Справа № 357/8027/18
У Х В А Л А

23 липня 2018 року Слідчий cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпротава Жаганського повіту Любуського воєводства Польща, громадянина Польщі, розлученого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 строком на 44 днів, підозрюваного у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 31.08.2018 року.

В клопотанні зазначено, що 21.10.2015 близько 12 години 10 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки "МЕRCЕDЕS-BENZ SPRINTER" д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Київ Фастів - Біла Церква Тараща - Звенигородка, неподалік с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області, а саме поблизу розташування стели міста Біла Церква Київської області, від с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області у напрямку до м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 1.2 Правил дорожнього руху України, де вказано, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3б Правил дорожнього руху України, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.2 Правил дорожнього руху України, де вказано, що нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини; п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 14.2в Правил дорожнього руху України, де вказано, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; п. 14.6г Правил дорожнього руху України, де вказано, що обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; тобто водій ОСОБА_4 не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, проявив неуважність та безпечність, не рухався ближче до правого краю проїзної частини, невірно оцінив дорожню обстановку, змінивши напрямку руху ліворуч перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 та виїхав на смугу зустрічного для нього руху, по якій виконував маневр обгону в забороненому для цього місці, а саме на ділянці з обмеженою, через наявний крутий спуск по ходу його руху, оглядовістю, при цьому не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, у разі виникнення небезпеки для руху (зустрічного автомобіля «ВАЗ 21150» д.н.з НОМЕР_2 , що рухався на підйом) втратив можливість контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним, після чого на правому краю смуги зустрічного для нього руху, відносно напрямку руху зустрічного транспорту, допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «ВАЗ 21150» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по своїй смузі та мав перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: розрив аорти; в лівій плевральній порожнині 850 см3, в правій 100 см3 крові, численні переломи ребер зліва та 1-го ребра справа; перелом обох кісток лівого передпліччя; ушкодження кісток таза та кісток лівого променезап`ясткового суглоба; масивний крововилив в м`яких тканинах грудної клітини зліва, забій обох легень.

Смерть ОСОБА_8 , 1962 року народження, настала від численних ушкоджень внутрішніх органів та кісток скелета з крововтратою. На це вказують: розрив аорти; в лівій плевральній порожнині 850 см3, в правій 100 см3 крові, численні переломи ребер зліва та 1-го ребра справа; перелом обох кісток лівого передпліччя; ушкодження кісток таза та кісток лівого променезап`ясткового суглоба; масивний крововилив в м`яких тканинах грудної клітини зліва, забій обох легень; крововтрата; малокров`я внутрішніх органів.

Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1,2, 1.3, 1.5, 2.3б, 10.1, 11.2, 12.1, 12.3, 14.2в, п. 14.6г Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_8 .

Своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, , що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , а саме в порушенні п.п. 1,2, 1.3, 1.5, 2.3б, 10.1, 11.2, 12.1, 12.3, 14.2в, п. 14.6г «Правил дорожнього руху України», ОСОБА_4 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчинені вказаної дорожньо-транспортної пригоди повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:

- рапорт помічника начальника оперативного чергового чергової частини Білоцерківського МВ майора міліції ОСОБА_9 від 21.10.2015;

- рапорт помічника начальника оперативного чергового 2-го МВМ Білоцерківського МВ майора міліції ОСОБА_10 від 22.10.2015;

- протоколом огляду ДТП та фототаблицею до нього від 21.10.2015.

- протоколом огляду місця події від 22.10.2015.

- схемою до протоколу огляду місця події від 21.10.2015.

- протоколами огляду транспортних засобів, а саме автомобіля "МЕRCЕDЕS-BENZ SPRINTER" д.н.з. НОМЕР_1 від 21.10.2015 та автомобіля «ВАЗ 21150» д.н.з НОМЕР_2 від 21.10.2015

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 04.04.2016;

- висновком експерта № 19/8-02/1649 від 15.12.2016;

- висновком експерта № 8-02/273 від 07.04.2016;

- висновком експерта № 8-02/274 від 04.04.2016;

- висновком експерта № 505 від 27.11.2015;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 02.01.2016

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Так, 05.07.2017 ОСОБА_4 був повідомлений про підозру, в цей же день йому в присутності захисника та перекладача вручено клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави. В подальшому слідчим по телефону було повідомлено підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику про те, що розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді застави призначено на 06.07.2017 о 16.год.30 хв. та необхідність їх з`явлення до Білоцерківського суду для розгляду, однак вказані особи до суду не прибули, під час розмови ОСОБА_4 повідомив, що він перетинає кордон та повертається до Польщі, що підтверджується відповіддю на запит та карткою перетину державного кордону України. На даний час на виклики до слідчого відділу підозрюваний ОСОБА_4 не з`являвся .

За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не може забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти виникненням ризику від переховування ОСОБА_4 в подальшому від органів досудового розслідування та суду.

Вислухавши прокурора, який підтримав клопотання, та його доводи на переконання слідчого судді у необхідності задоволення клопотання, підозрюваного, захисника, які заперечують проти задоволення клопотання, просять застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, дослідивши приєднані до клопотання документи, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, крім положень ст.ст.177, 178 КПК України, враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ст.ст. 177, 178, 183, 193,194 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, зазначені у п.п.1-11 цієї статті.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Зі змісту ст. 197 КПК України вбачається, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Практика застосування рішень Європейського суду з прав людини вказує, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
При вирішенні питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, враховані докази, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, а також характер вчиненого, минуле й особисті та соціальні обставини життя, та його зв`язки з суспільством.
При розгляді клопотання знайшли своє підтвердження, прокурором доведені обставини передбачені ч.1 ст. 194 КПК України, а саме: 1) наявність обгрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України; 2) наявність ризику, передбаченого ст. 177 ч.1 п. 1 КПК України, на який вказує слідчий, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченого п.1 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обставинами, що дають підстави слідчому судді визнати наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, є докази досліджені судом.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він не згідний із тим, що він винен у ДТП. Водій який загинув, бачив його маневр, і мав затормозити, дати йому можливість завершити маневр. Він не пам`ятає, щоб у липні 2017 р. йому повідомляли про підозру у вчинені злочину. Можливо це і було у теперішній час він не пам`ятає. Він не тікав із України до Польщі. Він не переховувався від слідства. Він до цього декілька разів приїздив і виїздив з України. Про те, що він розшукується в Україні він цього не знав, йому про це ніхто не говорив. Його затримали у Білгород-Дністровському у зв`язку із його особистим зверненням до поліції через викрадення документа. Не з`являвся до слідчого тому, що вважав, що той має його самостійно викликати. Він має придатне до проживання житло у с. Насташки Рокитнянського району. Воно дійсно не має статусу житла, але воно придатне до проживання. Просить не застосовувати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, а застосувати домашній арешт з можливістю пересуватися по території України для здійснення своїх бізнесових справ. Він не має в Україні осіб, які б могли поручитися за нього. Він не має важких захворювань.

Слідчий суддя вважає, що відносно ОСОБА_4 має бути продовжено дію застосованого запобіжного заходу тримання під вартою, тому, що слідчим у клопотанні та доданими документами, прокурором у судовому засіданні, доведені обставини передбачені ст. 194 ч.1 п.п.1-3 КПК України.

При продовженні дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 слідчий суддя також враховує, передбачені ст. 178 ч.1 КПК України, обставини а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі його визнання винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України від 3 до 8 років позбавлення волі; його сімейний стан, відсутність постійного місця проживання у м. Біла Церква, та роботи на теперішній час, відсутність міцних соціальних зв`язків у м. Біла Церква, які є стримуючим фактором його поведінки.

Слідчий суддя вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, є недостатніми для запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Слідчий суддя визнає, що клопотання підозрюваного, захисника про застосування до ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризику, передбаченого ст. 177 ч.1 п.1 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що ні прокурором, ні стороною захисту не надано документи про наявність у ОСОБА_4 тяжких захворювань, які перешкоджають його триманню під вартою.

Слідчий суддя зазначає, що документів про неможливість утримання ОСОБА_4 під вартою не надано.

Відповідно до протоколу затримання особи підозрюваної особи у вчинені злочину ОСОБА_4 затриманий 4 липня 2018 р. о 18 годині 45 хвилин.

06 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 21 день, тобто до 24 липня 2018 року.

Відповідно до ст. 197 ч.1 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. При визначенні строку тримання під вартою ОСОБА_4 слідчий суддя враховує час необхідний для завершення досудового розслідування кримінального провадження, досудове розслідування якого розпочате 21 жовтня 2015 року та закінчується 31 серпня 2018 року

Заслухавши думку прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, доводи підозрюваного та його захисника, які клопотання заперечили та просили обрати більш м`який запобіжний захід, враховуючи положення ст. ст. 177, 178 КПК України, те, що строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 закінчується, вважаю, що запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному не може бути замінено, оскільки ризики, які мали місце при обранні підозрюваному запобіжного заходу не зменшились та продовжуть існувати, а тому приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та підозрюваному ОСОБА_4 слід продовжити термін тримання під вартою строком до 31.08.2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст.ст.197, 199 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотанняслідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задоволити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 44 днів, тобто до 31.08.2018 року включно, утримувати його у Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор».
Строк дії ували слідчого судді, суду про тримання під вартою закінчується 31 серпня 2018 року включно.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП у Київській області ОСОБА_7 та зобов`язати останнього забезпечити вручення підозрюваному належної копії перекладу даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1