Справа № 147/1217/16-к
Провадження № 1-кп/135/12/18
ВИРОК
іменем України

29.05.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі:судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесенного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000294 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Тростянець Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою освітою, працюючого робітником Гордіївської філії «ПрАТ Зернопродукт МХП», одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України,
ВСТАНОВИВ:
03.09.2016 року близько 00 год. 10 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір незаконно проникнути у житло з метою вчинення зґвалтування своєї сусідки ОСОБА_6 , порушуючи недоторканість житла громадян і бажаючи вчинити такі дії, непомітно для господаря будинку та сторонніх осіб, таємно, умисно, приклавши силу обох рук, за допомогою ривка відчинив вхідні двері житлового будинку, які зсередини були замкнуті на клямку, незаконно проник в житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично перебуває у законному володінні ОСОБА_6 . Таким чином ОСОБА_4 порушив особисті права законного володільця вказаного будинку, передбачені ст. 30 Конституції України, а саме право на недоторканість житла ОСОБА_6 ..

Окрім цього, перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_4 , 03.09.2016 року близько 00 год.15 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій умисел на зґвалтування ОСОБА_6 , 1991 року народження, тобто вступу з нею в статеві зносини із застосуванням насильства, у веранді житлового будинку в шафі відшукав хустину, якою обв`язав собі обличчя, щоб залишитись невпізнаним, направився до спальної кімнати, де в цей час спала ОСОБА_6 .. Підійшовши до ліжка, на якому спала ОСОБА_6 , яка в цей час прокинулась, з метою подолання можливого фізичного опору, ОСОБА_4 схопив потерпілу ОСОБА_6 рукою за шию та намагався вступити з нею у статеві зносини, поставивши коліньми на підлогу обличчям до дивану. Коли ОСОБА_6 почала кричати і зірвала з його обличчя хустку, то ОСОБА_4 закрив їй однією рукою рота, щоб вона не кричала, а потім почав душити за шию, спочатку рукою, а потім і хусткою, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді синців - клінічно забоїв м`яких тканин шиї, грудей, стегон, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно висновку експерта №205 від 16.09.2016 року. Таким чином, ОСОБА_4 намагався вступити з ОСОБА_6 в статеві зносини, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тому що потерпіла ОСОБА_6 вирвалась з його рук, а ОСОБА_4 , злякавшись, вибіг з будинку.

В судовому засіданні обвинувачений винність у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України визнав. Винність у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України не визнав. ОСОБА_4 повідомив, що біля 23-24 години він прокинувся, пішов у туалет, що знаходиться надворі. Почув, що в потерпілої ОСОБА_6 , яка жила через одну хату, гавкали собаки. Вона жила по сусідству, її будинок був десь за 25 м від нього. Коли підійшов ближче, то почув жіночий крик. В нього фонарик був на голові, брав його з собою, бо йшов в туалет, та вимкнув, коли вийшов з туалету і перелазив на подвір`я ОСОБА_8 , бо на стовпі було освітлення. Вийшовши із свого подвір`я на вулицю, підійшов до паркану подвір`я ОСОБА_8 і переліз з боку вулиці через паркан. Перелазив через паркан, бо не знав, чи була відчинена хвіртка. Двері в будинок, де проживала ОСОБА_6 , були прикриті, легко відкрились. Коли заходив, не стукав. Знову почув як наче крик з веранди. Зайшов в веранду будинку і теж почув голос. Заходив мовчки, нічого не казав. Шарф чи хустка з будинку ОСОБА_8 стояв на стільці в веранді, взяв його, можливо щоб витерти руки, які можливо замастив, як перелазив через паркан. Цю хустку поніс з собою в руці. Потім зайшов до хати. Ліжко було десь за 1,5-2 м від дверей. ОСОБА_6 скочила з ліжка на нього і почала кричати. Він хотів її спитати що сталось, закрив їй рукою рота, щоб вона втихомирилась. Вона почала царапатись і він хапав її за рота, щоб спитати та втихомирити. Потім він її покинув і побіг додому.
Вказав, що із ОСОБА_6 в нього були сусідські відносини. Він знав, що вона жила сама. До цього в неї в будинку був один раз, коли її мати просила подивитись. Раніше ні до кого з сусідів, коли гавкали собаки, не заходив вночі. Цього дня мати ОСОБА_8 не просила їх йти подивитись до дочки. Вказав, що не мав на меті ґвалтувати ОСОБА_6 , зайшов до її будинку, щоб допомогти, бо почув якісь крики. При цьому знає, що потерпіла хворіє, раніше непритомніла, десь за шість місяців до цієї події. Мати ОСОБА_8 просила його дружину, щоб та подивлялась за її дочкою. Ніяких дій для згвалтуванян не вчиняв, штани не знімав. На досудовому слідстві все визнавав, бо казали, що так швидше закриють справу. Ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не завдавав. В будинку з ОСОБА_8 ще була її дитина, яка щось кричала і він налякався. Вважає, що ОСОБА_8 злякалась його бо спросоння скочила, чому кричала не знає. Щоб не кричала і втихомирилась, закрив рукою їй рота. Вказав, що ОСОБА_8 телефон дійсно брала, чи телефонувала комусь не пам`ятає, зазначив, що не ставив її на коліна, на ліжко не кидав. Він був одягнутий у штани та футболку. Вказав, що відколи ОСОБА_8 прокинулась, і він намагався її заспокоїти, і до того часу коли залишив її будинок пройшло близько 5-10 хв.
Цивільний позов визнає частково, погоджується компенсувати понесені потерпілою матеріальні витрати на лікування. Вказав, що до того, як ходив до будинку потерпілої, він спиртного не вживав, випив 2 л пива після того, як прибіг від неї. Зазначив, що напередодні події в той же день він святкував день народження, але не вживав алкоголь, бо їхав автомобілем.
Незважаючи на те, що обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України, його винуватість у вчиненні як злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, так і злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України, повністю доведена в судовому засіданні сукупністю досліджених та перевірених доказів, які частково узгоджуються із показами обвинуваченого.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що знала ОСОБА_4 як сусіда. 02.09.2016 року гавкали її собаки, почула як гуркають ворота. Вийшла з ліхтарем, зателефонувала матері та сказала, що може хлопці з гулянь вертаються. Зачинила на защібку вхідні двері в будинок. Дивилась телевізор десь до 22 години, після чого заснула. В кімнаті було трохи видно, бо з вулиці світив ліхтар, а очі звикли до темряви. Потім прокинулась, бо відчула, що хтось є в кімнаті. В кімнаті помітила чоловічий силует, який стояв над нею. Почала кричати, сидячи на дивані. Впізнала сусіда ОСОБА_9 він підбіг і закрив їй рукою рота, повалив на диван. Сказав, щоб не кричала і тихо поводилась, хотів нею заволодіти. Вона викрутилась і впала на підлогу. На землі на зарядці стояв телефон. Схопила телефон і хотіла зателефонувати матері, нажала виклик, телефон засвітився і вона ще раз переконалась, що це ОСОБА_10 , він був у штанах та сорочці. ОСОБА_10 поставив її на коліна, прижав тіло до дивану, таким чином, що її голова була на дивані. Однією рукою тримав її за шию, душив, прижимав до дивана, а другою рукою трогав її тіло, хапав за бедра, інтимні місця. Рукою душив її і закривав рота, щоб не кричала. Вона вирвалась, стала на ноги та почала захищатись, поцарапала його, зірвала хустку з обличчя, його ліхтар впав на підлогу. ОСОБА_10 підібрав хустку і почав нею обмотувати їй шию і хусткою душити її. В цей час вона просунула руку під хустку, щоб викрутитись. Вона просила припинити злочинні дії та відпустити її. Її дочка прокинулась і почала плакати й кричати, просила не бити її. В цей момент вона по телефону з`єдналась із своєю матір`ю. Коли на телефоні побачила, що пішло з`єднання, гудки, вона відкинула трохи телефон, щоб ОСОБА_10 його не видер і не вимкнув. Кричала, здогадувалась, що її мати могла взяти слухавку. Знов говорила з ОСОБА_11 , щоб відпустив. Назвала його на ім`я, сказала, що засудить, він розумів, що вона його впізнала, злякався і втік. Після чого вона одразу підняла телефон, мати вже була на зв`язку. По телефону мати казала, що вже біжить до неї. Живе її мати в селі десь за 1 км. Через певний час мати прибігла до неї, була боса. Розповіла їй все, після чого мати подзвонила в поліцію.

Вказала, що двічі намагалась зателефонувати матері, і на другий раз, коли ОСОБА_10 кинув її на підлогу, вона встигла нажати кнопку виклику. Зазначила, що коли скинула з ОСОБА_9 хустку, в нього ще був ліхтар на голові. Хустка була її, де він її взяв не знає. Їй здалось, що з часу, коли вона прокинулась і до того, як втік ОСОБА_10 пройшло близько пів години.

Вказала, що раніше її мати дійсно телефонувала до жінки ОСОБА_9 , як до сусідки, приблизно два рази, десь за 2-3 місяці до події. Але телефонувала, бо не могла з нею зв`язатись по телефону, коли та приходила, то навіть не заходила до хати, за нею не доглядала ніколи. Вказала, що свідомість вона не втрачала. Раніше ОСОБА_10 підходив до неї, як вони здавали молоко, питав чи можна до неї прийти вночі, чи сама вона спить. Нікому про це не казала, бо сприйняла ці слова як його невдалі жарти. Вказала, що закрила будинок на защібку, але її можна підважити. Хвіртку того вечора закрила на навісну колодку. В ході її боротьби з ОСОБА_11 , коли вона захищалась, він завдав їй тілесні ушкодження: шия спухла, довелось носити бандаж, також спричинив їй синці. Вона була одягнена лише в футболку. ОСОБА_10 пробачення в неї не просив, навіть не підходив для цього до неї. Ліхтарик та хустка залишились в неї, як ОСОБА_10 втік. Від нього чула запах алкоголю.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що її дочка ОСОБА_8 телефонувала їй звечора, вони розмовляли, і та казала їй, що чомусь гавкають собаки, хтось гупнув у браму, вона сказала їй, щоб закрилась в будинку. Потім вона заснула, почула телефонний дзвінок. Взяла телефон і почула якісь крики, шум, спочатку голосів не чула. Потім почула як дочка ОСОБА_8 кликала на допомогу, щоб прийшла до неї, при цьому чула якісь крики, шум. Одразу вибігла на вулицю, в сусідів горіло світло. Взяла телефон з собою, чула що дочка кричала, що до неї до хати заліз ОСОБА_10 і душить її. Як дочка подзвонила, то телефон не вимкнула і так з ним бігла. Зустріла сусідку, попросила підвезти до будинку дочки, сусідка вигнала автомобіль. В цей час по телефону дочка сказала, що ОСОБА_10 вибіг з хати і втік, сказала, що загубив фонарик і хустину. Сусідка повезла її автомобілем до дочки. Подзвонила до жінки ОСОБА_9 і сказала, щоб подивилась за своїм чоловіком, бо той заліз до дочки в будинок і душив її. Приблизно через 1 хв. жінка ОСОБА_9 сказала, що її чоловік є вдома. Потім вона знову подзвонила до ОСОБА_13 , сказала, що в дорозі, їде. Їхали з сусідкою автомобілем, по дорозі зупинились, бо зникло світло фар, сусідка сказала, що далі не поїде, і поїхала назад додому. Знову подзвонила жінка ОСОБА_9 , сказала, що хвіртка в ОСОБА_13 закрита, і вона йде додому. Коли прибігла до дочки, та розповіла їй все, що сталось, після чого вона зателефонувала в поліцію. Онука була з дочкою, плакала, кричала, заспокоювала їх обох. Поліцейські приїхали десь через годину півтори. З поліцейськими пішли до ОСОБА_9 додому. В нього було поцарапане лице.

Спочатку думали, що хустка, яку залишив ОСОБА_10 належить його жінці. Потім зрозуміли, що то хустка дочки. Дочка казала, що її все болить, ОСОБА_10 кидав її до землі, шия болить, болить в боках. Колись в дочки була черепно-мозкова травма. Вночі 3 вересня поліцейські забрали ОСОБА_13 в лікарню, а вона залишилась з дитиною. Спочатку клали дочці компрес з горілки, але 4 вересня зранку вона поїхала в лікарню, бо боліла шия. Дочка ходила до стоматолога, їй щось прописали, бо боліла щелепа.

Вказала, що дочка їй телефонувала 7 хвилин на першу годину ночі. Перший раз, коли дзвонила до жінки ОСОБА_9 було 24 хвилини на першу годину ночі. Весь цей час чула суматоху в будинку. Будинок, в якому живе дочка належить їй. ОСОБА_9 ніколи не просила доглядати за її дочкою, чи ходити навідувати її вночі. Доньку бачила за день до цієї події, ніяких ушкоджень в неї не було.

Ліки купували 4 вересня, але квитанції тоді не взяли, тому 5 вересня ще раз виписали ліки і їх купили. Вказала, що дійсно колись телефонувала до дружини ОСОБА_9 , щоб та подивилась де її дочка, бо не могла до неї дозвонитись, але ОСОБА_9 ніколи не просила цього робити. Його дружина ОСОБА_14 також в будинку не була.

Свідок ОСОБА_15 , який працює лікарем-анастезіологом в Тростянецькій ЦРЛ, суду показав, що десь осінню можливо 2016 року чергував по лікарні вночі. Поступила зі скаргами ОСОБА_8 , пам`ятає, що в неї на шиї були сліди, садна. Надали їй першу допомогу. Вона казала, що її сусід проник в будинок та намагався її зґвалтувати. Емоційно була стривожена. Тієї ж ночі, десь через годину, працівники поліції привезли ОСОБА_9 на освідування.

Винуватість обвинуваченого підтверджується також дослідженими по справі письмовими доказами.

Судом встановлено, що згідно рапорту чергового Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 03.09.2016 року зазначено, що 03.09.2016 року надійшло повідомлення по телефону від ОСОБА_12 , жительки с. Гордіївка, про те, що місцевий житель ОСОБА_10 проник до будинку її доньки, жительки АДРЕСА_2 , де спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців на шиї та обличчі. В зв`язку з чим було здійснено виїзд слідчо-оперативної групи (а.с. 188).
Згідно заяви потерпілої ОСОБА_6 від 03.09.2016 року, поданої до Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області видно, що вона просить прийняти міри до ОСОБА_4 , зазначивши, що він 03.09.2016 року близько 00 год. 10 хв. проник до будинку в якому вона проживає в АДРЕСА_1 , де спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді саден на шиї та обличчі та намагався зґвалтувати (а.с. 189).

Згідно витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000294 від 03.09.2016 року видно, що до реєстру внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 15 ч. 1 ст. 152 ч. 1 КК України за заявою ОСОБА_6 про те, що 03.09.2016 року близько 00 год. 10 хв. ОСОБА_4 проник до будинку в якому вона проживає, де із застосуванням фізичного насильства намагався вступити в статеві зносини з нею, однак, злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі (а.с. 187). В подальшому в ході слідства було перекваліфіковано дії обвинуваченого на ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 162 КК України (а.с. 204-210).

З протоколу огляду місця події від 03.09.2016 року із фототаблицями видно, що слідчим ОСОБА_16 в присутності понятих, за згодою власника будинку, було проведено огляд домогосподарства по АДРЕСА_1 . В ході огляду встановлено, зокрема, що домогосподарство зі сторони вулиці обгороджене парканом, ворітьми. На відстані біля 10 м збудований житловий будинок. Вхід до будинку здійснюється через дерев`яні двометрові двері з віконними рамами. Оглядом встановлено, що вони закриваються на защібку. В ході огляду ОСОБА_6 вказала на кімнату в будинку, де вона відпочивала, повідомивши, що 03.09.2016 року біля 00 год. 10 хв. вона прокинулась від того, що відчула як нібито хтось знаходиться в її кімнаті. Оглянуто ліжко в кімнаті, де відпочивала ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_6 розповіла, що побачивши чоловіка одразу закричала, а той почав її заспокоювати та схопив рукою за шию і прикрив рота. Розповіла, як в подальшому розгортались події в кімнаті, зокрема, те, що лице чоловіка було зав`язане хустиною, а на голові був ліхтарик. В ході боротьби вона зірвала з голови хустку і фонарик, впізнала сусіда ОСОБА_17 . На місці події вилучено хустку, фонарик, з якого вилучено відбитки пальців рук (а.с. 190-194).

З протоколу огляду предметів від 03.09.2016 року видно, що слідчим оглянуто спеціальні пакети із вмістом хустини, фонарика, слідів пальців рук, та підтверджено цілісність та неушкодженість пакетів (а.с. 196-197).

Із відповіді на запит слідчого Тростянецька ЦРЛ повідомила, що громадянка ОСОБА_6 , 1991 року народження, жителька с. Гордіївка дійсно зверталась до ВЕМД: 03.09.2016 року о 3 год. 50 хв. була оглянута черговим лікарем ОСОБА_15 , діагноз садни обличчя; 04.09.2016 року о 10 год. 50 хв. діагноз забій м`яких тканин шиї, забій хребта. 04.09.2016 року госпіталізовано до травматологічного відділення (а.с. 200).

Відповідно до двох протоколів отримання зразків для експертизи від 06.09.2016 року, видно, що окремо відібрано зразки слідів відбитків пальців рук потерпілої ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_4 (а.с. 212, 214).

Відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № 855-Д від 12.09.2016 року із фототаблицями видно, що сліди пальців рук розмірами 13х48 мм, 16х43мм, 18х44 мм, вилучені при огляді місця події 03.09.2016 року в с. Гордіївка, придатні для ідентифікації особи. Сліди пальця руки розміром 13х48 мм залишені середнім пальцем правої руки ОСОБА_6 . Слід пальця руки розміром 16х43мм залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_4 , слід пальця руки розміром 18х44мм залишений середнім пальцем правої руки ОСОБА_4 (а.с. 219-227).

Із висновку судово-медичної експертизи № 205 від 16.09.2016 року, проведеної експертом з вищою кваліфікаційною категоріює, стажем роботи 29 років, видно, що у громадянки ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження в вигляді синців клінічно забоїв м`яких тканин шиї, грудей, стегон на фоні перенесеної в минулому (1997 рік) важкої черепно-мозкової травми зі стійкими залишковими явищами. Травми такого характеру, які виявлено у ОСОБА_6 утворились від дії твердих тупих предметів, можливо ударів, стискувань руками, іншими предметами, при обставинах на які вказує потерпіла 03.09.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, до 21 дня (а.с. 230, 231).

Із довідки виконавчого комітету Гордіївської сільської ради № 881 від 23.09.2016 року видно, що ОСОБА_6 , 1991 року народження, дійсно проживає в АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_18 , 2012 року народження. Із договору купівлі-проджу будинку видно, що він належить ОСОБА_12 , яка є матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 233-234).

Із протоколу проведення слідчого експерименту із фототаблицями від 28.09.2016 року видно, що слідчим за участю потерпілої ОСОБА_6 , у присутності понятих проведено слідчий експеримент на території домогосподарства по АДРЕСА_2 . В ході експерименту потерпіла ОСОБА_6 вказала на кімнату в будинку, де вона спала в ніч на 03.09.2016 року та повідомила, що прокинулась від того, що почула біля себе якусь постать. Прокинувшись вона злякалась і почала кричати, при цьому, чоловік, який стояв біля неї був зав`язаний на голові хустиною, на голові був також фонарик. Чоловік почав її душити і намагався вступити в статеві зносини, а вона впізнала в чоловікові свого сусіда ОСОБА_17 . Як повідомила потерпіла, вона спала без білизни, одягнена була лише у футболку. ОСОБА_10 , схопивши її за шию і душивши, почав ставити її до дивана на коліна, знаходячись при цьому ззаду неї, трогав її груди. Вказала, що перебуваючи на землі ОСОБА_10 спер її до дивану на коліна і намагався завалувати, а вона чинила опір таким діям. Вказала, що ОСОБА_10 душив її хусткою за шию, продемонструвавши це на присутній. Потерпіла вказала, що коли сказала ОСОБА_19 , що засудить його за це, він злякався і втік (а.с. 240-242).

Із висновку щодо результатів огляду на стан сп`яніння видно, що о 4 год. 10 хв. 03.09.2016 року черговим лікарем Тростянецькогї ЦРЛ було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 232).

Сторона захисту вказує, що висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, яким встановлено, що ОСОБА_4 03.09.2016 року перебував в стані алкогольного сп`яніння, є недопустимим доказом, через допущені порушення при направленні ОСОБА_4 для проходження огляду, оскільки він не був затриманий у встановленому порядку.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 зазначав, що після того, як прибіг з будинку ОСОБА_6 до себе додому, він вдома випив 2 л пива.

Не відкидаючи те, що ОСОБА_4 , прибігши до себе додому з будинку потерпілої ОСОБА_8 , міг випити пива, враховуючи сукупність досліджених доказів, суд вважає, що на час вчинення інкримінованих йому злочинів ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Що підтверджується як показами потерпілої ОСОБА_6 , яка вказала, що чула запах алкоголю від ОСОБА_9 , так і частково підтверджується показами обвинуваченого, який вказав, що в той же день напередодні події був на святкуванні дня народження. А також тим, що після вчинення злочинів ОСОБА_10 також перебував в стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується.

Відтак, суд не вбачає підстав ставити під сумнів інформацію, яка викладена в висновку огляду обвинуваченого на стан сп`яніння від 03.09.2016 року. Оскільки такий висновок узгоджується із показами потерпілої та самого обвинуваченого. А відомостей про те, що до обвинуваченого при проведенні огляду застосовувався будь-який тиск, що могло б свідчити про порушення його прав, судом не встановлено.

Щодо пояснень ОСОБА_4 про те, що він перед тим, як йти до будинку ОСОБА_6 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, то суд оцінює їх критично, та вважає ці пояснення такими, що дані з метою пом`якшити відповідальність за вчинене. До того ж жодних доказів на спростування того, що ОСОБА_10 не вживав спиртне на святкуванні дня народження та вживав алкоголь лише після того як повернувся з будинку ОСОБА_8 , стороною захисту не надано.

Аркуші справи № 201, 202 суд визнає неналежними доказами, оскільки із фотокопій аркушів ніякої інформації отримати неможливо через вкрай погану якість зроблених фотокопій, які не дають можливості зрозуміти зміст письмового доказу.

Сторона захисту вважає, що покази свідка ОСОБА_15 є недопустимим доказом, оскільки лікар згідно ст. 65 КПК України не може давати показів стосовно відомостей, що становлять лікарську таємницю.

Разом з тим, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 чітко вказала, що вона хотіла, щоб допитали як свідка лікаря ОСОБА_15 , який надавав їй першу допомогу, коли вона вночі звернулась в лікарню.

Крім того, свідок ОСОБА_15 був допитаний стосовно загальних відомостей, що були йому відомі, внаслідок звернення потерпілої до лікарні 03.09.2016 року та надання першої медичної допомоги. Жодних деталей, що становлять лікарську таємницю, свідком не було повідомлено.

Відтак, є безпідставним посилання сторони захисту на недопустимість показів свідка ОСОБА_15 ..

Заперечення обвинуваченого проти вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України, суд вважає його позицією захисту, як сторони кримінального провадження, такі заперечення суд сприймає такими, що дані з метою уникнення відповідальності та покарання за вказаний злочин.

При цьому судом встановлено, що захисна версія обвинуваченого є суперечливою, нелогічною, сумнівною, а тому суд, ретельно її проаналізувавши, вважає її надуманою.

Так, відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Так, обвинувачений визнав винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, визнав, що незаконно проник у будинок де проживала ОСОБА_6 . При цьому вказав, що проник в будинок, бо хотів допомогти їй, так як чув якість крики, а ОСОБА_8 раніше хворіла.

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 раніше втрачала свідомість, постійно погано почувалась, а ОСОБА_10 їй хоч колись допомагав, чи провідував раніше, стороною захисту не надано.

Версія обвинуваченого про те, що він проник в будинок ОСОБА_6 щоб їй допомогти нічим не підтверджена. При цьому суд враховує характер і послідовність дій, які вчинив ОСОБА_10 для проникнення, а також характер його дій в будинку. Так, він потрапив на територію подвір`я ОСОБА_8 вночі через паркан з боку вулиці, перелізши його. При цьому суд враховує покази обвинуваченого, який зазначив, що перелазив через паркан, бо не знав, чи була відчинена хвіртка. Хоча жодних перешкод у нього не було для того, щоб спробувати зайти на подвір`я через хвіртку.

При цьому суд враховує також і те, що ОСОБА_4 заходив в будинок тихо, мовчки, не стукаючи, про що він і сам зазначав, хоча мав можливість викликати господиню, чи хоча б постукати у двері чи вікно. При цьому, маючи фонарик, він його вимкнув, як сам зазначав ОСОБА_4 перед тим як йди до домоволодіння потерпілої. Проникнувши в будинок обвинувачений знайшов у ньому хустину, яку взяв із собою. Чітко пояснити з якою метою він взяв хустину в будинку потерпілої, він не зміг, вказав, що можливо щоб витерти руки. При цьому не міг пояснити і навіщо, взявши хустку у веранді, з його слів - поніс її з собою в руці в іншу кімнату.

Відтак суд вважає правдивими покази потерпілої про те, що ОСОБА_4 хусткою закрив обличчя, а не тримав її в руках.

В подальшому, зайшовши в темряві в кімнату, де спала ОСОБА_6 , яка прокинулась і почала кричати, ОСОБА_4 схопив її та закрив рукою рота, щоб не кричала. Крім того, суд враховує як на підтвердження доведеного обвинувачення і те, що навіть зі слів обвинуваченого потерпіла чинила йому опір, виривалась та кричала протягом 5-10 хвилин , хоча потерпіла вказувала, що на її думку це було значно довше. Така реакція потерпілої на те, що невідома людина зайшла в її оселю посеред ночі є цілком природною.

Разом з тим, обвинувачений не зміг пояснити чому, почувши крики потерпілої, і навіть виходячи із захисної версії обвинуваченого про те, що він хотів її заспокоїти, він одразу не відпустив її, а продовжував силоміць утримувати потерпілу, закривати їй рота рукою, щоб не кричала протягом досить тривалого часу, виходячи навіть з показів обвинуваченого протягом 5-10 хвилин.

При цьому покази обвинуваченого в тій частині, що він не завдавав потерпілій тілесних ушкоджень спростовують окрім показів потерпілої, також і показами свідка ОСОБА_12 , яка прибігла до дочки одразу після події злочину, та зазначила, що дочка казала, що її все болить, шия болить, болить в боках. Тому вночі поліцейські забрали Оксану в лікарню. А наступного дня зранку дочка поїхала в лікарню, бо боліла шия, вона також ходила до стоматолога, бо боліла щелепа.

Наявність у потерпілої тілесних ушкоджень підтверджується також показами свідка ОСОБА_15 , який оглядав в лікарні потерпілу безпосередньо вночі після події злочину. Покази свідків підтверджуються також письмовими доказами: висновком судово-медичної експертизи № 205 від 16.09.2016 року та довідкою лікарні про те, що ОСОБА_6 зверталась за медичною допомогою 03.09.2016 рок та 04.09.2016 року. Покази потерпілої підтверджені вказаними доказами, зокрема в частині локалізації завданих тілесних ушкоджень.

Відтак, суд повністю відкидає захисну версію обвинуваченого про те, що він спочатку зайшов в будинок потерпілої щоб їй допомогти, бо почув якісь крики, а потім коли вона прокинулась і почала кричати, він намагався заспокоїти потерпілу, яка спала в своєму будинку.

Оцінюючи за таких умов на предмет достовірності як в сукупності, так і окремо наведені вище дані, які містять письмові докази, висновки експертиз, протоколи слідчих дій та експериментів із додатками, показання потерпілої та свідків суд бере до уваги, крім того, що вказані докази повністю узгоджуються між собою та з іншими наведеними вище документальними доказами, маючи взаємодоповнюючий характер, також і те, що отримані вони з незалежних один від одного джерел.

При цьому жодних сумнівів у правдивості показань потерпілої та свідків у суду не виникає. Оскільки, зокрема, проаналізувавши матеріали справи судом встановлено, що покази та пояснення потерпілої, починаючи з повідомлення про злочин, були послідовними, логічними, незмінними та такими, які не дають можливості їх неоднозначного тлумачення. Пояснення потерпілої як під час огляду місця події безпосередньо в ніч вчинення злочинів, в ході слідчого експерименту та покази в судовому засіданні повністю узгоджуються між собою в деталях щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи: часу, місця, способу вчинення злочину та особи, яка його вчинила. Покази свідків також є послідовними, за своїм змістом відповідають показам потерпілої та дослідженим судом письмовим доказам, тому не викликають у суду сумніву в правдивості.

За таких обставин, провівши всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин даного кримінального провадження, оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд поза розумним сумнівом вважає доведеним, що ОСОБА_4 незаконно проник до житла, в якому проживала ОСОБА_6 , що порушило недоторканість її житла, тому кваліфікує ці його дії за ч. 1 ст. 162 КК України. Також суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 , з метою подолання опору ОСОБА_6 застосував щодо неї фізичне насильство, силою утримував потерпілу, закривав їй рота рукою, душив її за шию рукою та хусткою, намагався вчинити дії з метою зґвалтування ОСОБА_6 , при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, оскільки ОСОБА_6 вирвалась з його рук та викрила його, відтак ці його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості, характер дій обвинуваченого, те що було вчинено, зокрема, незакінчений замах на зґвалтування, дані про особу винного, наявні відомості про його стан здоров`я. Зокрема, те, що обвинувачений не має судимості, позитивно характеризується за місцем роботи, орган місцевого самоврядування за місцем проживання компрометуючих даних щодо нього не має, утримує двох дітей. Обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, а також враховуючи думку потерпілої та її представника, які просили суворо покарати ОСОБА_4 , суд вважає за можливе у даному випадку призначити йому покарання за кожен із злочинів в межах санкції: за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі. При цьому остаточне покарання має бути призначено в порядку ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а враховуючи викладене, зокрема, думку потерпілої та байдуже ставлення обвинуваченого до вчиненого, що виражалось в ході судового розгляду, зокрема в його показах та виступах, його виправлення суд вважає можливим тільки в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Потерпілою пред`явлено цивільний позов, згідно якого вона просила: зобов`язати ОСОБА_4 утриматись від дій, пов`язаних із проникненням у будь-який спосіб до будинковолодіння, де вона проживає; заборонити обвинуваченому наближатись до неї та спрямовувати свої дії у будь-який спосіб у будь-якій формі на спілкування з нею; стягнути з ОСОБА_4 на її користь 3352,77 грн. у рахунок відшкодування майнових витрат, пов`язаних із злочином та відновленням здоров`я; стягнути 36250 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Обвинувачений визнав позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, щодо компенсації за моральну шкоду позов не визнав.

Згідно положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» п. 13 звертається увага судів, що, покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При цьому характер та розмір заподіяної шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, що складається із витрат потерпілої на придбання медичних препаратів та на проходження обстеження в м. Вінниця, підлягають задоволенню в сумі 3352,77 грн., що визнається обвинуваченим та підтверджується доданими до позову чеками та автобусними квитками.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі наведеного суд вважає необхідним цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, оскільки внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , які проявилися в незаконному проникненні в домоволодіння та замаху на зґвалтування, що супроводжувалось застосуванням фізичної сили внаслідок чого, зокрема, ним було умисно заподіяно потерпілій легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, останній була завдана моральна шкода, яка, виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних їй болю та душевних страждань і переживань, приниженні її честі та гідності, вимушених змін у її житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я, підлягає відшкодуванню на користь потерпілої в розмірі 30000 грн.
Цивільний позов потерпілої в іншій частині, а саме в частині зобов`язання обвинуваченого утриматись від дій по проникненню до будинковолодіння потерпілої та заборони йому наближатись до потерпілої і спілкуватись з нею, задоволенню не підлягають, оскільки незаконне проникнення до житла особи є кримінально-караним діянням та в цій частині право на недоторканість житла особи вже захищається державою, а вимога про заборону наближатись до потерпілої є загальною, абстрактною і неконкретизованою. При цьому, згідно вироку суд дійшов висновку про необхідність реального відбування покарання обвинуваченим, що в свою чергу виключає його можливість наближатись до потерпілої і спілкуватись з нею.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 440,2 грн. за проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України, і призначити йому покарання за:

-ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком один рік шість місяців;

-ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення до виконання даного вироку.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3352 грн. 77 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 30000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Речові докази по справі: сліди відбитків пальців рук залишити в матеріалах кримінального провадження; докази, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП: фонарик знищити; хустину повернути потерпілій.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 440 грн. 20 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: