АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1072/18 Справа № 201/7893/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0001527, -

за участю учасників судового провадження:
адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0001527.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що в провадженні слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001527 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 16 липня 2018 року, потерпілим ОСОБА_7 в рамках розслідування кримінального провадження, заявлено цивільний позов на загальну суму 1 080 688,06 грн.
Також зазначив, що в даному кримінальному провадженні будь якій особі не пред`явлено підозру, а тому викладені обставини свідчать, що не існує ризиків, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту наведеного заявником майна, існують, в той час як адвокат не навів додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_8 належного йому майна, на підставі вище встановлених обставин, у зв`язку з чим вважає, що не вбачається підстав для задоволення клопотання про арешт майна та застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Не погоджуючись з даним рішенням слідчого судді,представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, оскільки копія цієї ухвали була отримана 07.08.2018 року, скасувати оскаржувану ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_8 , а саме: - житловий будинок, спільна частка у розмірі 45/100, загальною площею 149.6 кв.м., житловою площею 101.3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; - квартиру загальною площею 39 кв.м., житловою площею 18.5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - земельну ділянку загальною площею 5.6778 га. (кадастровий номер :02:000:0067), яка розташована за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, Лебязька сільська рада.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, посилається на те, що ОСОБА_7 , як потерпілий, вважає, що існує реальна загроза переходу майна ОСОБА_8 у власність інших осіб, що ускладнить в подальшому виконання судового рішення стосовно відшкодування матеріальної шкоди потерпілому (цивільному позивачу).
Вказує на те, що суд не взяв до уваги, що в провадженні слідчого відділенням Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, вчиненого ОСОБА_8 ..
Заслухавши суддю-доповідача,представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів скарги вбачається, що адвокат ОСОБА_6 чи потерпілий ОСОБА_7 не були присутніми у суді першої інстанції при розгляді вказаного клопотання і лише 07.08.2018 року було отримано копію оскаржуваної ухвали. Апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 подав 10.08.2018 року. У відповідності до ст. 395 КПК України, - апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що строки оскарження судового рішення апелянтом не порушені.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку з яким адвокат ОСОБА_6 порушує питання про арешт майна, колегія суддів вважає, що цей факт не знайшов свого підтвердження наданими до суду апеляційної інстанції матеріалами, крім того жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
За викладених обставин в колегії суддів відсутні підстави для висновку про наявність у даному кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатньо обґрунтованої для вжиття за клопотанням адвоката заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру підлягає обов`язковому здійсненню зокрема у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. На думку колегії суддів, той факт, що станом на 17.08.2018 року у даному кримінальному провадженні будь-якій особі не було повідомлено про підозру, беззаперечно свідчить про відсутність у адвоката обґрунтування такої підозри, достатнього для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.
Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що адвокатом ОСОБА_6 не було наведено додаткових доводів в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Крім того, санкція ст. 190 ч. 1 КК України не передбачає конфіскації майна або спеціальної конфіскації, що також не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання адвоката, цілком обґрунтовано дійшов висновку про відмову в його задоволенні, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. ст. ст. 170-173, 309, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0001527 залишити без змін .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4