Справа № 202/4208/18
Провадження № 1-кс/0202/3399/2018
УХВАЛА
Іменем України

30 липня 2018 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000380, внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000380.
В обґрунтування даного клопотання заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2018 року накладено арешт на горох вагою 75700 кг та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 . Предметом розгляду кримінального провадження № 0000380 є самовільне зайняття земельної ділянки. Слідчий СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 у своєму клопотанні зазначила, що горох є речовим доказом у кримінальному провадженні та кваліфікувала вчинене правопорушення за ч. 2 ст. 197-1 КК України. При цьому слідчий не надала жодних доказів, котрі свідчили б, що земельна ділянка площею 40 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має статус особливо цінних земель чи зайнята групою осіб. Заявник вважає, що вказане діяння не є кримінально караним, оскільки воно вчинене перший раз, а вказана земельна ділянка не може мати статус особливо цінних земель, оскільки завжди заростала бур*янами, ніколи не була в обробітку, а сам грунт містить багато піску, каміння, обломків дерев, ніколи не представляв сільськогосподарського інтересу, тому вказане правопорушення є адміністративним. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення жодній особі в кримінальному провадженні не оголошено, даних, котрі свідчили б про можливість зникнення, втрати чи пошкодження арештованого майна не представлено, що в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту. Крім того, майно передане на відповідальне зберігання особі, яка не може забезпечити його схоронність, оскільки не має можливості скласти його на тік чи на елеватор. Через дощів, що мають місце останніми днями, горох мокне, якщо не вжити заходів його збереження, він зітліє в найближчий час.
Тому заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2018 року на горох вагою 75700 кг.
Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву, в котрій просив клопотання розглянути за його відсутності.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.
Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження № 0000380 від 02.07.2018 року, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000380 від 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2018 року накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні шляхом заборони будь-кому розпоряджатись будь-яким чином майном та використовувати його, а саме майно, що вилучене в ході проведення огляду 07.07.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 - горох вагою 75700 кг.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
За статтею 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження «щодо особливих вказівок в ухвалі слідчого судді про арешт майна» слід звернути увагу на положення ст. 174 КПК, яка встановлює порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи, що обов`язок доказування перед слідчим суддею наявності підстав для скасування арешту майна покладено на осіб, які звертаються з цим клопотанням, у зв`язку з чим вони повинні обґрунтувати необхідність скасування арешту майна.
Проте ОСОБА_4 не доведена необґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту на указане майно; крім того, не представлено слідчому судді жодних доказів того, що він є власником чи володільцем арештованого майна, який відповідно до вимог частини 1 статті 174 КПК України може звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту цього майна.
За встановлених обставин, клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000380, внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 171, 174, 369-372, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000380, внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1