпечити дотримання вимог змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення їхніх правових позицій (ч. 1 ст. 22 КПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України (ч. 2 та 6 ст. 22 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Дослідження та аналіз змісту вищезазначених висновків експерта, приводить суд до висновку, що вартість викрадених ОСОБА_4 мобільних телефонів марки «Lenovo» моделі А5000 (White) та моделі А6010 Plus, а також карти пам`яті «Team Micro SD НС» на 32 Гб є припущенням експерта, яке він зробив за умови, що ці мобільні телефони і карта пам`яті є оригінальними та працездатними.

Із цих висновків експерта не зрозуміло, яка ринкова вартість викрадених мобільних телефонів і карти пам`яті, за умови, що вони не відповідають критеріям оригінальності та працездатні. В матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази (висновок експерта), того що викрадені мобільні телефони та карта пам`яті є оригінальними та працездатними, без наявності яких суд позбавлений можливості прийти до висновку, що їх дійсна вартість на момент крадіжки була саме така, як зазначено у висновках експерта.

Як вбачається із змісту висновків експерта, незважаючи на вилучення викрадених мобільних телефонів та їх арешт, експерту не було надано на дослідження ці мобільні телефони і карта пам`яті, як об`єкти вчинення злочинів, та об`єкти дослідження і оцінки, лише надано інформацію, що вони на момент крадіжки були без зарядного пристрою, у справному стані, мали потертості та подряпини експлуатаційного характеру.

З огляду на норми ст. ст. 84, 85, 86, 92, 94 КПК України та норму ст. 17 КПК України суд приходить до висновку про недоведеність прокурором належними та допустимими доказами того, що викрадені ОСОБА_4 : мобільний телефон марки «Lenovo» моделі А5000 (White) на момент крадіжки коштував 1380 гривень, мобільний телефон марки «Lenovo» моделі А6010 Plus на момент крадіжки коштував 1519 гривень 33 копійки, а карта пам`яті «Team Micro SD НС» на 32 Гб на момент крадіжки коштувала 250 гривень. Вартість викрадених обвинуваченим мобільних телефонів та карти пам`яті є припущенням експерта, зробленим з припущенням, того що вони є оригінальними та технічно справними, а тому на підставі ч. 10 ст. 101 КПК України суд не бере ці висновки експерта до уваги, під час прийняття рішення по даному кримінальному провадженню.

За таких обставин, прокурором не доведено належними та допустимими доказами, які по одинці чи в сукупності дають можливість суду прийти до висновку, що ОСОБА_4 27 січня 2018 року вчинив крадіжку мобільного телефону, належного потерпілій ОСОБА_10 марки «Lenovo» моделі А5000, вартість якого перевищує 0,2 розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановленого на 2017 рік.

Крім того, прокурором також не доведено належними та допустимими доказами, які по одинці чи в сукупності дають можливість суду прийти до висновку, що ОСОБА_4 15 січня 2018 року вчинив крадіжку мобільного телефону, належного потерпілому ОСОБА_8 марки «Lenovo» моделі А6010 Plus та карти пам`яті «Team Micro SD НС» вартість яких перевищує 0,2 розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановленого на 2017 рік.
Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року, Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може грунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.
Оскільки суд визнав докази, запропоновані прокурором недостатніми для доведення того, що обвинувачений здійснив крадіжку мобільних телефонів, та карти пам`яті вартість яких на момент вчинення крадіжки перевищувала 0,2 розміри неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановленого на 2017 рік, обвинувачений в судовому засіданні не визнав, що вони коштують в розмірі, зазначеному експертом у висновках, склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України є матеріальним, тому суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок, щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, у зв`язку із недоведеністю того, що в його діях є складу злочину, передбачений ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (постанова Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №751/177/14).

Винесення виправдувального вироку забезпечить дієву реалізацію одного із завдань кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України: охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жоден невинуватий не був засуджений.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскільки до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, накладено арешти на викрадені мобільні телефони, то суд вважає за необхідне вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

За правилами ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді обмеження волі.

Частина 1 ст. 162 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Таким чином, продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неможливим так як прокурором не доведено вчинення ним злочину такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про наявність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки він маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став вчинив нові злочини проти власності, про що свідчить вирок Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2018 року та вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України по цьому вироку, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, самостійних джерел доходів не має, тому суд приходить до висновку про необхідність заміни йому запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, та зменшить ризик можливого вчинення ним нових злочинів. Жоден із більш м`якших запобіжних заходів не зможе запобігти ризику вчинення обвинуваченим нового злочину, та забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Вирішити долю речових доказів, відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України суд не може, оскільки вони до суду не надавались, в судовому засіданні не досліджувались.

Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування в розмірі 1484 гривні 40 копійок (а.с. 124) слід покласти на засудженого, а процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування в розмірі 286 гривень (а.с. 142) та в розмірі 286 гривень (а.с. 152) слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. ст. 2, 11 Кримінального кодексу України, ст. ст. 6, 8, 19, 32, 58, 62, Конституції України, ст. ст. 2, 3, 7, 8, 9, 17, 22, 23, 26, 94, 117, 291, 337, 349, 370, 373, 374 КПК України,-

З А С У Д И В :

1.ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

2.На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України, пом`якшити ОСОБА_4 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, шляхом зменшення засудженому строку покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, на строк попереднього ув`язнення, із розрахунку за яким одному дню тримання під вартою дорівнює два дні обмеження волі, визначивши остаточне покарання у виді 1 (одного) року та 47 (сорок сім) днів обмеження волі.

3.На підставі ч. ч. 1 та 4 ст. 70 Кримінального кодексу України, шляхом повного поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2018 року у виді 240 годин громадських робіт, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком, визначити засудженому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 1 (одного) року та 47 (сорок сім) днів обмеження волі.

4.У відповідності до ст. 58 КВК України строк відбуття покарання засудженому обчислювати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі.
5.До набрання вироком законної сили змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

6.Звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі судового засідання.

7.Після набрання вироком законної сили скасувати арешт мобільного телефону марки «Lenovo» моделі А5000 (White), мобільного телефону марки «Lenovo» моделі А6010 Plus, карти пам`яті «Team Micro SD НС» на 32 Гб, та продуктів харчування, накладений ухвалами слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 11 вересня 2017 року, 25 січня 2018 року та 31 січня 2018 року.

8.Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілим.

9.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

10.Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ
Суддя ОСОБА_1