Ухвала
Іменем України
14 травня 2018 року

м. Київ
справа № 154/1598/15

провадження № 51-5919 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 січня 2018 року відносно нього,
встановив:
Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 квітня 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхи, Луцького району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 визнано за ч. 1 ст. 125 КК винуватим та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі сорока одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що становить 697 (шістсот дев`яносто сім) гривень.
За обставин, встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він близько 17-ої години 14 жовтня 2014 року, в кабінеті загального відділу Володимир-Волинської районної державної адміністрації, по вулиці Небесної Сотні, 3 в м. Володимирі-Волинську, Волинської області, під час раптово виниклих неприязних стосунків наніс сконцентрований удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_5 , чим спричинив йому легке тілесне ушкодження у вигляді синця на внутрішній поверхні верхньої губи.

Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 25 січня 2018 року вирок місцевого суду змінив. На підставі статей 74, 49 КК звільнив ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності. В іншій частині залишив вирок без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вказані судові рішення та справу закрити, через відсутність в його діях складу злочину. Вважає, що наведене в них не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Судові рішення постановлені без урахування всіх обставин справи, а висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину не ґрунтуються на досліджених під час судового розгляду доказах. Апеляційний суд не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі та не усунув порушень, допущених судом першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Як вбачається зі змістукасаційної скарги, наведені у ній доводи зводяться до незгоди засудженого із правильністю встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення.
Разом із тим, відповідно до статті 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Необхідність повторного дослідження доказів і фактичних обставин апеляційним судом може постати, лише якщо суд першої інстанції не забезпечив обвинуваченому можливість дослідити і спростувати докази під час змагальної процедури в суді першої інстанції. Ч. 3 ст. 404 КПК зобов`язує суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження фактичних обставин справи, якщо суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.
Однак, у цій справі фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції. Засуджений в своїй касаційній скарзі не зазначає, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені. Незгода ОСОБА_4 із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом.
Як убачається з копії ухвали, апеляційний суд у своєму судовому рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 125 КК та дійшов висновку про правильність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті. Окрім цього, суд апеляційної інстанції умотивовано звільнив засудженого на підставі ст. ст. 74, 49 КК від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строку давності.
Касаційна скарга засудженого не містить доводів, які б свідчили про істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити останнім ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, з огляду на положення ст. 412 КПК, та є підставами для їх скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
З огляду на викладене, касаційна скарга засудженого та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 січня 2018 року відносно нього відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3