єун. №389/804/18
провадження № 1-кп/389/83/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю:
прокурора - ОСОБА_3
потерпілої - ОСОБА_4
представника потерпілої - ОСОБА_5
обвинуваченої - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам"янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000514 від 12.03.2018 року, стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ст.Сахарна Знам`янського району Кіровоградської області, громадянки України, з середньо-технічною освітою, яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , пенсіонерки, раніше не судимої,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_6 скоїла умисне легке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
11.03.2018 приблизно о 13.00 год. ОСОБА_6 знаходилась навпроти домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 , яка під час вказаної сварки тримала в правій руці каструлю, нанесла цією каструлею два удари ОСОБА_4 в область правої сторони обличчя та носу. Після того, як ОСОБА_4 закрила обличчя правою рукою, ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_4 ще одного удару каструлею по правій руці, спричинивши таким чином останній тілесні ушкодження у вигляді саден на спинці носу, синців в правій вилицевій ділянці, на правому передпліччі, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 219 від 12.03.2018, по тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину свою в скоєному кримінальному правопорушенні не визнала та пояснила, що деякий час у неї з потерпілою тривали неприязні стосунки, оскільки потерпіла хотіла придбати будинок, який придбала обвинувачена дочці. 11.03.2018 року вона вийшла в двір цього будинку кормити собаку і побачивши потерпілу, підійшла до неї та запитала в неї з якої причини вона ходила по її подвір`ю. На це потерпіла відповіла їй, що утопить її в калюжі та почала замахуватись на неї, стягнула з неї хустку, тягала за волосся. В свою чергу, захищаючись вона почала махати руками, в якій тримала кастрюлі, та лише раз зачепила потерпілу каструлею. Вину не визнає, оскільки вимушена була махати руками, щоб не впасти в калюжу. Допускає, що завдала лише один удар потерпілій, інші удари не завдавала. Також вважає, що справа сфальцифікована.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, її вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що того дня вона вийшла за двір провести дочку та онуку. Дочка з онукою сіли в машину і тільки від`їхали метрів на 5-6, як обвинувачена накинулася на неї, почала пред`являти претензії, що вона нібито ходила у ОСОБА_6 в дворі, після чого вдарила її каструлькою по переніссю, потім під око, і, коли вона намагалася захиститися, прикривши обличчя рікою - по руці з тильного боку. Коли дочка зупинила машину та вийшла з неї, обвинувачена забігла до себе в двір, а вона пішла з дочкою до себе в хату та викликали поліцію. Працівники поліції приїхали та записали все, що вона їм розповідала. Наступного дня вона поїхала до лікарні для фіксації тілесних ушкоджень.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що 11.03.2018 року вона із своєю донькою та своєю матір`ю знаходились на подвір`ї домоволодіння матері. В цей час обвинувачена стояла напроти хвіртки і дивилась до них в двір. При цьому у ОСОБА_6 в руках була каструля. Зібравшись із донькою їхати до себе додому, вони вийшли на вулицю, сіли до машини і тільки від`їхали від двору, як вона побачила в дзеркало, що обвинувачена напала на її матір. Вона зупинила машину і почала бігти до них. ОСОБА_6 повернулася до себе в двір. У матері на обличчі була кров. При повторному допиті свідок пояснила, що автомобіль на той час був темного кольору, а світлий автомобіль вона придбала в квітні 2018 року.
Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона як слідчий проводила слідчи дії з ОСОБА_6 , в тому числі допит та слідчий експеримент. Під час цих дій обвинувачена добровільно давала покази, розказувала та показувала, як наносила тілесні ушкодження потерпілій, про наявність будь-яких свідків не заявляла.
Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили, що були запрошені в якості понятих під час проведення слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_6 добровільно показувала, як вона наносила удари каструлею своїй сусідці. При цьому будь-яких заперечень, зауважень не неправильне занесення інформації в протокол від ОСОБА_6 не надходило.
Викликаний за клопотанням обвинуваченої свідок ОСОБА_11 суду показав, що він бачив, як зупинилася світла машина, з якої вийшла жінка з дитиною та побігли в строну, де стояли ОСОБА_6 з іншою жінкою. Відстань від цієї машини, до того місця, де стояла ОСОБА_6 була близько 20 метрів, згодом сказав, що може і 50 метрів, однак пояснив, що він бачив обвинувачену з потерпілою з тієї відстані, тому вважає, що ї жінка, яка вибігла з машини, могла їх добре бачити.
Крім того, вина ОСОБА_6 доведена дослідженими письмовими доказами.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.с.4), відповідно до якого ОСОБА_4 повідомила про вчинене щодо неї кримінального правопорушення;
Згідно висновку експерта №219 від 12.03.2018 року (т.1 а.с.10-11), - у ОСОБА_4 маються тілесні ушкодження у вигляді саден на спинці носу, синців в правій вилицевій ділянці, на правому передпліччі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; орієнтована давність виникнення тілесних ушкоджень біля однієї доби до моменту огляду. З описовою частини експертизи видно, що крововилив на руці локалізується на зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя.
Протоколом проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.17-18), в ході якого потерпіла ОСОБА_4 показала та розповіла як та при яких обставинах ОСОБА_6 спричинила їй тілесні ушкодження;
Протоколом проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.24-25), в ході якого свідок ОСОБА_7 показала та розповіла як та при яких обставинах ОСОБА_6 спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 ;
Протоколом проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.36-37), в ході якого підозрювана ОСОБА_6 показала та розповіла як та при яких обставинах вона спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_4 . В судовому засіданні оглянутий відеозапис слідчого експерименту, де видно, що ОСОБА_6 добровільно показує, як вона вдарила потерпілу по обличчу, при цьому про необхідність оборонятися чи махати руками через небезпеку впасти, не зазначала.
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.
Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази та аналізуючи їх зміст, суд приходить до наступних висновків. Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , суд вважає їх щирими, узгодженими між собою, логічними та послідовними. За результатами аналізу письмових доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні, суд вважає їх належними і допустимими й такими, що в сукупності з показаннями і самої обвинуваченої, потерпілої, свідків підтверджують вину ОСОБА_6 , в тому числі і висновок судово-медичної експертизи, який повністю узгоджуєтся з показами потерпілої.
Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_6 про те, що вона вимушена була захищатися від протиправних дій ОСОБА_4 , оскільки будь-яких даних про завдання тілесних ушкоджень їй потерпілою в судовому засіданні не здобуто. Більше того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 219 від 12.03.2018 року на тілі потерпілої, крім інших, є синець, який локалізується по зовнішній поверхні нижньої третини передпліччя, шо повністю узгоджується з показами потерпілої про те, що вона прикривала рукою обличчя, захищаючись від ударів ОСОБА_6 , при цьому остання продовжувала наносити удари. Це також спростовує покази ОСОБА_6 про випадкове завдання потерпілій лише одного удару, в той час, коли потерпіла тягала її руками за платок та волосся.
Свідок ОСОБА_14 , який викликався на клопотання обвинуваченої, та на її думку повинен був ствердити, що свідок ОСОБА_7 не могла бачити момент нанесення удару, оскільки перебувала на значній відстані, напроти, в суді показав, що він і сам добре бачив ОСОБА_6 та потерпілу, та вважає, що жінка з автомобіля також могла їх добре бачити. Однак даний свідок путався в показах щодо кольору автомобіля ОСОБА_7 , сама ОСОБА_6 про такого свідка не заявлала ні на слідстві, ні протягом усього розгляду справи в суді аж до останнього судового засідання. Тому суд вважає, що покази свідка ОСОБА_14 не можуть ані спростувати, ані підтвердити доводи ОСОБА_6 .
Сама ОСОБА_6 не заперечує, що саме вона була ініціатором розмови з потерпілою, тому її доводи про те, що ОСОБА_4 напала на неї суд також вважає способом захисту.
Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази по справі, суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження - доведеною, а його дії кваліфіковані правильно.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, що вона раніше не судима, пенсіонерка, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_6 , особу обвинуваченої, відсутність обставин, які як пом`якшують так і обтяжують її покарання, суд вважає, що покаранням необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 буде мінімальне покарання у виді штрафу.
Цивільний позов потерпілої про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, заподіяної злочином, підлягає частковому задоволенню з урахуванням ступеню моральних страждань, які зазнала потерпіла внаслідок вчиненого злочину, а саме те, що вона зазнала фізичного болю, її побиття спричинило резонанс в селі, викликало у неї почуття сорому та незручності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої 3000 грн.
Керуючись ст. 367, 368,373 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 3000 (три тисячі) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1