У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000212 від 02.03.2013 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

В моє провадження в порядку автоматичного розподілу справ надійшла заява судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 про самовідвід у кримінальному провадженні №0000212 від 02.03.2013 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 чт. 382 КК України.
Самовідвід обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування ним, як слідчим суддею розглядалося клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей та документів, внаслідок чого було винесено ухвалу від 15.02.2013 року, невиконання якої і ставиться у вину обвинуваченому ОСОБА_6 , а тому у відповідності до ч.1 ст.76 КПК України на його думку підлягає відводу.

Заявник та інші учасники у судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви, а тому суд розглядає заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Положеннями ст. 76 КПК України визначено недопустимість повторної участі судді у кримінальному провадженні.
Частиною 1 статті 76 КПК України передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.
За змістом ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України ий суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) судами, як складової права на справедливий судовий розгляд, визначеного ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.
Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 р. Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.
Беручи до уваги наведене, суд, з метою недопущення повторної участі судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000212 від 02.03.2013 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 чт. 382 КК України, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст. 76, 80, 81 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.
Відвести суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження №0000212 від 02.03.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 чт. 382 КК України.
Справу передати для визначення судді в порядку ст. 35 КПК України.

Ухвала остаточна і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1