12.09.2018 Справа № 756/1900/18
Провадження № 1-кп/756/655/18
Унікальний № 756/1900/18
В И Р О К
іменем України

12 вересня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з вищою освітою, пенсіонера, інваліда третьої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:

19 листопада 2017 року, приблизно о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 , по проїзній частині дворової території, поблизу будинку № 4-Б по пр.-ту Мінському в місті Києві, зі сторони вул. Кондратюка в напрямку площі Т. Шевченка у місті Києві, перед початком та під час руху заднім ходом по проїзній частині дворової території, де пішоходи мають перевагу у русі перед транспортними засобами, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , спричинивши їй тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме закриту травму правого стегна у вигляді перелому шийки стегнової кістки зі зміщенням уламків.

Під час руху ОСОБА_9 допустив порушення вимог:

п. 2.3 (б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;

п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

п. 26.1 ПДР України пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху.

Порушення ОСОБА_9 п. 2.3 (б), 10.1, 10.9, 26.1 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину визнав та показав, що 20 листопада 2017 року, приблизно о 13 годині, керуючи автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 по проїзній частині дворової території, поблизу будинку № 4-Б по пр.-ту Мінському в місті Києві розпочав рух заднім ходом, не пересвідчившись перед цим, що це буде безпечно та не створить перешкоди чи безпеки іншим учасникам руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , після чого відразу надав останній допомогу та викликав швидку медичну допомогу. В скоєному кається.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_9 вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, доведена.

За встановлених обставин, дії ОСОБА_9 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 66 КК України, судом визнано щире каяття у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при обранні ОСОБА_9 міри покарання судом враховуються матеріали, що характеризують особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має третю групу інвалідності, за місцем мешкання характеризується посередньо.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати покарання ОСОБА_9 у виді обмеження волі без позбавленням права керування транспортними засобами, але, з урахуванням обставин справи та особи винного, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливі без відбування покарання та вважає за доцільне призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Також, до початку судового слідства, у відповідності до ст. 128 КПК України, потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. У заявленому позові позивач просить стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та матеріальну шкоду у розмірі 77 397 (сімдесят сім тисяч триста дев`яносто сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.

Позивач обґрунтував розмір матеріальної шкоди, завданої злочином, понесеними витратами на лікування та придбання ендопротеза у зв`язку із перелом шийки стегнової кістки зі зміщенням уламків, який зазнала в результаті наїзду автомобіля, що підтверджується товарним чеком № 494796 від 24.11.2017, квитанцією до прибуткового касового ордера № 1039 від 24.11.2017, рахунком-фактурою № 120 від 23.11.2017, товарним чеком від 24.11.2017 на загальну суму 77 397 грн. 76 коп., а заподіяння їй моральної шкоди - емоційними стражданнями, втратою нормальних соціальних зв`язків, можливості самостійно пересуватися, залучення до допомоги оточуючих та рідних, постійного почуття тягара для оточуючих та близьких людей, що призвело до глибоких душевних страждань.

Також до суду разом з обвинувальним актом надійшов цивільний позов прокурора, який затвердив обвинувальний акт про стягнення з ОСОБА_9 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на лікування ОСОБА_6 в розмірі 17028 грн. 51 коп.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити цивільний позов потерпілої в межах доведеності та його цивільний позов в повному обсязі, потерпіла просила задовольнити цивільний позов у повному обсязі посилаючись на доведеність всіх обставин справи, захисник та обвинувачений просили задовольнити позови частково.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявлених цивільних позовів.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є у тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За результатами судового слідства встановлено, що ОСОБА_9 своїми діями, вчиненими під час використання на відповідній правовій підставі транспортного засобу - автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 , заподіяв шкоду потерпілій ОСОБА_6 у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З досліджених в судовому засіданні документів, а саме товарного чека № 494796 від 24.11.2017, квитанції до прибуткового касового ордера № 1039 від 24.11.2017, рахунка-фактури № 120 від 23.11.2017, товарного чека від 24.11.2017 вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 понесла витрати, пов`язані із лікуванням на загальну суму 77 397 грн. 76 коп.

Також, з досліджених судом документів вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 після дорожньо-транспортної пригоди та отримання нею середньої тяжкості тілесних ушкоджень, проходила лікування в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, що підтверджується довідкою про витрати на лікування хворих № 85 від 23.01.2018 на загальну суму 17 028 грн. 51 коп.

Суд не погоджується з думкою представника відповідача, який посилається на постанову Верховного суду від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18) та вважає, що при виникненні цивільно-правової відповідальності відповідача на час настання страхового випадку, обов`язок відшкодування шкоди покладається на його страховика третю особу, оскільки предметом розгляду Верховного Суду по даній справі є цивільно-правовий спір між страховиком та застрахованою особою.

Окремо необхідно вказати, що 26.10.2016 Верховний суд України у справі № 6954цс16 зробив правовий висновок, яким підтвердив правову позицію Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 відносно абсолютності права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем: суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

За наведених підстав, суд вважає, що підлягають стягненню витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_6 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та на відшкодування матеріальної шкоди, понесеної потерпілою ОСОБА_6 в повному обсязі.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням положень пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, суд виходить з наступного. Діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_6 дійсно була спричинена моральна шкода, що полягає у фізичних та душевних стражданнях, які вона відчувала і досі відчуває у зв`язку із отриманою травмою, порушенні звичного для неї ритму життя у зв`язку зі станом здоров`я та частковим обмеженням свободи рухів.

При визначенні суми грошового відшкодування за завдані моральні страждання суд, враховуючи ч. 3 ст. 23 ЦК України, бере до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями обвинуваченого, ступень його вини, принципи розумності та справедливості.

З урахуванням обставин зазначених вище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог потерпілої ОСОБА_6 в повному обсязі у відшкодуванні спричиненої їй моральної шкоди, в розмірі 70 000 гривень і стягує вказану суму з цивільного відповідача ОСОБА_9 .

При ухваленні вироку суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченого на користь держави вартість експертного дослідження.

Вирішуючи питання про речові докази, суд керується правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального павопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_10 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на лікування ОСОБА_6 в розмірі 17028 (сімнадцять тисяч двадцять вісім) гривень 51 (п`ятдесят одну) копійку (р/р № 4556 ГУДКСУ в м. Києві, код банку 820019, ).
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 70000 (сімдесяти тисяч) гривень та матеріальну шкоду в розмірі 77397 (сімдесят сім тисяч триста дев`яносто сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.
Стягнути з ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 4425 (чотири тисячі двадцять п`ять) гривень 30 (тридцять) копійок.
Речовий доказ: автомобіль «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 залишити за належністю ОСОБА_9 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1