УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року

м. Київ
справа № 537/4987/14-к

провадження № 51-7071ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2018 року,

встановив:
За вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 680 грн. Цим вироком задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 і стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_4 , на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись з постановленими щодо ОСОБА_4 судовими рішеннями, захисник ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 2 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.

Захисник ОСОБА_5 надіслав до касаційного суду уточнену касаційну скаргу, при цьому, зазначені в ухвалі суду від 2 липня 2018 року недоліки не усунув.
Як убачається із змісту виправленої скарги, захисник повторно заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, неповноту судового розгляду, також не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Крім того, ставлячи питання про необхідність скасування постановлених щодо ОСОБА_4 судових рішень, захисник ОСОБА_5 не конкретизував, яких порушень вимог закону допустився апеляційний суд, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення і були б безумовною підставою, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваного судового рішення касаційним судом, з огляду на положення статей 370, 412-414, 419 цього Кодексу.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що захисник ОСОБА_5 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2018 року, разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3