УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року

м. Київ
справа № 622/475/13-к
провадження № 51-7035ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000157 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
Встановлені обставини
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12 жовтня

2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 0000157 від 10 грудня 2012 року закрито, а цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 залишено без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 без задоволення.
Суть питання
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на незаконність ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року через порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ці судові рішення в частині залишення цивільного позову без розгляду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Вважає, що місцевий суд мав розглянути його цивільний позов, оскільки він не просив суд залишати його без розгляду. Апеляційний суд належним чином не розглянув апеляційну скаргу та безпідставно залишив ухвалу місцевого суду без зміни.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак, необґрунтованими є доводи потерпілого щодо порушення місцевим судом порядку розв`язання цивільного позову. Оскільки, відповідно до вимог ч. 4

ст. 286 КПК, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1

ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 закрито на нереабілітуючих підставах, потерпілий має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року

№ 3674-VI «Про судовий збір» позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Таким чином, місцевий суд відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК невідкладно розглянув клопотання обвинувачених, відповідно до ст. 49 КК встановив наявність необхідних умов для звільнення від кримінальної відповідальності та обґрунтовано на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження та залишив цивільний позов ОСОБА_4 без розгляду, що згідно з ч. 7 ст. 128 цього Кодексу не позбавило права потерпілого пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Така позиція узгоджується із судовою практикою застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, відображеної в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від

31 березня 1989 року, а також із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17 і 24 травня 2018 року у справах № 445/1569/15-к та

№ 531/2332/14-к відповідно.
Доводи потерпілого аналогічні за змістом доводам його апеляційної скарги, які належним чином відповідно до ст. 404 КПК перевірив апеляційний суд та вмотивовано відмовив у її задоволенні.
Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції є судом права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Оскільки інших доводів щодо незаконності оскаржуваних судових рішень потерпілий у касаційній скарзі не навів, а з огляду на наведені у касаційній скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень убачається, що процесуальні права потерпілого судами першої та апеляційної інстанцій не порушено і підстав для задоволення касаційної скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3