Справа №295/6503/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2018 року м. Житомир

Богунський райсуд м. Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мічуріно Хабаровського району Алтайського краю, громадянина України, про звільнення від покарання,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про звільнення від відбування покарання. Вважає, що відповідно до вимог «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» застосування до нього довічного позбавлення волі є порушенням його прав.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку, засуджений підтримав своє клопотання. Підтримане воно і захисником.

Прокурор вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки права засудженого не порушені.

Дослідивши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви.

ОСОБА_6 засуджений вироком Запорізького обласного суду від 22.01.1999 року за ст.ст. 93 пп. «б, г, ж», 142 ч. 2, 193 ч. 3, 222 ч. 1, 222 ч. 3, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді смертної кари з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 7.10.1999 вирок залишено без змін. Ухвалою Запорізького обласного суду від 14.06.2000 вирок суду був приведений у відповідність до закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Стаття 93 Кримінального кодексу України, яка діяла на момент постановлення вироку, розгляду справи в апеляційній інстанції, передбачала покарання за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах у вигляді позбавленні волі на строк від 8 до 15 років або смертну кару.

Ст. 6 КК України (в редакції 1960 року), діючої на момент постановлення вироку суду, ухвали апеляційної інстанції, було передбачено, що закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну силу, тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання. Аналогічне зазначено і в ст. 5 КК України (в редакції 2001 року з відповідними змінами), при цьому в частині 4 вказаної статті вказано, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

29.12.1999 року Конституційний Суд України визнав положення ст. 93 КК України, яка передбачає смертну кару як вид покарання таким, що не відповідає Конституції України. У зв`язку з цим 22.02.2000 року було внесено зміни в ст. 93 КК України відповідно до Закону України від «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудових кодексів України» в частині зміни виду покарання «смертної кари» на «довічне позбавлення волі».

А тому ухвалою судової колегії в кримінальних справах Запорізького обласного суду було застосовано покарання за вчинений злочин у вигляді довічного позбавлення волі, тобто було застосовано вимоги вказаної статті 6 КК України щодо пом`якшення покарання.

Відповідно до ст. 2 «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» право кожного на життя охороняється законом. Захист цього права не поширюється на випадки коли це було необхідним заходом для: здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою. Окрім того, відповідно до ст. 5 Конвенції право на свободу та особисту недоторканність означає, що жодна людина не може бути позбавлена свободи, за винятком таких випадків і в порядку, передбаченому законом, зокрема: законне ув`язнення особи після засудження її судом.

Оскільки ОСОБА_6 був визнаний винним у вчинені вмисного вбивства іншої людини, щодо нього і було застосовано певний вид обмеження волі, що в даному випадку не є надмірний, не є шкідливим для особи, оскільки визначена попереднім законодавством України міра покарання у вигляді смертної кари була замінена на більш м`який вид покарання, тобто право ОСОБА_6 на життя, свободу не були порушені, а тому підстав у суду для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком немає.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити засудженому ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання за вироком Запорізького обласного суду від 22.01.1999 за ст.ст. 93 пп. «б, г, ж», 142 ч. 2, 193 ч. 3, 222 ч. 1, 222 ч. 3, 42 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня оголошення, засудженим протягом того ж часу з дня отримання копії ухвали (повного тексту).

Суддя: