Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2566/18
Номер провадження 1-кс/376/669/2018
"12" жовтня 2018 р. м. Сквира Київської області
Сквирський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною освітою, студента 3-го курсу ДНЗ «Сквирське ВПУ», жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
за участю начальника Сквирського відділу ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
законного представника підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,
соціального педагога ОСОБА_8 ,
Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 07.10.2018 року близько 16 години ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своїм приятелем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після спільного виживання алкогольних напоїв, проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пенсіонер, на грунті того, що собака ОСОБА_10 почала гавкати на ОСОБА_9 , виник конфлікт, вході чого ОСОБА_9 та ОСОБА_4 нанесли ряд тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , від яких той впав на землю та після чого продовжили наносити тілесні ушкодження ногами по голові, тулубу і кінцівкам ОСОБА_10 .
В ході побиття ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що стали причиною смерті - «Забій головного мозку, внутрішньочерепна травма».
11 жовтня 2018 року неповнолітньому ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Підозра у вчиненні злочину ОСОБА_4 обґрунтована наступними доказами, зібраними під час досудового розслідування: даними протоколів допиту потерпілого та свідків, постанови про залучення речових доказів.
Таким чином, прокурор вважає, що існують наступні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним, слідчий вважає, що запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, неможливо при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу, більш м`якого, ніж тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні підтримав зазначене клопотання у повному обсязі, та додав, що запобігти зазначеним ризикам, при застосуванні інших більш м`яких запобіжних заходів неможливо. З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вважає доцільним застосувати вищевказаний запобіжний захід.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою причетність до скоєного, повідомити про причини свого вчинку не може, не заперечує щодо запобіжного заходу, але бажає щоб було обрано домашній арешт. По обставинам зазначив що 07.10.2018 року він разом з товаришем ОСОБА_9 вживав алкогольні напої у яру, який розташований в с. Руда Сквирського району Київської області. Додому вони повертались через подвір`я потерпілого. Коли вони знаходились у подвір`ї то до них вийшов власник, а саме дід та зробив їм зауваження. ОСОБА_9 почав бити діда, а він не роздумуючи став йому допомагати, а саме почав наносити удари ногами по тулубу.
Законний представник підозрюваного ОСОБА_11 просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та пояснила що останнім часом її син ОСОБА_4 почав вести себе агресивно, став вживати алкогольні напої, тікати з дому на декілька днів, тощо. На зауваження в його адресу реагує критично, а саме виражається нецензурною лайкою.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 заперечував щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 вважає, що підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні, посилаючись на те, що прокурором не обґрунтовано наявність будь-яких ризиків, зокрема не доведено, що підозрюваний має наміри ухилятися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. У зв`язку з чим захист просить суд обирати відносно ОСОБА_4 більш м`який, ніж тримання під вартою, запобіжний захід.
Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали клопотання, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст.ст.183, 331 КПК України, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст.492 КПК до неповнолітнього може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених КПК. Разом з тим слід ураховувати, що затримання та тримання під вартою як винятковий захід може застосовуватися тільки у випадку, коли неповнолітній підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.
Крім урахування згаданих підстав, слідчий суддя, суд, беручи до уваги практику ЄСПЛ (рішення від 27.11.2008 у справі «Свершов проти України»), зобов`язаний враховувати і вік підозрюваного (обвинуваченого).
Слідчий суддя, суд повинен враховувати, що тримання під вартою має застосовуватись до неповнолітнього лише як винятковий захід з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»).
На стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК України під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.
Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною, тому неможлива.
Таким чином, підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень(Tiron v. Romania,§ 37;Smirnova v. Russia,§ 59;Piruzyan v. Armenia,§ 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи.(Panchenko v. Russia,§ 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування.(Becciev v. Moldova,§ 58).
Вказані підстави враховані у національному законодавстві.
Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Надаючи оцінку можливості ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
У відповідності до положень ч.2 ст. 492 КПК України тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, знаходячись на волі може продовжити злочинну діяльність, а також з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, може без перешкод залишити теперішнє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає, що запобігти вказаним ризикам неможливо при застосуванні до нього запобіжного заходу, більш м`якого, ніж тримання під вартою.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.
В провадженні Сквирського ВП ГУНП у Київській області перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального право рушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Таким чином ризик продовження злочинної діяльності є вагомим, з урахуванням минулому та особи обвинуваченого.
Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.
Таким чином, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК.
Також, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, про те, що тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
На думку суду, такими ознаками є підвищена суспільна небезпека інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення-злочину, тому необхідно погодитися з думкою прокурора, що такі ознаки дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 буде переховуватися від слідства та суду, може продовжити злочинну діяльність, впливати на потерпілу.
Як слідує з наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, знаходячись на волі може продовжити злочинну діяльність, а також з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, може без перешкод залишити теперішнє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає, що запобігти вказаним ризикам неможливо при застосуванні до нього запобіжного заходу, більш м`якого, ніж тримання під вартою.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи учасників, суд прийшов до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваного, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є тримання під вартою.
За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Також, суд, вважає за необхідне не визначати розмір застави, оскільки особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, проти життя та здоров`я людини.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 492 КПК України, слідчий суддя,-
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною освітою, студента 3-го курсу ДНЗ «Сквирське ВПУ», жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 10 жовтня 2018 року з 19 години 15 хвилин до 08 грудня 2018 до 19 години 15 хвилин включно.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя