Справа № 308/5371/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.06.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :

ОСОБА_1 /головуючої /,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження 11кп-777/352/18, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2018 року, ЄРДР 30.06.2016 за №0002249.

Цим вироком :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого диспетчером-еспедитором «ДІК-транзит SRO», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 25.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на один місяць п`ять днів.

На підставі ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.201, і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді арешту строком на один місяць двадцять днів.

Судові витрати по справі відсутні.

Вирішено питання щодо речових доказів: документи, які були вилучені з особової справи ОСОБА_6 : підписку засудженого ОСОБА_6 від 20.05.2016 року, довідку про проведення профілактичної бесіди, попередження від 25.05.2016 року, наказ (розпорядження) № 155К від 25.05.2016 року про прийняття на роботу, направлення від 20.05.2016 року постановлено залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, вчиненому за наступних обставин:

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2016 у кримінальному провадженні № 000316 від 10.12.2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 186 КК України до покарання 120 годин громадських робіт. Вказаний вирок набрав законної сили 26.04.2016 .

04.05.2016 розпорядження та копія вироку відносно ОСОБА_6 надійшли до Ужгородського МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області для виконання вироку. ОСОБА_6 було ознайомлено зі змістом вироку Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2016, а також порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. Для виконання покарання ОСОБА_6 направлено до комунального підприємства «Комунальне шляхово-експлуатаційне підприємство» Ужгородської міської ради, що розташоване в м. Ужгороді, вул. Проектна, 3, де з 23.05.2016 він відповідно до встановленого графіку мав приступити до виконання призначеного йому покарання у виді громадських робіт. Проте останній, діючи умисно з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, систематично не виконував встановлені ст. 37 КВК України обов`язки, зокрема, додержуватись встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитись до праці, працювати на визначених об`єктах і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт - здійснив невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, та в наступному жодного разу не з`явився до комунального підприємства «Комунальне шляхово-експлуатаційне підприємство» Ужгородської міської ради для відбування покарання у виді громадських робіт згідно графіку з 23 травня 2016 року по 19 травня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання, просить застосувати до нього покарання у виді обмеження волі та звільнити його від відбування цього покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України. Апелянт вважає, що суд першої інстанції призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним злочину. Просить врахувати, що він молодий за віком, у вчиненому щиро розкаявся, за місце проживання характеризується позитивно.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни. Вважає, що суд призначив ОСОБА_6 покарання з урахуванням його особи та тяжкості вчиненого ним злочину і таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та більше того, є найбільш м`яким видом покарання, яке передбаченого санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника про підтримання апеляційної скарги, прохання про призначення покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація діяння та доведеність вини за ч.2 ст. 389 КК України, апелянтом не оспорюється, тому апеляційний суд переглядає вирок в межах заявлених вимог відносно призначеної міри покарання.

Санкцією ч.2 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді арешту строком до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Суд першої інстанції прзначаючи ОСОБА_6 покарання врахував його щире визнання вини, відомості, що характеризують особу та дійшов висновку про призначення найменш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті та призначив його строком в межах мінімального. Суд правильно у відповідності до ст. 71 та ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань, перевівши один вид покарання в інший, призначив строк покарання у виді арешту.

Прохання апелянта про призначення йому іншого виду покарання, як про це він апелював - у виді обмеження волі, апеляційний суд не може задовольнити, оскільки даний вид покарання є більш суворим, ніж арешт і таке прохання не узгоджується з вимогами КПК України щодо повноважень апеляційного суду, відповідно до яких апеляційний суд може ухвалити новий вирок з призначенням більш суворого покарання.

Статтею 420 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбуваня покарання. Посилення покарання можливе лише за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого.

Апеляційної скарги сторони обвинувачення ( прокурора) не надходило.

Отже, апеляційне прохання ОСОБА_6 про призначення йому покарання у виді обмеження волі, яке на його думку є більш м`яким ніж арешт, є необгрунтованим.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання справедливим, ухваленим відповідно до ст. 65, ст. 66, ст. 67 КПК України.

Таких обставин, які б давали підстави призначити йому інший вид покарання на підставі ст. 69 КК України, не встановлено.

Таким чином правових підстав для задоволення аеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення,

а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2018 року щодо нього - залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :