Справа № 460/4943/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середкевичі Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє: 31.05.2013 Жовківським районним судом Львівської області за ст. 128, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 09.03.2017 з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям терміну покарання
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України -
31.05.2013 року обвинувачений ОСОБА_4 вироком Жовківського районного суду Львівської області визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України із призначенням покарання 5 років позбавлення волі. Після відбуття покарання, ОСОБА_4 повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Обвинувачений ОСОБА_4 , 03.11.2017, близько 18.00 год., знаходячись на території земельної ділянки, яку використовує фізична особа підприємець ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, через незачинену водійську дверку, проник до салону автомобіля марки «ЗИЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_1 , запустив двигун автомобіля, вставивши ключ, який мав з собою в замок запалювання, в результаті чого повторно незаконно заволодів транспортним засобом марки «ЗИЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , та в подальшому розпорядився вказаним автомобілем на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини та пояснив, що 03.11.2017, близько 18.00 год., знаходився на території земельної ділянки, яку
використовує фізична особа підприємець ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки раніше допомагав там виконувати деякі роботи, вирішив привезти для своїх власних потреб дрова, дозволу власника автомобіля «ЗИЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_1 не питав, оскільки його не було в країні, шляхом вільного доступу сів в автомобіль, завів його, оскільки він мав ключ і поїхав, однак згодом він заїхав у рів і не міг далі продовжувати рух. У вчиненому щиро розкаявся, перед потерпілим вибачився, шкоди не заподіяв, просив суд суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні 12.03.2018 просив не застосовувати до обвинуваченого суворого покарання та призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки вибачив йому та претензій не має, в подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, цивільний позов по справі заявлено не було.
Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, тобто скоєння ним злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, відсутність заподіяної шкоди, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, є особою молодого віку, визнав себе винним у вчиненні злочинів, розкаюється у вчиненому, також враховує думку потерпілого, який просить не позбавляти волі обвинуваченого, пом`якшуючу обставину - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі та вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 норму ст. 75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк - 1 (один) рік.
У відповідності до ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речовий доказ - автомобіль марки «ЗИЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1