Дата документу Справа № 337/1130/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/160/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/1130/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000538, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в с. Іванівка Херсонської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, працюючого в ПП ОСОБА_9 , що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 17.02.2004 року Івановським райсудом Херсонської області за ст.15,185 ч.2,186 ч.2 КК України до 4 років 6 міс. позбавлення волі, звільнився 20.06.2008 року за відбуттям покарання;
2) 31.05.2010 року Івановським райсудом Херсонської області за ст.263 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, ст.75 КК України з випробуванням в 2 роки, постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 08.05.2012 року випробування скасовано, направлено в місця позбавлення волі на 3 роки;
3) 10.09.2012 року Івановським райсудом Херсонської області за ст.263 ч.1,185 ч.1,2, 309 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 24.09.2014 року на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році»;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання, якщо він протягом випробувального строку в 3 роки не вчинить нового злочину, та виконає обов`язки: буде періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, буде повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не буде виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді особистого зобов`язання.
Згідно зі змістом вироку, 28 лютого 2017 року близько 00-00 ОСОБА_7 , який знаходився біля під`їзду №2 б.23 по вул. Запорозького козацтва в м. Запоріжжі, діючи умисно, повторно, відкрито заволодів майном ОСОБА_10 : мобільним телефоном «Леново S580» вартістю 1500 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичні обставини злочину, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, вважає вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. При призначенні покарання судом не в повній мірі враховано: ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, який неодноразово був судимий та відбував покарання реально, звільнений з місць позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році», на шлях виправлення не став та знову чинив тяжкий злочин, що на думку прокурора свідчить про антисоціальну направленість його особистості. Крім того, призначаючи покарання, судом першої інстанції, безпідставно оцінено визнання вини обвинуваченим, як його щире каяття. Прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим, адже обставини справи та характеристика особи обвинуваченого, свідчать про неможливість виправлення останнього без відбування покарання та застосування до нього положень ст. 75 КК України. На підставі викладеного, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженніОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом було враховано відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, позицію потерпілого, обставини, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які його обтяжують, тобто усі ті обставини, на які звертав увагу апелянт. При цьому покарання обвинуваченому було призначено в межах передбачених санкцією ч.2 ст.186 КПК України.

Доводи прокурора на предмет того, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 помилково була врахована обставина, яка пом`якшує покарання, а саме сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що останній добровільно пояснив усі обставини вчиненого, а доводи апелянта на предмет того, що ОСОБА_7 не міг не давати показання з визнання своєї вини є припущенням прокурора.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Встановлені обставини, разом з відомостями про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів давали підстави суду першої інстанції звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Отже, остаточний висновок суду щодо виду та розміру покарання призначеного ОСОБА_7 ,а також можливість звільнення від його відбування з встановленим терміном випробування та покладенням на обвинуваченого обов`язків визначених законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків суду першої інстанції в частині призначення покарання і звільнення від його відбування з іспитовим строком, не спростовують.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4