пр. № 1-кс/759/3274/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2018 року м.Київ

слідчий суддя Святошинського району м.Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який здійснює представництво інтересів ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001477, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2016 р. про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

01.08.2018 р. до слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва звернувся адвокат підозрюваної у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.303 КК України ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001477 із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати арешт на майно автомобіль марки Toyota C-HR д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 синього кольору, власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був застосований ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва 02.05.2018 року (провадж. № 1кс/759/1756/18, унік. № 759/6445/18), Вважає необгрунтованим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна у даному кримінальному провадженні, зокрема відсутності у вищезазнааченій ухвалі слідчого судді підстав для забезпечення кримінального провадження, а також відсутності таких підстав у даному конкретному випадку за нормами, що передбачають таке забезпечення.
У судовому засіданні заявник підтримує вимоги клопотання та просить його задовольнити.
Прокурор , який повідомлений про місце та час розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення особи, яка здійснює представництво інтересів власника арештованого майна, дослідивши матеріали клопотання, матеріали справи за клопотанням про накладення арешту ( провадж. № 1кс/759/1756/18, унік. № 759/6445/18), приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про скасування арешту.
Частиною 1 ст.174 КПК України передбачена можливість скасування арешту майна за клопотанням власника арештованого майна за умови, зокрема, доведеності необгрунтованості накладення арешту.
Вирішуючи клопотання, слідчий суддя виходить із загального правила змагальності сторін у кримінальному провадженні та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, про що закріплено в ст.22 КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що Святошинським УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001477, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва 02.05.2018 р. на на майно автомобіль марки Toyota C-HR д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 синього кольору, власником якого є ОСОБА_4 , було накладено арешт.
Ухвала мотивована можливістю накладення арешту на майно підозрюваної особи з посиланнями на ч.3,4 ст.170 у старій редакції КПК України.
Клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 про накладення арешту, яке було розглянуто слідчим суддею з постановленням відповідної вищезазначеної ухвали, обгрунтовувалась необхідність у застосуванні такого арешту неможливістю виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкодами встановленню істини у провадженні внаслідок незаконного відчуження майна, а також за існування реальної загрози знищенння майна.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Дане положення необхідно розглядати не саме по собі, а у контексті з іншими частинами даної статті. Зокрема, частина 2 ст.170 КПК України надає вичерпний перелік випадків, за яких допускається арешт майна, а саме з метою забезпечення:
1.Збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 Кримінально-процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти , які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримніального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінальногоправопорушення. У теорії доказування речові докази характеризуються як «німі свідки», які «не мають можливості» навмисно спотворювати відображені на них сліди вчинення кримінального правопорушення. Для можливості постановлення такої ухвали слідчого судді, необхідно визнання постановою слідчого певного майна речовими доказами у кримінальнмоу провадженні.

2.Спеціальної конфіскації.

Спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу. Визначення та випадки застосування спеціальної конфіскації передбачені ст. 96-1, ст.96-2 КК України.

3.Конфіскації майна як виду покарання або заходу кримніально-правового характеру щодо юридичної особи.

Чинне законодавство передбачає чотири види кримінально-правової конфіскації: конфіскація майна як додаткове покарання (стаття 52, 56 КК); конфіскація безпосередньо визначеного у санкціях статей Особливої частини КК майна (статті 176, 177, 201, 203-1, 204, 209, 216, 229, 240, 244, 246, 248, 249, 300, 301, 305, 306, 334, 361-362, 363-1 КК); спеціальна конфіскація (статті з 96-1 по 96-2 КК); конфіскація майна як захід кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб (примусове безоплатне вилучення у власність держави майна юридичної особи, яка застосовується судом у разі ліквідації юридичної особи згідно з КК).

4.Відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Можливе застосування за наявності цивільного позову.

Кожен із цих чотирьох випадків може бути застосований за наяявності підстав, передбачених ч.3, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.170 КПК України відповідно.

Виходячи із вищевикладеного вважаю, що у даному випадку прокурор у своєму клопотанні не обгрунтував підстав, за якими він просив застосувати таке забезпечення як арешт майна підозрюваної особи, а слідчий суддя не зазначив таких підстав у відповідності до ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначення аргументації мети забезпечення, як особою яка подає клопотання про арешт майна, так і слідчим суддею, який таке клопотання розглядає, а також дослідження ним мети забезпечення за якою допускається арешт майна, оскільки таке забезпечення стосується третіх осіб, які мають право знати таку мету забезпечення, і оскільки право власності може бути обмежене лише у законний спосіб.

Частиною 1 статті 174 КПК України передбачено, що слідчий суддя може скасувати арешт майна власника або володільця майна у випадку доведення необгрунтованості накладення арешту, який застосовано ухвалою слідчого судді. Тобто, арешт накладається ухвалою слідчого судді і його накладення повинно бути обгрунтованим. Таким чином, висновок про обгрунтованість або необгрунтованість накладання арешту можна зробити не з клопотання прокурора або фактичних обставин справи, а саме із ухвали слідчого судді, що відображається у мотивувальній частині такої ухвали, яка повинна відповідати, зокрема і п.2 ч.1 ст.372 КПК України.

Слід також зазначити, що санкцією інкримінованої статті не передбачена конфіскація майна. Також матеріали клопотання про накладення арешту не містять доказів пред`явлення цивільного позову.

Із матеріалів клопотання про накладення арешту на майно та ухвали про арешт майна неможливо дійти висновку, з яких мотивів можливо застосувати арешт майна і який є виправданим та з якою метою можливо допустити таке забезпечення (збереження речових доказів, спеціальної чи іншої конфіскації або ж відшкодування шкоди)у данмоу кримінальному провадженні. Усе вищезазанчене свідчить про необгрунтованість застосованого арешту майна, а тому такий арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 170, 171, 173, 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який здійснює представництво інтересів ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001477, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2016 р. про скасування арешту майна, задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва 02.05.2018 року ( провадж. № 1кс/759/1756/18, унік. № 759/6445/18), у кримінальному провадженні № 0001477, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2016 р., на автомобіль марки Toyota C-HR д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 синього кольору, власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1