В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.05.2018 Справа №607/8569/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000053 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазарівка Монастириського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, начальника лазні взводу забезпечення 1 гарматного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 (наданий час - НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ), солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року),
-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 (на даний час НОМЕР_2 ) (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно в умовах особливого періоду без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини вчасно о 08 годині 30 хвилин 22 квітня 2017 року до місця проходження військової служби - розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 не з`явився та в подальшому не з`являючись по 08 годину 30 хвилин 16 травня 2017 року до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно в умовах особливого періоду повторно без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини, вчасно о 08 годині 30 хвилин 11 грудня 2017 року до місця проходження військової служби - розташування військової частини НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_1 , не з`явився та в подальшому та не з`являючись по 08 годину 30 хвилин 09 лютого 2018 року до військової частини НОМЕР_2 , службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно з 22 квітня 2017 року по 16 травня 2017 року та з 11 грудня 2017 року по 09 лютого 2018 року був відсутній у військовій частині, весь той час проводив на власний розсуд за межами військової частини. На даний час про вчинене він, ОСОБА_3 , щиро шкодує, просить суд його суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року), як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця, крім строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який за місцем проходження служби характеризується негативно, але вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Разом з тим, суд, враховуючи вищенаведені пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, відсутність обтяжуючих обставин, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки, оскільки ОСОБА_3 може бути перевихований без реального відбування призначеного судом покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 у період дії іспитового строку нагляд за останнім слід покласти відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України на командира в/ч за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення орган пробації за місцем проживання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період дії іспитового строку покласти на командира в/ч за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення орган пробації за місцем проживання.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1