Справа № 631/625/18
Провадження № 1-кп/615/113/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

особи, щодо якої передбачається застосування медичних заходів - ОСОБА_6 ,

її законного представника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області клопотання старшого слідчого слідчого відділення Нововодолазького відділення Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000040,

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Веселе Веселівського району Запорізької області, українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, що має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, перебувала у стані неосудності,

в с т а н о в и в:

Відповідно до медичного свідоцтва про народження за № 2185 від 21.11.2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_6 народилась дівчинка в КЗОЗ «ХОКПЦ», якій в подальшому мати надала ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 08.02.2018 року).

23.01.2018 року близько 07:00 години ОСОБА_6 одягнувши свою малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вийшла з нею зі свого домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на вулицю, де температура повітря складала -10 С.

Всупереч вимогам ч.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, згідно яких на матір покладено обов`язки піклуватися про здоров`я своєї дитини, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу особі, що перебуває у небезпечному для життя стані, ОСОБА_6 , розуміючи, що її немовля у віці 2-х місяців перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлене можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не надала необхідної допомоги своїй дитині за наявності можливості надати таку допомогу та залишила ОСОБА_9 на землі поблизу будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_6 залишила дитину в небезпечному для життя стані, покинувши її на вулиці з температурою повітря 10 C , при цьому не вжила належних та достатніх заходів для збереження її життя, що виразилось у залишенні немовля у небезпечному для її життя стані.

Того ж дня близько 07-20 год. малолітня дитина з ознаками переохолодження випадково виявлена ОСОБА_11 , який з метою збереження життя немовляти, відразу заніс дитину до теплої оселі, викликав швидку медичну допомогу та в подальшому немовля доставлено до Харківської обласної дитячої клінічної лікарні №1, де йому надано медичну допомогу та врятовано життя.

Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, підтверджуються зібраними у встановленому законом порядку та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно протоколу огляду місця події 23.01.2018 року в присутності понятих оглянуто домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де в спальній кімнаті виявлено дерев`яне дитяче ліжко з дитячими речами. Від домоволодіння АДРЕСА_2 необхідно подолати відстань через поле - 200 м, по дорозі 500-600 м, оскільки поле має форму підкови та заокруглення.

Із протоколу огляду місця події 23.01.2018 року слідує, що в присутності понятих оглянуто ділянку місцевості, яка розміщена по лівій обочині дороги вул. Набережної зі сторони домоволодіння АДРЕСА_3 . В п`яти метрах від лівої обочини дороги розміщена скирта із тюками соломи, перед якою стоїть металевий причеп в 1-1,5 м від обочини лівої дороги навпроти паркану домоволодіння АДРЕСА_3 . В даному місці, де задня частина причепу піднята над поверхнею землі на 0,5 м, не засніжена снігом, виявлено малолітню дитину на поверхні землі під заднім дном піднятого причепу. Дитина лежала одна в комбінезоні. Крім цього, виявлено засніжені сліди від взуття на поверхні снігу на землі, які вели від дороги до металевого причепу, а саме до місця виявлення малолітньої дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердила, що дійсно положила дитину в зазначеному місці, так як збиралася покінчити життя самогубством через виниклі проблеми з отриманням свідоцтва про народження дитини. Думала, що таким чином її знайдуть люди та вона буде в безпеці. А сама пішла в сад, де сіла під дерево, щоб замерзнути. Більше нічого не пам`ятає. Вказала, що розкаюється, оскільки не усвідомлювала свої дії. На даний час пройшла курс лікування, але підтримала висновок лікарів, що вона потребує госпіталізації.

Законний представник особи, щодо якої передбачається застосування медичних заходів ОСОБА_7 рідна сестра ОСОБА_6 вказала на необхідність лікування через наявність хронічного психічного захворювання, яке проявилося ще в дитинстві після декількох черепно-мозкових травм. Весь час періодично сестра проходила та дотримувалася курсу лікування. Коли завагітніла та після пологів не стала приймати пігулки, щоб не зашкодити дитині. Оскільки дитина плакала, а також тривалий час не могла оформити свідоцтво про народження, так як на той час вона була заміжня, хоча вже проживала з іншим чоловіком в цивільному шлюбі, в неї виник стрес, на фоні якого почався приступ.

На даний час сестра розлучилася з колишнім чоловіком та одружилася з батьком дитини, який дуже за неї переживає. В той день він зранку замітив странність в її поведінці, в зв`язку з чим зателефонував своїй матері, яка проживає в смт. Мерефа, але поки вона доїхала все вже трапилося. ОСОБА_6 пояснила, що вирішила віддати дитину, щоб звести рахунки з життям.

Її чоловік також інвалід дитинства з діагнозом розумова відсталість. Проживали окремо від родичів в недавно купленому будинку, який допомагали купити всі родичі. До цього ОСОБА_6 жила в повній сім`ї шестеро дітей, з яких вона наймолодша. Батько працював водієм, мама на цегельному, а потім в охороні. Проживали в приватному будинку. Крім ОСОБА_12 ще середня сестра інвалід дитинства, перебуває на обліку у лікаря психіатра.

В 2000 році, коли ОСОБА_6 було 13 років, помер батько, потім коли їй було 19 років, померла мати, що стало сильним стресом. Крім того, в 2008 році чоловік крутив її на руках, в результаті чого вона вдарилася об шафу виском. Вважає, що була черепно-мозкова травма, але в лікарню не поїхала, боялася. Приступи почалися після смерті матері та продовжувалися раз у пів року. Приблизно рік назад вона зі співмешканцем переїхали в смт. Нова Водолага. За весь час проходила лікування 5-7 раз. Зараз дуже шкодує. 24.05.2018 року зареєструвала шлюб, оскільки не могла прописати дитину без чоловіка.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що сім`я ОСОБА_6 до с. Нова Мерефа переїхала недавно, тому до цього випадку про них нічого не було відомо. Дитина була не зареєстрована, так як ОСОБА_6 перебула на той час в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, місце проживання якого невідоме. Коли дитина перебувала у лікарні, мати жодного разу її не відвідувала через перебування на лікуванні. У дитини встановлено переохолодження, інших відхилень не виявлено. Дитина здорова, на даний час тимчасово перебуває в сімї. Записаний у свідоцтві про народження батько не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, так як він не біологічний батько.

З довідки КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» № 01/86 від 25.01.2018 року слідує, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшла до педіатричного відділення для дітей молодшого віку (грудне) 23.01.2018 року з діагнозом: переохолодження середнього ступеню тяжкості. На теперішній час стан дитини задовільний і вона може знаходитись під наглядом педіатра за місцем проживання.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 429 від 24.05.2018 року ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебувала у стані вказаного хронічного психічного захворювання. Не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Аналізуючи наведені докази, суд визнає доведеним, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.135 КК України, мало місце та вчинено ОСОБА_6 у стані неосудності.

З довідки-характеристики, виданої Нововодолазькою селищною радою Харківської області вбачається, що ОСОБА_6 проживає разом зі співмешканцем ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 з весни 2017 року. ОСОБА_6 ніде не працювала, сім`я проживала за рахунок пенсії чоловіка. Зі слів мешканців села ОСОБА_6 вживала спиртні напої. В листопаді 2017 року народила дитину. В січні 2018 року залишила дитину під скиртою соломи по АДРЕСА_1 . Після даного випадку вона знаходилась на лікуванні в смт. Стрілече в психіатричній лікарні.

Ч.2 ст. 19 КК України встановлює, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру у відповідності до ст.93 КК України можуть бути застосовані судом до осіб, зокрема, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Враховуючи положення ст.94 КК України, суд приймає до уваги характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб та вважає необхідним застосувати відносно ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати та речові докази відсутні.

За змістом ст.374 КПК України суд зобов`язаний під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, прийняти рішення про запобіжний захід до набрання ним законної сили.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді від 13.04.2018 року відносно ОСОБА_6 застосовувався запобіжний захід у вигляді поміщення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, строком 1 місяць.

Зі змісту висновку судово-психіатричного експерта № 429 від 24.05.2018 року слідує, що ОСОБА_6 перебувала у 18-му відділенні КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» з 24.04.2018 року по 24.05.2018 року.

Законний представник ОСОБА_7 підтвердила, що дійсно ОСОБА_6 була поміщена до психіатричного закладу лише 24.04.2018 року, оскільки загострилось психічне захворювання. З цього часу питання про застосування запобіжного заходу у відповідності до КПК України не вирішувалося.

Просила застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід до вступу ухвали суду в законну силу у виді поміщення особи до психіатричного закладу із звичайним наглядом, так як сестра потребує невідкладного лікування, в зв`язку з чим, в любому випадку може загостритись захворювання, що буде небезпечним як для суспільства, так і для неї самої.

Звернула увагу, що у сестри немає опікунів, близьких родичів та членів сімї, яким можна було б передати її на піклування з обов`язковим лікарським наглядом, оскільки близькі родичі проживають в інших значно віддалених населених пунктах, а чоловік також постійно потребує психіатричної допомоги.

Прокурор не підтримав клопотання щодо застосування запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу до набрання ухвалою суду законної сили, посилаючись на те, що в ході досудового розслідування і судового провадження з такими клопотаннями не звертався через відсутність ризиків.

Захисник вказав, що дійсно передбачених ст.177 КПК України ризиків матеріали кримінального провадження не містять, але враховуючи вимоги ч.2 ст.508 КПК України, з метою забезпечення дотримання кримінально-процесуальних норм та убезпечення суспільства і самої ОСОБА_6 від вчинення суспільно-небезпечних діянь, вважає необхідним задовольнити клопотання, що в першу чергу буде сприяти скорішому проходженню лікування та покращенню стану здоров`я підзахисної, тим самим буде надана психіатрична допомога.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 підтримала клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_6 на даний час несе небезпеку для суспільства та для себе, в тому числі потребує термінового лікування, що сама вона не заперечувала в судовому засіданні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, може бути застосовано судом запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно ч.2 ст.508 КПК України в даному випадку запобіжні заходи застосовуються до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Враховуючи застосований до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру, відомості відносно особи ОСОБА_6 , які містяться у висновку судово-психіатричного експерта № 429 від 24.05.2018 року та встановлені в ході судового провадження, суд вважає необхідним до набрання ухвалою законної сили застосувати відносно неї запобіжний захід у виді поміщення особи до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Керуючись ст.ст. 369-372, 513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а саме до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», розташованого за адресою: вул. Бєлгородська, 1, с. Стрілеча Харківського району Харківської області.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання ухвалою законної сили застосувати у виді поміщення особи до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а саме до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», розташованого за адресою: вул. Бєлгородська, 1, с. Стрілеча Харківського району Харківської області.

Строк запобіжного заходу рахувати з дня поміщення до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», розташованого за адресою: вул. Бєлгородська, 1, с. Стрілеча Харківського району Харківської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1