Провадження № 1-кп/638/515/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою за обвинувальними актами кримінального провадження № 0004221 від 27.08.2017 року, № 0003389 від 06.07.2017 року, № 0002059 від 16.08.2017 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувають обвинувальні акти кримінального провадження № 0004221 від 27.08.2017 року, № 0003389 від 06.07.2017 року, № 0002059 від 16.08.2017 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою суду від 06.03.2018 року вказані обвинувальні акти об?єднані в одне провадження.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з посиланням на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти заявленого клопотання, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, вказала про те, що ризики вказані прокурором не підтверджені, клопотання необгрунтоване. Також, зазначила, що обвинувачений має постійне місце проживання, перебуває під вартою з 26.06.2017 року, потерпілі до суду не з?являються, прокурором не вживаються заходи щодо забезпечення явки потерпілих у судове засідання.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши обвинувальні акти з додатками, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, приходить до висновку, що запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою слід залишити без змін, а тому вважає за доцільне продовження його застосування після вищевказаного дня закінчення в межах строків визначених законом, оскільки на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих йому злочинів та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинювати інші кримінальні правопорушення, перешкоджати судовому провадженню іншим чином. На даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ОСОБА_6 суд вважає недостатнім.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

При цьому суд вважає, що таке продовження даного запобіжного заходу обвинуваченому не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Зідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст.177,314 -317,331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 60 діб - до 18 вересня 2018 року.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного залишити без задоволення.

Оголосити перерву у судовому засіданні до 14:00 години 06 вересня 2018 року у зв?язку з неявкою потерпілих у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий