Номер провадження: 11-кп/785/852/18
Номер справи місцевого суду: 521/4570/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

представник колонії ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах засудженої ОСОБА_8 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ананьєв Одеської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, заміжньої, маючої двох повнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженої вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2013 року за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді 7 років позбавлення волі за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2013 року.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що засуджена ОСОБА_8 під час відбування покарання мала два заохочення та сім стягнень, чим не довела своє виправлення, а тому її звільнення від відбування покарання умовно-достроково не забезпечить досягнення такої цілі покарання, як кара, а також не відповідатиме загальним засадам призначення покарання.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в інтересах засудженої ОСОБА_8 , в якій просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що всі стягнення застосовані до ОСОБА_8 на теперішній час погашені, порушення режиму утримання вона допускала не свідомо, оскільки на той час хворіла, та через незадовільний стан свого здоров`я не могла сумлінно виконувати обов`язки денної днювальної.

Захисник зазначає, що за період відбування покарання ОСОБА_8 повністю змінила своє ставлення до життя, щиро розкаялась у вчиненому злочині та сумлінним ставлення до праці довела своє виправлення.

Також захисник акцентує увагу на незадовільному стані здоров`я засудженої, яка страждає на ряд важких хронічних захворювань.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та представника колонії ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням засудженої, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджена ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, оскільки остання хоча і відбула більш ніж дві треті покарання призначеного їй вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2013 року, однак за період відбування покарання, а саме з 31 грудня 2014 року по 27 липня 2016 року мала сім стягнень.

Доводи засудженої ОСОБА_8 про те, що вона сумлінно працює та своїм відношення до праці заслуговує на умовно-дострокове звільнення апеляційний суд вважає безпідставними. Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженої, яка відповідно до характеристики адміністрації колонії притягувалась до дисциплінарної відповідальності саме за порушення правил трудової дисципліни, і лише з часу, який безпосередньо передував настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_8 змінила своє ставлення до роботи та стала намагатися виконувати усі доручені завдання якісно та вчасно.

Вказані обставин дають апеляційному суду підстави вважати, що засуджена не довела своє виправлення.

Крім того, апеляційний суд враховує , що засуджена ОСОБА_8 відбуває покарання за навмисний тяжкий злочин проти власності, пов`язаний із застосуванням насильства небезпечного для життя потерпілого, судом першої інстанції їй було призначено мінімальне покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі, частина з якого їй була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року.

Апеляційний суд вважає, що на даний час призначене ОСОБА_8 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженої.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що допущені ОСОБА_8 порушення режиму відбування покарання були пов`язані з її хворобливим станом.

Так, відповідно до довідки про стягнення та заохочення адміністрацією ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» на ОСОБА_8 накладалися дисциплінарні стягнення за такі порушення, як намагання пронести на територію установи сім-картк (07.12.2015), під час обшуку виявлені речі іншої засудженої (28.12.2015), порушення розпорядку дня, була відсутня на поіменній перевірці (23.03.2016). Зазначені порушення пов`язані з навмисним порушенням режиму відбування покарання та не можуть свідчити про виправлення засудженої ОСОБА_8 .

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 подана в інтересах засудженої ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 подану засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3