Справа № 736/359/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/415/2018
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000412, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рибинськ, Корюківського району, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, з повною загальною середньою освітою, інваліда 3 групи, раніше судимого 14 травня 2015 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, не відбутої частини покарання, призначеного за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року, остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду щодо його підзахисного та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції або пом`якшити призначене ОСОБА_7 місцевим судом покарання. Не погоджуючись з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України зазначає, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, що територія, з якої було вчинено крадіжку, є охоронюваною, а надана потерпілою стороною довідка про здійснення цілодобової охорони є суто формальною і вона не підтверджена іншими доказами про наявність сторожів та охорони в ніч вчинення крадіжки, в зв`язку з чим вважає, що дії його підзахисного слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України. Також вважає, що місцевим судом при призначенні покарання не було враховано, зокрема, що ОСОБА_7 визнав вину та щиро кається, він сприяв розкриттю злочину, в результаті його дій не настали тяжкі наслідки і ним було відшкодована спричинена шкода, а потерпіла сторона не має претензій.

В заперечення на апеляційну скаргу прокурор Корюківського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, яку вважає необґрунтованою та залишити вирок місцевого суду без змін.

Суд першої інстанції встановив, що 05 листопада 2015 року, близько 04-ї години ОСОБА_7 , з метою скоєння крадіжки, з власним гайковим ключем та круглогубцями, прибув до охоронюваної території бригади № 1 ПСП «Колос», розташованої в с. Рибинськ Корюківського району Чернігівської області, де через частково відсутній паркан в огорожі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання негативних наслідків, повторно, умисно, таємно, з корисливим мотивом та метою, проник на вказану територію та скоїв з зерномету 3М 70 крадіжку б/в електродвигуна на 4 АМС 132 S 4 потужністю 8,5 кВт, належного ПСП «Колос», вартість якого згідно висновку експерта № 16 від 21 січня 2016 року становить 1150 гривень 70 копійок та покинув дану територію.

В подальшому викрадений електродвигун ОСОБА_7 поклав на заздалегідь заготовлений вдома візок та вивіз за територію ПСП «Колос», після чого по дорозі був зупинений ОСОБА_10 , працівником ПСП «Колос».

Заслухавши доповідача, думку прокурора щодо необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, суд першої інстанції свої висновки про винуватість ОСОБА_7 обґрунтував показаннями: самого обвинуваченого, який визнав вину в частині викрадення б/в електродвигуна, але заперечував факт проникнення до території ПСП «Колос» оскільки дана територія не огороджена та не охороняється; представника потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що територія ПСП «Колос» з якої була скоєна крадіжка огороджена парканом, але в деякий місця паркан відсутній. При цьому дана територія знаходиться під цілодобовою охороною; свідка ОСОБА_10 згідно показань якого 05 листопада 2015 року близько 04 години ранку він побачив ОСОБА_7 і на його візку електродвигун синього кольору, обвинувачений пояснив, що він дійсно викрав вказаний двигун з вказаної території, попросив пробачення та сказав, що більше такого не буде робити. Також повідомив, що територія з якої скоєна крадіжка є охоронюваною та належить ПСП «Колос»

Встановлені судом обставин, щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань свідків також підтверджується даними, що, зокрема містяться у наступних доказах:

- протоколах огляду місця події від 05 листопада 2015 року та фото таблицями до них;

- протоколі огляду предмету від 20 січня 2016 року та фототаблицею до нього, згідно яких проведено огляд б/в електродвигуна на 4 АМС 132 S 4, потужністю 8,5 кВт, з робочою напругою 380 Вольт, синього кольору.;

- висновку експерта № 16 від 21 січня 2016 року, згідно якого ринкова вартість, станом на 05 листопада 2015 року, б/в електродвигуна на 4 АМС 132 S 4 потужністю 8,5 кВт становить 1150,70 грн.;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 18 січня 2017 року та фототаблицею до нього, згідно яких за участю підозрюваного ОСОБА_7 встановлено обставини подій, що мали місце 05 листопада 2015 року;

- довідці ПСП «Колос» щодо цілодобової охорони території.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 не фактичні обставини справи, проте наполягав на тому, що доступ до території звідки було здійснено крадіжку є вільним, територія не охороняється, а тому в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака крадіжки як проникнення у житло чи інше сховище.

Зазначеним показанням обвинуваченого суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони в частині заперечень щодо проникнення до сховища не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне, недозволене, протиправне потрапляння (входження) до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що крадіжка майна скоєна з території бригади № 1 ПСП «Колос», розташованої в с. Рибинськ Корюківського району Чернігівської області, згідно довідки ПСП «Колос» дана територія знаходиться під цілодобовою охороною, а свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтвердили, що територія з якої було здійснено крадіжку, охороняється і огороджена парканом, хоча в деякий місця паркан відсутній. Таким чином, вказана територія є сховищем, оскільки відведена для зберігання матеріальних цінностей та має засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб. І права перебування у ОСОБА_7 на вказаній території не було.

Під проникненням також слід розуміти, що ОСОБА_7 потрапив на охоронювану територію через паркан, хоча той і через пошкодження в деяких місцях і відсутній, але поза розумнім сумнівом наявність такого вказує на те, що огороджена територія перебуває у власності і паркан був зведений саме з метою охорони території. Відсутність охорони в ніч вчинення крадіжки в місці проникнення на територію, на чому наголошує сторона захисту, жодним чином не спростовує наявну в матеріалах кримінального провадження довідку та пояснення свідків, що територія знаходиться під цілодобовою охороною та незаконний факт проникнення ОСОБА_7 на неї з метою крадіжки.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_7 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 185 КК України, як повторне, умисне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, місцевий суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність цивільного позову по справі, і за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах наближених до мінімальних, встановлених санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційної скарги про суворість призначеного судом покарання, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Суд врахував усі обставини, в тому числі наведені в апеляційній скарзі, та визначив покарання, яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4