Справа 2220/4799/2012
№ 1-кп/688/3/13
Вирок

Іменем України

25 березня 2012 року м. Шепетівка

Колегія Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Березюка О.Г.

судді Колодяжного С.Ю.

присяжних: Дмитерка О.М., Дубини В.Р., Банкової Л.О.

при секретарях Панасюк Н.П., Гавриловій Н.К.

за участі прокурора Бойко Т.М.

потерпілого ОСОБА_4

представника

потерпілого ОСОБА_5

захисників: Рівнячка Л.С., Оніщука В.В.

законного представника

неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9

представника служби в справах

дітей Гайдайчука Ю.П.

представника міліції у справах

неповнолітніх ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шепетівка Хмельницької області матеріали по кримінальному провадженню №0000002, по обвинуваченню

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Бобриця, Києво-Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованого в АДРЕСА_1, не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні злочинів, передбачених п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.2 ст.304, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України,

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м.Шепетівки Хмельницької області, українця, громадянина України, не одруженого, студента ІІ курсу Рівненського економіко-гуманітарного та інженерного коледжу, зареєстрованого в АДРЕСА_2, не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України.

в с т а н о в и л а:

14.07.2012 року, близько 17 години, в пивній палатці, яка розташувалась на подвір'ї по АДРЕСА_3 знаходився ОСОБА_8, який обслуговував відвідувачів цього закладу. У палатці також перебували ОСОБА_4 та ОСОБА_13, які сиділи за столиком посередині намету: ОСОБА_4 сидів спиною до барної стійки та обличчям до входу у намет, а ОСОБА_13 - навпроти нього. Під час виконання одного із замовлень, ОСОБА_4 зробив ОСОБА_8 зауваження щодо неналежного обслуговування, на що останній не відреагував, проте, принісши здачу, зневажливо кинув її на стіл.

Відпочиваючи, ОСОБА_4 та ОСОБА_13 палили, а недопалки викидали назовні через відкриті секції намету. В цей час ОСОБА_8 прибирав у палатці та неодноразово проходив повз відвідувачів. Коли ОСОБА_4 викидав недопалок, то випадково влучив на шорти ОСОБА_8, який проходив повз нього, на що останній обурився, вважаючи, що ОСОБА_4 зробив це навмисно. Зробивши висновок, що відвідувачі до нього чіпляються, ОСОБА_8 образився та вийшов з намету, зателефонував своєму батькові ОСОБА_12 та попросив приїхати.

ОСОБА_4 та ОСОБА_13 збирались виходити з палатки, коли в приміщення зайшов ОСОБА_12, який перебував в стані алкогольного сп'яніння, та почав ображати ОСОБА_4 нецензурними словами, вимагав залишити намет. В ході сварки, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 також виникла словесна перепалка, в ході якої обидва схопили в руки стільці. Один із стільців, який тримав ОСОБА_8 був вибитий ОСОБА_14, який прийшов в палатку по приходу ОСОБА_12, а ОСОБА_4 кинув свій стілець на підлогу сам. В подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_4 продовжили сварку та не зважали на ОСОБА_13, який намагався їх заспокоїти.

Відтак, всі учасники конфлікту перемістились ближче до барної стійки, де з метою не допущення вчинення насильницьких дій, ОСОБА_13 став між ОСОБА_4 та ОСОБА_12, обличчям до останнього. В цей час, ОСОБА_12 раптово умисно наніс удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_4, чим завдав останньому фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень. Від даного удару ОСОБА_4 подався дещо назад, а ОСОБА_13 відштовхнув руками в груди ОСОБА_12 подавшись вперед. В цей момент неповнолітній ОСОБА_8 схопив обома руками дерев'яну лавку, якою умисно наніс удар в обличчя ОСОБА_4, від якого останній, втративши рівновагу, впав. При падінні ОСОБА_4, ОСОБА_14 намагався руками підхопити його, однак той впав на підлогу, вдарившись при цьому головою.

Таким чином, ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тупої закритої травми голови з крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку, зламів коронок першого та другого зубів на верхній щелепі зліва, садна нижньої губи, підшкірних крововиливів в ділянці лоба та перенісся, садна з підшкірним крововиливом правої тім'яно-потиличної ділянки голови, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-228 від 15.08.2012 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті. Також, ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу на тильній поверхні правої кисті, садна на передній поверхні правого стегна, садна на зовнішньо-боковій поверхні таза зліва, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 помер на місці події.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав та показав суду, що 14 липня 2012 року близько 12 години він залишився замість батька в торговому павільйоні, який розташований в них на подвір'ї, де здійснював продаж пива та інших товарів. Близько 14 години, в палатку зайшли ОСОБА_4 та ОСОБА_13, а через декілька хвилини до них приєднався ОСОБА_15 Хлопці присіли за круглий пластмасовий стіл посередині намету, замовили пиво. Інших відвідувачів у палатці не було. Поки хлопці пили по 1 келиху пива заходив ОСОБА_16 Згодом ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пішли, залишились тільки ОСОБА_4 та ОСОБА_13. Вони продовжували розпивати спиртні напої. Випили вони десь по 3 келиха пива, після чого ОСОБА_13 замовив ще енергетичний напій, а ОСОБА_4 - пиво. ОСОБА_13 та ОСОБА_4 продовжували сидіти за столиком та пити напої. Коли він проходив біля них, ОСОБА_4 кинув йому в шорти недопалок. На столах стояли попільнички, а тому викидати недопалки назовні не було необхідності. В зв'язку з цим він вважає, що ОСОБА_4 умисно кинув у нього недопалок, щоб познущатись, що його і обурило. Він пішов у будинок та зателефонував батьку, який попросив заспокоїтись, але ніяких вказівок не давав. Через 10-15 хвилин приїхав батько, а за декілька хвилин потому зайшов ОСОБА_14 цей час ОСОБА_13 сидів ще за столом, а ОСОБА_4 вже почав підводитись. Батько попросив ОСОБА_4 покинути палатку, так як він знаходиться у нетверезому стані. Між батьком та

ОСОБА_4 виникла словесна перепалка та останній замахувався до батька головою, після чого, будучи десь на середині палатки, ближче до виходу, ОСОБА_4 кинув у нього ще один недопалок у лице та нецензурно висловився у його бік. Між ним та ОСОБА_4 почалась сварка, останній схопив стілець, але зразу кинув його на землю. Потім ОСОБА_4, замахуючись кулаком, став йти до нього, тому він підкинув в його сторону знизу до верху дерев'яну лавку, яка стояла на землі. Лавка влучила ОСОБА_4 в область між грудною кліткою і щокою, від удару, якої останній почав падати на спину, зачепив рукою дерев'яного стола. ОСОБА_14 намагався зловити ОСОБА_4, але не втримав його за руку. Він не бачив чи вдарявся ОСОБА_4 при цьому головою об підлогу. Він відійшов до барної стійки, ОСОБА_4 почав підніматися. Жодних закликів до вчинення бійки його батько не висловлював. До палатки прибігла ОСОБА_17, щоб забрати його з павільйону. Коли він виходив звідти, ОСОБА_4 вже стояв на ногах. Що відбувалось далі не знає. Крім того, зазначив, що до вказаних подій, у нього з ОСОБА_4 були нейтральні відносини, не зважаючи на те, що раніше у них був конфлікт з приводу вимагання у нього ОСОБА_4 грошей.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав та показав суду, що 14 липня 2012 року близько 16 години 30 хвилин йому зателефонував син, який залишився замість нього продавати в торговому павільйоні, який належав його сім'ї і знаходився за адресою: АДРЕСА_4. Він в цей час знаходився на пилорамі, яку орендував. Його син ОСОБА_18 повідомив по телефону, що в палатці перебувають ОСОБА_13 та ОСОБА_4, який порушує громадський порядок, ображає його, кинув у шорти недопалок. ОСОБА_18 був схвильований, він його заспокоїв та повідомив, що скоро приїде. Відстань від пилорами до палатки близько 1 км, тому він зателефонував своєму брату, ОСОБА_14, щоб він до його приїзду підійшов до палатки та подивився, що відбувається. Приїхавши, він зайшов в середину палатки, де знаходились його син ОСОБА_18, ОСОБА_4 та ОСОБА_13 Одразу за ним до палатки зайшов ОСОБА_14 Він запитав що сталось, на що ОСОБА_4 відповів що ОСОБА_8 не вміє себе поводити. ОСОБА_18 все заперечив. Так як ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп'яніння, а він перед цим вживав пиво - 1 літр «Рогань Міцне», то попросив ОСОБА_4 прийти наступного дня та вирішити всі питання на «тверезу голову». Оскільки ОСОБА_4 взяв рюкзак і направився до виходу, він вирішив, що конфлікт вирішений, а тому пішов до барної стійки, щоб налити собі квасу. В цей час він почув шум позаду себе, але не обернувся. Коли він обернувся, то побачив, що в палатку забігла ОСОБА_17 і забрала ОСОБА_8. Після цього ОСОБА_4 почав нецензурно висловлюватись про сина, направився до нього та вдарив головою йому в обличчя. Він інтуїтивно відпихнув його лівою рукою в область тулуба, а правою рукою наніс удар в область щелепи. ОСОБА_4 почав осідати, а ОСОБА_14, який стояв збоку, його підхопив. Вони поклали ОСОБА_4 на землю, ОСОБА_14 почав надавати допомогу і попросив викликати лікарів. Після виклику швидкої допомоги, він попросив ОСОБА_13 повідомити про те що сталось батька потерпілого. Лікарі, які приїхали за викликом, констатували смерть ОСОБА_4 Звернув увагу на те, що момент удару лавкою ОСОБА_4 ОСОБА_8 він не бачив, оскільки направлявся до барної стійки. Квасу він собі не встиг налити, якщо б він це зробив, то побачив би удар. Зазначив, що синець під лівим оком виник внаслідок завданого йому удару ОСОБА_4, а не ОСОБА_15

Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_12 об'єктивно підтверджується сукупністю зібраних по справі та перевірених судом доказів.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що в липні 2012 року його син ОСОБА_4 перебував на оздоровленні в санаторії м. Хмільника, оскільки мав проблеми із хребтом, звідки мав повернутись 14.07.2012 року. В той день, після 17 години, до нього додому прибіг ОСОБА_19 та повідомив що його син лежить непритомний в пивній палатці ОСОБА_12 Через декілька хвилин він приїхав до палатки та побачив, що його син лежить на підлозі, а лікарі, які були поруч констатували його смерть. Від ОСОБА_13 дізнався про те, що останній разом з його сином відпочивали у палатці. Коли вони збирались виходити, до палатки прийшов ОСОБА_12, який вчинив сварку, в ході якої двічі вдарив ОСОБА_4, який від останнього удару в область обличчя поточився назад, а ОСОБА_8 на заклик батька, завдав в обличчя ОСОБА_4 удар дерев'яною лавою. Павло від удару впав без свідомості на підлогу, а ОСОБА_14 надавав йому допомогу. Про обставини випадку ОСОБА_13 розповідав йому в присутності ОСОБА_15 та ОСОБА_14, який, на його переконання, чув дану розповідь, однак жодних зауважень та заперечень щодо повідомлених ОСОБА_13 обставин конфлікту не висловлював. Під час розповіді ОСОБА_13, до палатки зайшов ОСОБА_12 та сів за крайній столик, жодних ушкоджень на його обличчі не було. В цей час ОСОБА_15 підбіг до ОСОБА_12 та завдав йому удар кулаком в обличчя. Через деякий час до палатки прийшла його дружина ОСОБА_20, яка дізнавшись про смерть сина, в розпачі повалила ОСОБА_12 на насип щебеню та почала бити кулаками по обличчю, поки її не відтягли працівники міліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показала, що її син ОСОБА_4 в липні 2012 року перебував на оздоровленні в санаторії в м. Хмільник, оскільки мав проблеми із хребтом, звідки мав приїхати 14.07.2012 року. В той день, після 17 години, до неї додому прибіг ОСОБА_19 та повідомив, що з її сином щось сталось і він лежить в палатці ОСОБА_12 її чоловік - ОСОБА_4 поїхав до палатки, а вона через деякий час також туди побігла. Прибувши до палатки, вона побачила, що на підлозі лежить її син. Від людей дізналась про те, що сина вбив ОСОБА_12, а тому вона в розпачі повалила його на насип щебеню та почала бити кулаками по обличчю, доки не втрутились працівники міліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав суду показання, що 14 липня 2012 року він в магазині ОСОБА_21 зустрів ОСОБА_4 та ОСОБА_15, на столі в яких стояло два порожніх пластикових келиха. ОСОБА_21 покликав ОСОБА_15, а вони з ОСОБА_4 пішли до пивної палатки ОСОБА_12 придбати цигарки. Прийшовши до палатки, вони сіли за пластмасовий столик у центрі намету: ОСОБА_4 сів спиною до барної стійки та обличчям до входу у намет, а він - навпроти нього. Інших відвідувачів в палатці не було. В палатці торгував ОСОБА_8, в якого вони замовили по бокалу пива. Під час вживання напоїв до них приєднався ОСОБА_15, який також замовив собі пива. Пізніше до них підійшов ОСОБА_16, який пробувши декілька хвилин, пішов у місто по справах. Допивши своє пиво, пішов також ОСОБА_15, а вони повторно замовили по бокалу пива. Ставлячи їм на стіл пиво, ОСОБА_8 розлив напій, на що ОСОБА_4 зробив зауваження. Не відреагувавши, ОСОБА_8 пішов та повернувшись, зневажливо кинув здачу у розлите пиво. ОСОБА_4 повторно зробив ОСОБА_8 зауваження, на яке останній знову не відреагував. З часом, ОСОБА_4 замовив собі ще бокал пива, а він взяв собі енергетичний напій. Під час вживання напоїв вони палили, а недопалки викидали через відкриті секції намету назовні. Викидаючи в черговий раз недопалок, ОСОБА_4 випадково влучив недопалком на шорти ОСОБА_8, який в цей час проходив повз них. ОСОБА_8 обурився, вважаючи, що ОСОБА_4 зробив це навмисно, висловившись при цьому в грубій формі, і з мобільним телефоном в руках вийшов з намету. Вставши з-за столу, вони почали збиратись. ОСОБА_4 накинув на плече рюкзак, в руку взяв свій пакет. Вони направились до виходу. В цей час в палатку зайшов ОСОБА_12, який обурювався вчинком ОСОБА_4 по відношенню до свого сина, в зв'язку з чим між ними виникла словесна перепалка, яка переросла у сварку. Він намагався їх заспокоїти, але ОСОБА_12 та ОСОБА_4 не звертали на нього уваги. В цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 також виникла словесна перепалка, в ході якої останній схопив стілець, який вибив ОСОБА_14, що зайшов в палатку після приходу ОСОБА_12 ОСОБА_4 стілець в руки не брав. Знаходячись недалеко від барної стійки, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 продовжували сваритись, і він, щоб не допустити бійки, став між ними обличчям до ОСОБА_12 В цей час ОСОБА_12 несподівано завдав удар лівою рукою під його праву руку в тулуб ОСОБА_4, і відразу ж наніс удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_4 Він подавшись вперед відштовхнув руками в груди ОСОБА_12, а ОСОБА_4 від удару поточився дещо назад. ОСОБА_4 не встиг захиститись та ударів у відповідь не наносив. В цей час ОСОБА_12 щось викрикнув, однак що це був за викрик і чи означав заклик до бійки, ствердити не може. Одразу, він побачив, що ОСОБА_8, тримаючи обома руками дерев'яну лаву, завдав нею удар в обличчя ОСОБА_4, від якого останній втративши рівновагу впав. Після удару, ОСОБА_8 відкинув лаву на підлогу. ОСОБА_14, який стояв неподалік зліва від ОСОБА_4, намагався його підхопити, однак під вагою ОСОБА_4 впав на підлогу. Чи вдарявся ОСОБА_4 головою об підлогу він стверджувати не може, так як цього не зауважив. ОСОБА_4 лежав без свідомості, а ОСОБА_14, підклавши під голову останнього пластикову пляшку, надавав допомогу. Після даної події, він побіг до ОСОБА_15 та розповів про те, що сталось у палатці. Повернувшись до палатки, він почув, що лікарі констатували смерть ОСОБА_4 В цей час ОСОБА_15 завдав удар кулаком правої руки в ліве око ОСОБА_12, який зайшов до намету, оскільки вважав його винним у смерті ОСОБА_4 По приходу батька ОСОБА_4, він в присутності ОСОБА_15 та ОСОБА_14 розповів про обставини конфлікту, що відбувся у палатці. ОСОБА_14 жодних зауважень щодо повідомлених ним обставин події не висловлював. Також зазначив, що бачив, як мати ОСОБА_4 повалила на насип щебеню ОСОБА_12 та наносила йому удари, доки їх не розборонили працівники міліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що 14 липня 2012 року о 16 год. 54хв. до нього зателефонував двоюрідний брат ОСОБА_12 і повідомив, що в палатці відвідувачі ображають його сина ОСОБА_8 та попросив туди підійти. Підійшовши через декілька хвилин до палатки він почув як в середині ОСОБА_12 розмовляє з ОСОБА_4 В палатці були також ОСОБА_8 та ОСОБА_13 Між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 була сварка. Він попросив ОСОБА_13 забрати ОСОБА_4, так як останній був у нетверезому стані. ОСОБА_4 нецензурно висловлювався до ОСОБА_8, кинув в нього недопалок, та почали штовхати один на одного стіл. Потім вони схопили в руки дерев'яні стільці, один з яких тримав ОСОБА_8, він вдаривши по стільцю вибив, а ОСОБА_4 свій стілець кинув на підлогу сам. В цей час ОСОБА_8 підкинувши руками торець лавку, влучив нею в область між щелепою та грудною клітиною ОСОБА_4, який стояв навпроти нього. Від удару ОСОБА_4 почав падати зачепивши рукою стіл, який перекинувся. Він намагався його підхопити однак не встиг. Коли ОСОБА_13 допомагав ОСОБА_4 піднятись, до палатки зайшла ОСОБА_17 та вивела за руку ОСОБА_8 з намету. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_12, який стояв біля барної стійки і між ними почалась штовханина. Під час сварки, ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_4 правою рукою в ліву частину обличчя. Від удару ОСОБА_4 почав падати, він намагався руками підхопити під поясницю, але під вагою тіла ОСОБА_4 впав. Вважаючи, що у ОСОБА_4 напад епілепсії, він поклав під його голову пластикову пляшку та попросив викликати швидку допомогу. Під час надання допомоги у ОСОБА_4 двічі зупинялось серце, однак запустити серце вдруге йому не вдалось. Лікарі, які приїхали на виклик констатували смерть ОСОБА_4 Зазначив, що відлучався із палатки, а повернувшись назад бачив, як працівники міліції розбороняли матір ОСОБА_4 та ОСОБА_12 Заперечив, що чув розповідь ОСОБА_13 батькові ОСОБА_4 про обставини випадку у палатці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що 14 липня 2012 року він допомагав ОСОБА_21 будувати альтанку. ОСОБА_21 поїхав за будматеріалами, а він у кіоску ОСОБА_21 зустрів ОСОБА_4, з яким вони випили по келиху пива. Пізніше до них підійшов ОСОБА_13 Оскільки в кіоску цигарки не продавали, ОСОБА_4 та ОСОБА_13 пішли їх купувати до пивної палатки ОСОБА_12, а він залишився допомогти ОСОБА_21 Пізніше, він був неподалік палатки та приєднався до ОСОБА_4 і ОСОБА_13, які пили пиво. Останні сиділи за столом посередині палатки: ОСОБА_13 сидів обличчям до барної стійки та спиною до входу у намет, а ОСОБА_4 - навпроти нього. Сівши за стіл, він звернув увагу, що на ньому щось розлито. Через деякий час до них приєднався ОСОБА_16, який посидів недовго та пішов у справах. Обстановка в палатці була спокійною, жодних конфліктів з ОСОБА_8, який їх обслуговував, у його присутності не відбувалось. Допивши замовлене пиво, він пішов додому. Через деякий час до нього прибіг ОСОБА_13 та повідомив, що в палатці побили ОСОБА_4 повернувшись до палатки, він побачив, що неподалік барної стійки лежить ОСОБА_4, якому ОСОБА_14 надає допомогу. Прибулі за викликом лікарі, констатували смерть ОСОБА_4 Він, перебуваючи в емоційному стані завдав удар кулаком правої руки в ліве око ОСОБА_12, який в цей момент зайшов до палатки, і якого вважав винним у смерті ОСОБА_4 При нанесенні удару були присутні ОСОБА_14 та ОСОБА_13 В подальшому, зателефонував до ОСОБА_19, щоб останній повідомив про подію батькам ОСОБА_4 ОСОБА_13 в його присутності та присутності батька ОСОБА_4 розповів про обставини випадку, який стався у наметі. Під час розповіді ОСОБА_14 знаходився неподалік, однак чи міг той чути дану розмову він стверджувати не може.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що 14 липня 2012 року в обідню пору проходив повз пивну палатку, де побачив ОСОБА_4, ОСОБА_15 та ОСОБА_13 Хлопці сиділи за столиком в середині, а ОСОБА_8 їх обслуговував. Він зайшов привітатись та посидів деякий час з хлопцями, які пили пиво. Обстановка в палатці була спокійною, в його присутності жодних конфліктів не відбувалось. Від ОСОБА_4 він дізнався, що останній приїхав з курорту, вигляд у нього був здоровий. Явних ознак сп'яніння у хлопців він не зауважив. На пропозицію ОСОБА_4 випити пива він відмовився і через деякий час пішов у справах. Повертаючись з міста, він побачив біля намету міліцію, натовп людей, серед яких був ОСОБА_15, котрий розповів, що вбили ОСОБА_4 Також йому відомо, що після випадку, що стався з ОСОБА_4, ОСОБА_15 вдарив в обличчя ОСОБА_12 Про обставини події, яка відбулась у палатці йому нічого невідомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 дала суду показання, що 14 липня 2012 року вона перебувала вдома. З будинку вийшов її чоловік ОСОБА_14, який повідомив, що до нього телефонував ОСОБА_12, який попросив прийти до пивної палатки, де у сина останнього виник конфлікт із відвідувачами. Вона через декілька хвилин пішла за чоловіком до палатки. Підійшовши до палатки, вона заглянула до середини. Обстановка в наметі була спокійною, розмов на підвищених тонах, нецензурної лайки не було. Зрозумівши, що загрози ОСОБА_8 немає, вона вирушила додому. Зробивши декілька кроків, вона почула звук із намету такий, ніби там щось впало. Вона повернулась до палатки і пройшовши від входу по діагоналі до барної стійки, взяла за руку ОСОБА_8, вивела з палатки та повела до себе додому. Коли вона забирала ОСОБА_8, ОСОБА_4 стояв поряд із ОСОБА_12, наявність конфліктної ситуації між ними вона не зауважила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що у його власності перебуває торговий кіоск по АДРЕСА_5. 14 липня 2012 року за вказаною адресою ОСОБА_15 допомагав йому будувати альтанку. Оскільки не вистачало дощок для будівництва, він від'їхав їх купити. Повернувшись, він побачив, що ОСОБА_15 знаходиться в кіоску разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_13, за столом яких стояли два пустих пластикових келихи ємністю 0,5л. Які саме напої вживали хлопці йому невідомо, оскільки в кіоску продаються на розлив як пиво, так і квас. В цей час ОСОБА_15 пішов разом з ним на будівництво, а хлопці пішли з кіоску. Також зазначив, що в той же день, працівники міліції запросили його бути понятим при огляді місця, де виявили труп ОСОБА_4 В його присутності проводився огляд і по його завершенню працівники міліції склали протокол. З даним документом він ознайомився та підписав. Крім цього відмітив, що ОСОБА_4 був спокійною врівноваженою людиною.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 дала суду показання, що вона працює фельдшером швидкої допомоги Шепетівської ЦРЛ. ІНФОРМАЦІЯ_12 року, близько 17 години, отримавши від диспетчера виклик про епілептичний випадок, вона в складі бригади здійснила виїзд за адресою АДРЕСА_6. По приїзді, у пивній палатці вона виявила чоловіка, який лежав на підлозі без ознак життя. Провівши огляд, вона констатувала смерть останнього. Будь-які реанімаційні заходи проводити було вже пізно, так як чоловік помер до приїзду лікарів. Деталі проведеного нею огляду чоловіка не пригадує, оскільки пройшов тривалий проміжок часу. Про обставини випадку, який відбувся у палатці їй нічого невідомо, розмов про це вона не чула.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду показав, що14 липня 2012 року в кінці робочого дня ОСОБА_12 взяв у нього велосипед щоб поїхати до пивної палатки, де його сина ОСОБА_8 ображали відвідувачі. Оскільки протягом тривалого часу ОСОБА_12 не повертався, він прийшов до палатки, щоб забрати свій велосипед. Біля палатки він побачив натовп людей та працівників міліції. Він зайшов до палатки та побачив, що ОСОБА_4 вже мертвий. Про обставини події, що відбулась у наметі йому нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31. суду показав, що 14 липня 2012 року він перебував в себе на подвір'ї по АДРЕСА_7 В денний час він побачив ОСОБА_17, яка вела за руку ОСОБА_8, і які йшли з боку пивної палатки в напрямку домоволодіння ОСОБА_17 Звідки і куди саме прямували вказані особи він не знає, так як бачив їх кілька секунд, а тому може лише стверджувати, що вони знаходились посередині відстані між пивною палаткою та домоволодіння ОСОБА_17. Про обставини випадку, який відбувся у палатці йому нічого невідомо.

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 14.07.2012 року та фото-таблиць до нього вбачається, що місцем події є пивна палатка, яка розташована у АДРЕСА_8 де 14.07.2012 року близько 18 год. виявлено труп ОСОБА_4, який розташований вздовж правої, від входу у намет, стінки палатки неподалік барної стійки. В ході огляду місця події працівниками міліції виявлено та вилучено сонцезахисні окуляри та скельце до них, а також дерев'яну лаву. (т.2 а.с.61-69).

З протоколу огляду речових доказів від 15.07.2012 року та фото-таблиць до нього вбачається, що вилучені на місці події окуляри чорного кольору пошкоджені, а саме праве скло до них вибите з оправи та пошкоджено. (т.2 а.с.70-73).

Відповідно до даних протоколу відтворення обстановки та обставин події від 23.07.2012 року та фото-таблиць до нього вбачається, що ОСОБА_14 добровільно розповів про обставини події, яка сталась 14.07.2012 року за адресою АДРЕСА_4, та показав, як все відбувалось. Показання ОСОБА_14 під час проведення даної слідчої дії відповідають тим показанням, які свідок дав в ході судового розгляду. Однак, при проведенні слідчої дії свідок вказав, що при події 14.07.2012 року він не втримав ОСОБА_4, і останній при падінні вдарився задньою правою ділянкою голови об плитку. Результати даної слідчої дії підтверджені також продемонстрованим в судовому засіданні відеозаписом. (т.2 а.с. 235-245).

Відповідно до даних протоколу відтворення обстановки та обставин події від 07.08.2012 року та фото-таблиць до нього вбачається, що ОСОБА_13 добровільно розповів про обставини події, яка сталась 14.07.2012 року за адресою АДРЕСА_4, та показав, як все відбувалось. Показання ОСОБА_13 під час проведення даної слідчої дії відповідають тим показанням, які свідок дав в ході судового розгляду. Результати даної слідчої дії підтверджені також продемонстрованим в судовому засіданні відеозаписом. (т.3 а.с. 130-139).

Відповідно до даних висновку експерта № 10-228 від 15.08.2012 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_4 виявлені такі тілесні ушкодження:

а) тупа закрита травма голови з крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку, злами коронок першого та другого зубів на верхній щелепі зліва, садно нижньої губи, підшкірні крововиливи в ділянці лоба та перенісся, садно з підшкірним крововиливом правої тім'яно-потиличної ділянки голови.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженими та переважаючими травмуючими поверхнями, а саме внаслідок ударної травмуючої дії в ділянку обличчя з послідуючим падінням та співударом правою тьмяно-потиличною ділянкою голови об тупу тверду переважаючу плоску поверхню.

Всі ушкодження на поверхні голови (обличчя, волосяної частини голови) та внутрішньочерепна травма (крововиливи під оболонки та в шлуночки головного мозку) за таких умов отримання травми розглядаються в єдиному механізмі виникнення і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку що призвели до смерті.

Дані тілесні ушкодження виникли від, щонайменше, двох травмуючи дій, могли виникнути внаслідок удару дерев'яною лавою, яка має як переважаючу плоску поверхню, так і обмежені поверхні (краї та ребра), з послідуючим падінням та співударом правою тім'яно-потиличною ділянкою голови з тупою твердою переважаючою плоскою поверхнею (об бетонну підлогу).

Утворення комплексу даних тілесних ушкоджень внаслідок удару кулаком неозброєної руки є малоймовірним.

Утворення комплексу даних тілесних ушкоджень внаслідок нанесення удару своєю лобною ділянкою голови в ділянку ока голови іншої людини є малоймовірною.

б) підшкірний крововилив на тильній поверхні правої кисті, садно на передній поверхні правого стегна, садно на зовнішньо-боковій поверхні таза зліва.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженими травмуючими поверхнями або при ударах об такі незадовго до настання смерті, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості та в причинному зв'язку із настанням смерті не знаходяться.

ОСОБА_4 після отриманої внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки та в шлуночки головного мозку не міг самостійно піднятись на ноги з лежачого положення.

Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку, через короткий проміжок часу після отримання (від декількох секунд до декількох хвилин).

Враховуючи характер внутрішньочерепної травми у ОСОБА_4 (крововилив під тверду оболонку, масивні крововиливи під м'які оболонки великих півкуль головного мозку, мозочка та довгастого мозку, крововилив в шлуночки мозку), що була несприятливою в клінічному протіканні, та короткий проміжок часу між отриманою травмою і настанням смерті, можна вважати, що при наданні своєчасної медичної допомоги врятувати життя останньому було б малоймовірним.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі з трупа ОСОБА_4 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю кількості: в крові - 3,7‰, в сечі - 4,2‰, що може відповідати тяжкій алкогольній інтоксикації по відношенню до живої людини. (т. 2 а.с. 106-110).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 підтвердив свої висновки, викладені у висновку експерта № 10-228 від 15.08.2012 року щодо причини смерті ОСОБА_4 та виявлених у нього тілесних ушкоджень. Зазначив, що всі ушкодження на поверхні голови та внутрішньочерепну травму слід розглядати в єдиному механізмі виникнення, і всі вони в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку що призвели до смерті. Також звернув увагу на те, що будь-яка жива людина при ударі відчуває фізичний біль, а при нанесенні ОСОБА_12 удару кулаком в обличчя ОСОБА_4, останній повинен був відчувати такий біль.

Відповідно до даних висновку експерта № 70 від 28.09.2012 року, при зовнішньому судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_4 були виявлені наступні тілесні ушкодження: крововилив овальної форми, розміром 1,1х0,3 см в ділянці чола зліва, на 2 см вліво від середньої лінії чола, овальної форми крововилив 1,5х0,6 см в ділянці перенісся, садно овальної форми, горизонтально розташоване, розміром 2,2х1,8 см на шкірі нижньої губи зліва з наявністю вертикальної смугастості, переломи коронок 1, 2 зубів на верхній щелепі зліва, припухлість м'яких тканин і округлої форми крововилив діаметром 2,2 см в правій потилично-тім'яній ділянці, продовгуватої форми садно 1,2х0,3 см на тилі правої кисті між першою та другою п'ясними кістками, округлої форми крововилив діаметром 1,2 см на тилі правої кисті на рівні другої п'ясної кістки, довгастої форми садно 1,6х0,3 см, горизонтально розташоване, на передній поверхні правого стегна в нижній третині, вертикально розташоване садно 2,8х1,7 см на зовнішньо-боковій поверхні тазу зліва. При внутрішньому дослідженні трупа встановлені наступні тілесні ушкодження: крововилив округлої форми діаметром 4,5 см в м'яких тканинах правої тім'яно-потиличної ділянки, крововилив у вигляді рідкої крові - 80 мл на рівні передньої та середньої черепних ямок зліва, тотальний крововилив під м'якими мозковими оболонками по всій поверхні лівої півкулі головного мозку, обох півкуль мозочка та продовгуватого мозку, субарахноїдальний крововилив розміром 10,0х7,5 см в правій лобно-скроневій ділянці з розповсюдженням на їх базальну поверхню, ділянка забою головного мозку 3,0х3,0х4,0 см у вигляді множинних точкових крововиливів в ділянці полюса лівої лобної частки мозку, ділянка розм'якшення мозку 2,5х2,5 см з наявністю точкових крововиливів в ділянці зовнішньої стінки лівого бокового шлуночку, рідка кров в шлуночках головного мозку. Перераховані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті. Характер, форма, розміри, локалізація зовнішніх тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_4 в даному випадку не відображають будь-які конкретні диференціюючі особливості, властивості контактної поверхні травмуючих предметів, які діяли на тіло потерпілого. Але наявність горизонтально розташованого садна з вертикальною смугастістю в ділянці нижньої губи зліва, наявність продовгуватої форми садна на тилі правої кисті, на передній поверхні правого стегна, горизонтального розташування садна на передній поверхні правого стегна, вертикальне розташування садна в ділянці тазу зліва дають підставу вважати, що вказані ушкодження з більшою ймовірністю утворились від травмуючих дій конструктивними частинами - гранями, ребрами дерев'яної лавки. Крім того, з урахуванням даних матеріалів кримінальної справи, пояснень свідків пригоди ОСОБА_4 був нанесений ОСОБА_12 один удар кулаком в ділянку обличчя зліва. В результаті цього удару могло виникнути одне із пошкоджень в ділянці обличчя, ймовірніше всього - крововилив. Так як в ділянці обличчя потерпілого є тілесні ушкодження, які утворились від не менш як трьох травматичних дій, виходячи з цього, в ділянку обличчя діяли інші тупі предмети, якими могли бути в даному випадку і частини дерев'яної лавки, від дії яких могли виникнути з більшою імовірністю переломи коронок 1-2 зубів на верхній щелепі зліва, садно на нижній губі зліва і один із крововиливів в ділянці обличчя. Покази ОСОБА_8 про те, що удар кинутої ним дерев'яної лавки прийшовся в ділянку грудної клітки не підтверджується судово-медичними даними, тобто наявністю будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці грудної клітки. Враховуючи величину дерев'яної лавки, а також факт падіння ОСОБА_4 з приземленням на спину і голову, при кидку лавки в потерпілого, частини її могли контактувати не тільки з головою, а і з іншими нижче розташованими частинами передньої поверхні тіла потерпілого, внаслідок чого могли бути заподіяні садна в ділянці тазу зліва, на передній поверхні правого стегна, на тилі правої кисті.

Конкретно визначити, чи настало падіння ОСОБА_4 з висоти власного зросту після удару кулаком чи після удару дерев'яною лавкою, не представляється можливим, так як падіння могло настати як від удару кулаком, так і від удару дерев'яною лавкою. Однак при цьому слід зазначити, що при кидку дерев'яної лавки, з урахуванням її величини та щільності, з урахуванням більшої площі контакту з тілом, кінетична сила ударів її частинами може бути значно більшою, чим від удару кулаком людини. Тому падіння ОСОБА_4 з висоти власного зросту ймовірніше всього могло настати після удару лавкою. Після падіння ОСОБА_4 приземлення його та основний контакт - удар до поверхні бетонної підлоги відбувся правою задньою поверхнею голови, про що свідчать припухлості м'яких тканин і крововиливу в правій тім'яно-потиличній ділянці, а також наявність виражених ознак травми прискорення, якою є падіння з висоти власного зросту - наявності ударних ушкоджень в ділянці голови ззаду справа і полюсних протиударних ушкоджень в ділянці полюсу лівої лобної частки і стінки лівого бокового шлуночку головного мозку.

Внутрішньочерепні ушкодження головного мозку і мозкових оболонок, які були загрозливими для життя в момент спричинення, мають ознаки тяжких і перебувають в прямому причинному зв'язку з наставшою смертю, могли виникнути за обставин, на які вказує свідок ОСОБА_13 під час допиту його, як свідка, та при проведенні з його участю відтворення обстановки та обставин події від 07.08.2012 року.

При ударі дерев'яною лавкою в ділянку обличчя могла утворитись частина внутрішньочерепних ушкоджень, що може підтверджуватися характером падіння ОСОБА_4 після нанесеного удару, про яке пояснює свідок ОСОБА_13, а саме: « тіло ОСОБА_4 вигнулось, як мостик, ноги торкались землі … тіло було обмякше, голова висіла, ОСОБА_4 вже був без свідомості.»

Смерть ОСОБА_4 настала від внутрішньочерепних ушкоджень головного мозку і його оболонок - субдурального і масивних субарахноїдальних крововиливів, забою головного мозку, крововиливу в шлуночки головного мозку, які виникли від ударів тупим предметом в ділянку обличчя і при послідуючому падінні з висоти власного зросту та ударі задньою поверхнею голови до бетонного покриття в сукупності. Визначити, яка із травматичних дій в ділянку голови супроводжувалась утворенням ушкоджень головного мозку, які викликали смерть потерпілого, не представляється можливим. (т. 2 а.с. 140-147).

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_26 підтвердила дані зазначеної вище комісійної експертизи № 70 від 22.10.2012 р., в якій вона брала участь, та показала, що причиною смерті ОСОБА_4 була закрита внутрішня черепно-мозкова травма, яка виразилась забоєм головного мозку в двох ділянках, субдуральна гематома на рівні основи мозку, субарахноїдальний обширний крововилив у мозок і найголовніше, крововилив в шлуночку мозку та крововилив навколо продовгуватого мозку і мозочку. Ці пошкодження виникли внаслідок всіх травматичних впливів на голову: удару тупим предметом в ділянку обличчя і удару, при послідуючому падінні з висоти власного росту, задньою поверхнею голови об бетонну підлогу, - в сукупності. Конкретно причину смерті, а саме від якого удару помер потерпілий: від удару в обличчя чи від удару задньою правою частиною голови після падіння об підлогу, вони також назвати не можуть, оскільки частина пошкоджень могла виникнути від удару в обличчя, а основна частина пошкоджень, більш тяжка, могла виникнути від падіння. Не можна також розмежувати від яких саме ударів утворились конкретні тілесні ушкодження, їх потрібно розглядати в сукупності. На обличчі в ОСОБА_4 були виявленні два синці, два переломи коронок зубів і садно в області нижньої губи. Які конкретно із цих ушкоджень могли утворитися і від якого саме удару експерти встановити не можуть за наявними у них судово-медичними даними. Падіння могло виникнути як від удару кулаком, так і від удару дерев'яною лавкою, конкретно визначити це не являється можливим. Однак, вона припускає, що більш вірогідною причиною падіння може бути саме удар лавкою, тому що у потерпілого три ушкодження на обличчі, четверте ушкодження від падіння потилицею на підлогу. Якщо б один із обвинувачених - ОСОБА_12 вдарив один раз потерпілого в обличчя, то в результаті цього на обличчі потерпілого могло виникнути тільки одне ушкодження - крововилив. Тобто, від одного удару - одне ушкодження. Проте в ділянці обличчя ОСОБА_4 є тілесні ушкодження, які утворились від не менш як трьох травматичних дій. При цьому, садно в області нижньої губи зліва, має вертикальну смугастість, а це означає, що дане ушкодження не могло утворитись від неозброєного удару кулаком, тому що, тут відбулося тертя і скоріш за все це був удар лавкою. Інші ушкодження, які були не на обличчі, - садно в ділянці тазу зліва, на передній поверхні, на кисті правої руки могли скоріш за все утворились від удару лавкою чи від послідуючого падіння. У потерпілого виявлені також переломи коронок першого і другого зубів на лівій стороні обличчя на верхній щелепі. Ці ушкодження є свіжими, могли утворитись коли у потерпілого був відкритий рот. Предмет, яким завдали такі пошкодження, діяв знизу вверх при положенні відкритого рота потерпілого. Тому, при зіставленні всіх цих даних, комісія експертів прийшли до висновку, що скоріш за все в даному випадку був удар лавкою, яка має більшу площу контакту і діє на більшу частину тіла потерпілого, від такого удару потерпілий міг впасти і отримати всі вказані ушкодження. В зв'язку з наведеним, комісія дійшла висновку, що смерть ОСОБА_4 могла виникнути за обставин, на які вказує свідок ОСОБА_13 Також, зазначила, що після падіння і отримання всіх перелічених тілесних ушкоджень потерпілий не міг виконувати ніяких активних дій, самостійно підніматись. Деякі з ушкоджень були настільки тяжкими, що на її думку, навіть при наданні потерпілому своєчасної медичної допомоги в нього було дуже мало шансів вижити. Такі пошкодження практично не підлягають лікуванню, вони є несумісними з життям. Крім цього, відмітила, що всі тілесні пошкодження, виявлені у потерпілого, були одномоментні, тому їх слід розглядати в комплексі як тяжкі тілесні ушкодження. Звернула увагу суду на те, що в ділянці грудної клітки ОСОБА_4 відсутні будь-які тілесні ушкодження, які свідчили б про завдання удару в цю ділянку дерев'яною лавою, як вказує на те ОСОБА_8

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_27. підтвердила дані зазначеної вище комісійної експертизи № 70 від 22.10.2012 р., а також показання експерта ОСОБА_26

Враховуючи те, що судово-медичні експертизи трупа ОСОБА_4 проводились кваліфікованими фахівцями в судово-медичній галузі, предметом її дослідження були усі наявні матеріали, то підстав для сумнівів у достовірності даних висновків колегія не вбачає.

Відповідно до даних висновку експерта № 379 від 25.07.2012 року вбачається, що кров з трупа ОСОБА_4 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. На лавці дерев'яній, вилученій з торгової палатки та доставленій на дослідження, слідів крові не виявлено. (т.2 а.с.81).

Відповідно до даних акту № 1249 від 06.08.2012 року вбачається, що при судово-гістологічному дослідженні шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_4 виявлено венозне повнокров'я внутрішніх органів; вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в головному мозку, довгастому мозку та мозочку; набряк головного мозку; ділянки фрагментації міокарда, виражений набряк між волоконної сполучної тканини міокарду; інтерстиціальний набряк легенів; ділянки емфіземи та дистелектазу легенів; тотальна десквамація бронхіального епітелію; дистрофія нирок та печінки (т.2 а.с.112).

Відповідно до даних висновку експерта № 522 від 17.07.2012 року вбачається, що у ОСОБА_12 виявлені такі тілесні ушкодження: синець навколо лівого ока, садно на задній поверхні правого ліктьового суглобу, синець на задній поверхні правого плеча. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів, могли виникнути в строк та при обставинах, на які вказує обстежуваний, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Тілесне ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока могло виникнути внаслідок удару кулаком неозброєної руки сторонньої людини, а також могло виникнути внаслідок удару лобною ділянкою голови сторонньої людини. (т.2 а.с. 191).

Відповідно до даних акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи №178 від 24.10.2012 року, ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає, не страждав таким і на період інкримінованого йому злочину, а тому міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто відносно скоєного і на теперішній час його можна вважати осудним.

ОСОБА_8 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

На момент вчинення інкримінованого йому злочину ОСОБА_8 в стані фізіологічного афекту, сильного душевного хвилювання не перебував, тому що під час делікту не прослідковується звуження свідомості, фрагментарність сприйняття та наявність пост афективного стану (ознак фізичної та психічної астенії, виснажливості). Виявлені емоційні переживання, образи, напруження не досягли глибини фізіологічного афекту.

ОСОБА_8 не схильний до фантазування, перекручування фактів об'єктивної дійсності і може вірно їх сприйняти (т.3 а.с.43-45).

Відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення вживання алкоголю та стану сп'яніння від 14.07.2012 року у ОСОБА_12 виявлено 0,5‰ алкоголю, у зв'язку з чим лікарем констатовано у останнього алкогольне сп'яніння (т.2 а.с.154).

Із роз'яснень спеціаліста - лікаря-нарколога ОСОБА_28 вбачається, що апарат, за допомогою якого у ОСОБА_12 визначено 0,5‰ алкоголю, має похибку - 0,1‰, і відповідно до інструкції по його експлуатації встановлення легкого ступеня сп'яніння визначається із урахуванням зазначеної похибки, при показнику від 0,6‰, тому, на його думку, 0,5‰ алкоголю є допустимою нормою і не вказує на стан сп'яніння особи.

Однак, консультації та роз'яснення спеціаліста з огляду на ч.2 ст.84 КПК України не є процесуальними джерелами доказів, а тому вони не беруться до уваги при з'ясуванні обставин, установлених під час кримінального провадження, та ухваленні судового рішення, а є важливими лише при дослідженні інших доказів.

Виходячи з наведеного, суд визнає вказаний протокол медичного огляду для встановлення вживання алкоголю та стану сп'яніння ОСОБА_12 недопустимим доказом, оскільки огляд останнього проведений з недотриманням вимог КПК України 1960 року. Разом з тим, судом беруться до уваги дані зазначені у протоколі про наявність у ОСОБА_12 0,5‰ алкоголю, так як вони відповідають фактичним даним отриманим під час допиту самого ОСОБА_12, про те, що 14.07.2012 року він вживав міцне пиво ємністю близько 1л., та при його огляді, в той же день о18год. 45хв., у нього визначено 0,5‰ алкоголю, що ним визнається та не заперечується.

Таким чином, оскільки за медичним критерієм неможливо чітко визначити, що ОСОБА_12 перебував в стані алкогольного сп'яніння, тому суд з урахуванням отриманих зазначених вище фактичних даних, приходить до переконання, що 14 липня 2012 року ОСОБА_12, на час інкримінованих йому діянь, перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення вживання алкоголю та стану сп'яніння від 14.07.2012 року у ОСОБА_8 ознак алкогольного сп'яніння не виявлено. Хоча огляд ОСОБА_8 також проводився із недотриманням вимог КПК України 1960 року, однак судом приймаються до уваги дані протоколу, оскільки учасниками судового провадження визнається та не оспорюється те, що ОСОБА_8, на час інкримінованих йому діянь, був тверезий (т.2 а.с.157).

Суд визнає недопустимими доказами та не приймає їх до уваги протоколи допитів ОСОБА_8 від 15 та 30 липня 2012 року (т.2 а.с.194-195, 196) та відтворення обстановки та обставин події від 17 липня 2012 року (т.2 а.с.198-202), оскільки слідчі дії проведені з ним, як зі свідком, який в подальшому визнаний підозрюваним та обвинуваченим.

Суд також визнає недопустимим доказом та не приймає його до уваги протокол допиту ОСОБА_12 від 15 липня 2012 року (т.2 а.с.185-187), оскільки слідча дія проведена з ним, як зі свідком, який в подальшому визнаний підозрюваним та обвинуваченим. Крім того, визнається недопустимим доказом та не приймається до уваги протокол відтворення обстановки та обставин події від 17 липня 2012 року (т.3 а.с.40-46), оскільки під час судового розгляду ОСОБА_12 відмовився від даних показань, даних під час вказаного відтворення та просив не брати їх до уваги, пославшись на те, що до проведення даної слідчої дії на нього вчинявся тиск з боку працівників міліції, що є право обвинуваченого.

Суд вважає, що саме ОСОБА_8 умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_4, а ОСОБА_12 умисно завдав удар останньому, чим завдав фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід'ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_12 умисно завдав удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, в щелепу ОСОБА_4, завдавши фізичного болю. Факт нанесення такого удару визнається та не заперечується самим ОСОБА_12, а також показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 Між тим, згідно показань експерта ОСОБА_25, в присутності якого ОСОБА_12 розповів про механізм нанесення удару ОСОБА_4, вбачається, що будь-яка жива людина при завданні удару відчуває біль, а при завданні вказаного удару ОСОБА_4 повинен був відчути фізичний біль, не зважаючи на стан сп'яніння.

Таким чином, колегія визнає факт нанесення ОСОБА_12 удару в обличчя ОСОБА_4 та вважає, що при нанесенні такого ОСОБА_4 відчував фізичний біль.

Суд приходить до переконання, що ОСОБА_12 слід притягнути до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України, оскільки кримінальна справа правомірно і з дотриманням встановленого порядку порушена прокурором, якому відповідно до ч.3 ст.27 КПК України 1960 року надано таке право, за скаргою потерпілого ОСОБА_4 (т.3 а.с.150, 160).

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_8, завдав умисного удару дерев'яною лавою в область голови ОСОБА_4, який при падінні вдарився головою об підлогу, чим спричинив тілесні ушкодження на обличчі, задній праві частині голови та внутрішньочерепну травму, які слід розглядати в єдиному механізмі виникнення, всі тілесні ушкодження в області голови, в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку що призвели до смерті.

За даними судово-медичних експертиз, дані тілесні ушкодження виникли від, щонайменше, двох травмуючих дій, могли виникнути внаслідок удару дерев'яною лавою, яка має як переважаючу плоску поверхню, так і обмежені поверхні (краї та ребра), з послідуючим падінням та співударом правою тім'яно-потиличною ділянкою голови з тупою твердою переважаючою плоскою поверхнею (об бетонну підлогу). Утворення комплексу даних тілесних ушкоджень внаслідок удару кулаком неозброєної руки є малоймовірним.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_14 тій частині, що після отриманого дерев'яною лавою удару ОСОБА_4, який впав на підлогу, зміг підвестись та пересуватись, оскільки, згідно даних судово-медичних експертиз, ОСОБА_4 після отриманої внутрішньочерепної травми не міг самостійно піднятись на ноги з лежачого положення та навіть при наданні своєчасної медичної допомоги врятувати життя останньому було б малоймовірним.

Також, не заслуговують на увагу твердження останніх щодо механізму нанесення удару лавою, а саме, що ОСОБА_8 підкинув обома руками лаву, не утримуючи її при цьому, влучив нею у ОСОБА_4 в область між грудною кліткою та щокою, оскільки на вказаних ділянках тіла останнього відсутні тілесні ушкодження, а спричинення потерпілому удару у вказаний спосіб є неспроможним і суперечить фактичним даним, встановлених судово-медичними експертизами та перевіреними під час судового розгляду справи.

Крім того, суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_12 та ОСОБА_14 тій частині, що ОСОБА_4 отримав внутрішньочерепну травму від удару кулаком в обличчя та з послідуючим падінням, це суперечить фактичним даним, встановлених судово-медичними експертизами, відповідно до яких утворення комплексу таких тілесних ушкоджень внаслідок удару кулаком неозброєної руки є малоймовірним.

Суд відхиляє показання свідка ОСОБА_17, даних під час судового розгляду справи, що у наметі, за її твердженням, була спокійна та безконфліктна обстановка та учасники події поводили себе врівноважено, оскільки це повністю суперечить показанням інших учасників події 14 липня 2012 року, так як конфлікт тривав короткий проміжок часу, обстановка весь час була напруженою, і сварки при цьому не припинялись.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 є родичами обвинувачених, що викликає сумнів в об'єктивності їх показань, зокрема, ОСОБА_14 деталях описує обставини події, на підтвердження позиції захисту, однак на уточнюючі питання інших учасників судового провадження щодо обставин, які могли б спростувати таку позицію, відповіді не дає.

Суд розцінює показання зазначених вище свідків, як спробу допомогти пом'якшити становище обвинуваченим.

Показання свідка ОСОБА_13 суд розцінює, як найбільш повні, послідовні та спроможні, і такі, які в сукупності з іншими дослідженими та перевіреними судом доказами відповідають встановленим фактичним обставинам подій.

Судом також спростовується позиція обвинувачених що останні діяли в стані необхідної оборони.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Дана норма є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що «кожний має право захищати своє життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань» (ч.2 ст.27 Конституції України)

Слід враховувати, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з'ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

Судом встановлено, що під час конфлікту, який спровокований ОСОБА_4, останній лише у словесній формі висловлював своє ставлення до обвинувачених, що їх обурювало, однак жодних дій, які б свідчили про суспільно-небезпечне посягання, а також реальної загрози заподіяння шкоди життю, здоров'ю обвинувачених та їх майну, з боку потерпілого не було.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_12 про завдання ОСОБА_4 удару лобною ділянкою йому в ліве око, через різницю у зрості близько 14 см., є неспроможним. Крім того, відповідно до показань ОСОБА_4, ОСОБА_13 та ОСОБА_15, у ОСОБА_12, на час приїзду лікарів, тілесних ушкоджень на обличчі не було, а синець під лівим оком виник внаслідок удару, який завдав ОСОБА_15, дізнавшись про смерть ОСОБА_4

Також, про відсутність суспільно-небезпечного посягання та реальної загрози такого посягання з боку ОСОБА_4, свідчить те, що при завданні ОСОБА_12 удару в обличчя ОСОБА_4, останній такого не очікував, опору не чинив та ударів у відповідь не наносив. При цьому, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 жодних погроз вчинення насильницьких дій щодо обвинувачених та пошкодження їх майна не висловлював.

Оскільки за даними судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_8 не здатний до фантазування та перекручування фактів об'єктивної дійсності, суд вважає, що він реально сприймав події так, як вони відбувались і не міг неправильно оцінювати дії потерпілого, та помилково припускати наявність суспільно-небезпечного посягання.

Отже, смерть ОСОБА_4 настала від тілесних ушкоджень, спричинених саме ударом ОСОБА_8 та перебуває в прямому причинному зв'язку з діями останнього.

Так, ОСОБА_8, хоча і не бажав смерті потерпілого, але свідомо припускав суспільно-небезпечні наслідки таких своїх дій.

Оскільки, ОСОБА_8, за даними судово-психіатричної експертизи, не схильний до фантазування, перекручування фактів об'єктивної дійсності і може вірно їх сприйняти, у колегії не виникає сумнівів щодо усвідомлення суспільно небезпечного характеру своїх дій та правильності сприйняття ним наслідків таких дій.

Вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча і не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилась до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватись як умисне вбивство.

Таким чином, умисне поранення життєво важливих органів потерпілого, унаслідок чого сталася смерть, суд розцінює як свідчення умислу винного на позбавлення життя, і кваліфікує такі дії як умисне вбивство.

Суд вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Разом з тим, стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за п.7 ч.2 ст.115 КК України, сторона обвинувачення посилається на те, що обвинувачений вчинив умисне вбивство ОСОБА_4 внаслідок грубого порушення громадського порядку, бажаючи самовизначитися за рахунок приниження інших осіб, прагнучи продемонструвати зухвале та цинічне відношення до потерпілого, зокрема, ображав його нецензурними словами, перешкоджав нормальному відпочинку, та використовуючи незначний привід наніс ОСОБА_4 удар, яким завдав тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

Проте, вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства з хуліганських мотивів за тих ознак, що визначені стороною обвинувачення, не доведено, і не підтверджено перевіреними судом доказами.

Із роз'яснення, яке міститься у п.4 постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про судову практику у справах про хуліганство", вбачається, що дії, що супроводжувалися завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих, тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочин проти особи.

Так, в судовому засіданні встановлено, що до конфлікту 14.07.2012 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 були знайомі, між ними існували напружені відносини, через те, що, як стверджує обвинувачений, у нього в минулому був конфлікт з потерпілим, який із застосуванням погроз вимагав у нього гроші. 14 липня 2012 року конфлікт був ініційований ОСОБА_4 через кинутий недопалок, що обурило ОСОБА_8, який сприйняв це як образу. Через зазначений привід, на ґрунті особистих неприязних стосунків, виникла сварка між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, в ході якої ОСОБА_8 завдав смертельного удару. Використання малозначного приводу для вчинення злочину не може само по собі свідчити про наявність у діях ОСОБА_29 хуліганського мотиву. Достатніх доказів про те, що ОСОБА_8, позбавляючи життя ОСОБА_4, діяв з хуліганських мотивів, матеріали провадження не містять.

Таким чином, у діях ОСОБА_8 відсутній хуліганський мотив і з огляду на цю обставину колегія вважає необхідним виключити кваліфікацію дій обвинуваченого за п.7 ч.2 ст.115 КК України як таку, що не знайшла свого підтвердження.

Також, дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфікуються за п.12 ч.2 ст.115 КК України, тобто вчинення умисного вбивства ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, яка полягала у тому, що ОСОБА_8 разом ображали ОСОБА_4 нецензурними словами, погрожували йому вбивством, разом вирішили позбавити життя потерпілого і заздалегідь обумовили свої злочинні дії.

Проте, вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, за тих ознак, що визначені стороною обвинувачення, не доведено, і не підтверджено перевіреними судом доказами.

Так, вчиненим за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об'єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать, зокрема, застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником тощо.

Проте, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти заздалегідь обумовлених дій ОСОБА_8, спрямованих на позбавлення життя ОСОБА_4, попередньої домовленості між обвинуваченими про спільне вчинення злочину, наявність єдиного умислу на позбавлення потерпілого життя. Жодних доказів того, що ОСОБА_8, позбавляючи життя ОСОБА_4, діяв за попередньою змовою групою осіб, матеріали провадження не містять.

Таким чином, у діях ОСОБА_8 відсутня така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб і з огляду на цю обставину колегія вважає необхідним виключити кваліфікацію дій обвинуваченого за п.12 ч.2 ст.115 КК України як таку, що не знайшла свого підтвердження.

Крім того, дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК України, тобто вчинення хуліганства, яке полягало у тому, що він грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, пов'язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, завдав ОСОБА_4 удар предметом, спеціально пристосованим або заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень.

Проте, вчинення ОСОБА_8 хуліганства, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, за тих ознак, що визначені стороною обвинувачення, суд вважає не доведеним і не підтвердженим перевіреними у судовому засіданні доказами.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», слід відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім'ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров'я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження) : 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров'ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Так, в судовому засіданні встановлено, що до подій 14.07.2012 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 були знайомі і між ними існували напружені відносини, через те, в минулому, як стверджує ОСОБА_8, потерпілий із застосуванням погроз вимагав у нього гроші. 14 липня 2012 року конфлікт був ініційований ОСОБА_4 через кинутий недопалок, що обурило ОСОБА_8, який сприйняв це як образу. Зазначені події, хоча і відбувались в приміщенні пивної палатки, однак така розташовувалась на території домоволодіння ОСОБА_8. Завдаючи удар, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження саме через особисті неприязні відносини, які існували між ними, а не з інших мотивів. У пивній палатці, де розташовані столи для відпочинку та лави, дерев'яна лава, якою задано удар ОСОБА_4, не може розглядатись, як спеціально пристосований предмет для нанесення тілесних ушкоджень.

Жодних доказів того, що ОСОБА_8, вчинив хуліганство із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, матеріали провадження не містять.

Таким чином, у діях ОСОБА_8 відсутні ознаки, що вказують на вчинення хуліганства із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, і з огляду на цю обставину колегія вважає необхідним виключити кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України як таку, що не знайшла свого підтвердження.

Зважаючи на викладене, п.п.7, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.296 КК України слід виключити з обвинувачення, як зайво вмінені, оскільки дії ОСОБА_8 повністю охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 1 ст, 115 КК України.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_12 слід кваліфікувати за ч.1 ст.126 КК України, кваліфікуючими ознаками якого умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не

спричинив тілесних ушкоджень.

Разом з тим, суд виключає з обвинувачення такі кваліфікуючі ознаки, як завдання побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, оскільки вчинення таких дій ОСОБА_12 стороною обвинувачення не доведено і не підтверджено перевіреними судом доказами.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачується у навмисному вбивстві ОСОБА_4, вчиненому із хуліганських мотивів, тобто у вчиненні злочину, передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК України, при наступних обставинах.

14.07.2012 року, близько 17 год., неповнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, знаходячись в пивній палатці по АДРЕСА_3, де він на прохання батька обслуговував відвідувачів, під час виконання замовлення відвідувача вказаного закладу ОСОБА_4, який знаходився в пивній палатці спільно з ОСОБА_13, розлив на поверхню столу пиво. Після зробленого ОСОБА_4 зауваження з даного приводу, неповнолітній ОСОБА_8, з хуліганських спонукань, використовуючи незначний привід, грубо порушуючи громадський порядок, бажаючи самовизначитися за рахунок приниження інших осіб, зневажливо кинув здачу на поверхню столу, за яким відпочивала ОСОБА_4 та ОСОБА_13 Після зробленого ОСОБА_4 зауваження з приводу неналежного обслуговування, ОСОБА_8, висловлюючи явну неповагу до суспільства та нехтуючи встановленим у суспільстві порядком, продовжив принижуючи ображати ОСОБА_4, висловлюючись в його адресу нецензурними словами, а враховуючи те, що відвідувач: ОСОБА_4 та ОСОБА_13 значно старші за віком від нього, покликав на допомогу свого батька ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_10, зателефонувавши йому по телефону.

Після приходу в приміщення пивної палатки батька ОСОБА_12, який перебував в стан алкогольного сп'яніння, ОСОБА_8 та ОСОБА_12, продовжили вчиняти хуліганські дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_4, які виразились в тому, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 прагнучи продемонструвати зухвале та цинічне відношення до потерпілого почали ображати ОСОБА_4 нецензурними словами, які принижували його людську гідність та погрожували йому вбивством, перешкоджали його нормальному відпочинку.

Надалі, під час конфлікту, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вирішили умисно позбавити життя потерпілого ОСОБА_4, та з метою реалізації свого єдиного спланованого злочинного наміру, направленого на вбивство ОСОБА_4,, ОСОБА_12 умисно наніс ОСОБА_4 кілька ударів кулаками рук в обличчя, тулуб й інші частини тіла, а неповнолітній ОСОБА_8 з метою доведення до кінця свого спланованого злочинного наміру, щодо вбивства ОСОБА_4, схопивши з підлоги дерев'яну лавку, умисно наніс нею удар в обличчя ОСОБА_4, внаслідок якого останній втративши рівновагу впав на підлогу, вдарившись при цьому головою.

Таким чином, використовуючи малозначний привід, з метою позбавити потерпілого ОСОБА_4 життя, ОСОБА_12 та ОСОБА_8, спільно завдали останньому тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №10-228 від 15.08.2012 року виразились у вигляді:

тупої закритої травми голови з крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку, зламів коронок першого та другого зубів на верхній щелепі зліва, садна нижньої губи, підшкірних крововиливів в ділянці лоба та перенісся, садна з підшкірним крововиливом правої тім'яно-потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті; підшкірного крововиливу на тильній поверхні правої кисті, садна на передній поверхні правого стегна, садна на зовнішньо-боковій поверхні таза зліва, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Від отриманих чисельних тілесних ушкоджень в область голови потерпілий ОСОБА_4 помер на місці події.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачується у навмисному вбивстві ОСОБА_4, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, при наступних обставинах.

Так, 14.07.2012 року, близько 17 год., неповнолітній ОСОБА_8, знаходячись в пивній палатці по АДРЕСА_3, де він за проханням батька обслуговував відвідувачів, під час виконання замовлення відвідувача вказаного закладу ОСОБА_4, який знаходився в пивній палатці спільно з ОСОБА_13, розлив на поверхню столу пиво. Після зробленого ОСОБА_4 зауваження з даного приводу, неповнолітній ОСОБА_8,, з хуліганських спонукань, використовуючи незначний привід, грубо порушуючи громадський порядок, бажаючи самовизначитися за рахунок приниження інших осіб, зневажливо кинув здачу на поверхню столу, за яким відпочивали ОСОБА_4 та ОСОБА_13 Після зробленого ОСОБА_4 зауваження з приводу неналежного обслуговування, ОСОБА_8, висловлюючи явну неповагу до суспільства та нехтуючи встановленим у суспільстві порядком, продовжив принижуючи ображати ОСОБА_4, висловлюючись в його адресу нецензурними словами, а враховуючи те, що відвідувачі ОСОБА_4 та ОСОБА_13 значно старші по віку від нього, покликав на допомогу свого батька ОСОБА_12, зателефонувавши йому по телефону.

Після приходу в приміщення пивної палатки ОСОБА_12, який перебував в стані алкогольного сп'яніння, ОСОБА_8. та ОСОБА_12, продовжуючи вчиняти хуліганські дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_4, які виразились в тому, що ОСОБА_8. та ОСОБА_12 прагнучи продемонструвати цинічне відношення до потерпілого разом почали ображати ОСОБА_4 нецензурними словами, які принижували його людську гідність, погрожували йому вбивством, перешкоджали його нормальному відпочинку, а в подальшому разом вирішили умисно позбавити життя потерпілого ОСОБА_4

Надалі виконуючи заздалегідь обумовлені злочинні дії, направлені на реалізацію свого спланованого злочинного наміру, що направлений на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_4, ОСОБА_12, наніс ОСОБА_4 кілька ударів кулаками рук в обличчя, тулубу й інші частини тіла, а неповнолітній ОСОБА_8 з метою доведення до кінця свого спланованого злочинного наміру, щодо вбивства ОСОБА_4, схопивши з підлоги дерев'яну лавку, умисно наніс нею удар в обличчя ОСОБА_4, внаслідок якого останній втративши рівновагу впав на підлогу, вдарившись при цьому головою.

Таким чином, використовуючи малозначний привід, з метою позбавити потерпілого ОСОБА_4 життя, ОСОБА_12 та ОСОБА_8, спільно завдали останньому вказані тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №10-228 від 15.08.2012 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, і які призвели до смерті ОСОБА_4

Також, органами досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні хуліганства, пов'язаного з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, при наступних обставинах.

14.07.2012 року, біля 17 год., неповнолітній ОСОБА_8, знаходячись в пивній палатці по АДРЕСА_3, де він за проханням батька обслуговував відвідувачів, під час виконання замовлення відвідувача вказаного закладу ОСОБА_4, який знаходився в пивній палатці спільно з ОСОБА_13, розлив на поверхню столу пиво. Після зробленого ОСОБА_4 зауваження з даного приводу, неповнолітній ОСОБА_8, з хуліганських спонукань, використовуючи незначний привід, грубо порушуючи громадський порядок, бажаючи самовизначитися за рахунок приниження інших осіб, зневажливо кинув здачу на поверхню столу, за яким відпочивали ОСОБА_4 та ОСОБА_13 Після зробленого ОСОБА_4 зауваження з приводу неналежного обслуговування, ОСОБА_8,, висловлюючи явну неповагу до суспільства та нехтуючи встановленим у суспільстві порядком, продовжив принижуючи ображати ОСОБА_4, висловлюючись в його адресу нецензурними словами, а враховуючи те, що відвідувачі ОСОБА_4 та ОСОБА_13 значно старші по віку від нього, покликав на допомогу свого батька ОСОБА_12, зателефонувавши йому по телефону.

Після приходу в приміщення пивної палатки батька ОСОБА_12, який перебував в стані алкогольного сп'яніння, ОСОБА_8 та ОСОБА_12, продовжуючи вчиняти хуліганські дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_4, які виразились в тому, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12, порушуючи встановлені правила торгівлі, які зобов'язують до належного обслуговування клієнтів, прагнучи продемонструвати зухвале та цинічне відношення до потерпілого разом почали ображати ОСОБА_4 нецензурними словами, які принижували його людську гідність, та не звертали уваги на прохання ОСОБА_13, який намагався припинити хуліганські дії останніх, разом вирішили умисно позбавити життя потерпілого ОСОБА_4

Надалі, ОСОБА_12, діючи групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_8, виконуючи заздалегідь обумовлені злочинні дії направлені на реалізацію свого спланованого злочинного наміру на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_4,, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, добропристойності та моралі, супроводжуючи свої дії нецензурної лайкою та образами на адресу клієнта пивного закладу ОСОБА_4,, перешкоджаючи його нормальному відпочинку, погрожуючи йому вбивством, умисно штовхав та наніс ОСОБА_4 кілька ударів кулаками рук в обличчя й інші частини тіла, спричиняючи фізичну біль і тілесні ушкодження. З метою доведення до кінця свого спланованого злочинного наміру, щодо вбивства ОСОБА_4, неповнолітній ОСОБА_8, використовуючи спеціально пристосований предмет для нанесення тілесних ушкоджень - дерев'яну лавку, яку заздалегідь приготував піднявши з підлоги пивної палатки, умисно наніс нею удар в обличчя ОСОБА_4,, внаслідок якого останній втративши рівновагу впав на підлогу, вдарившись при цьому головою.

Крім того, ОСОБА_12, діючи групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_8, вчиняючи хуліганство в громадському місці, діяв з винятковим цинізмом, що супроводжувався демонстративною неповагою до загальноприйнятих норм моралі, які виразились у погрозах вбивством та нанесенні образ, побоїв, тілесних ушкоджень і вбивства клієнта пивного закладу ОСОБА_4, який перебував в безпорадному стані, обумовленому станом його алкогольного сп'яніння, який виник у вказаному пивному закладі від вжитих проданих йому алкогольних напоїв, і не міг протидіяти групі нападників, які застосовували лаву для нанесення тілесних ушкоджень.

Таким чином, використовуючи малозначний привід, з метою позбавити потерпілого ОСОБА_4 життя, ОСОБА_12 та ОСОБА_8, спільно завдали останньому вказані тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №10-228 від 15.08.2012 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, і які призвели до смерті ОСОБА_4

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачується у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність, вчинене батьком, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.304 КК України, при наступних обставинах.

14.07.2012 року, близько 17 год., ОСОБА_12, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в пивній палатці по АДРЕСА_3, достовірно знаючи, що його син ОСОБА_8 є неповнолітнім, шляхом психологічного впливу, що виразився в заклику вчинити хуліганство та вбивство клієнта пивного закладу ОСОБА_4, заохочуючи своїм прикладом, розпалюючи хибні почуття сімейної єдності у вчиненні насильства над потерпілим, втягнув його у злочини, передбачені статтями 115 ч. 2 п. 7, 115 ч. 2 п. 12, 296 ч. 4 КК України.

Так, батько ОСОБА_12, та неповнолітній син ОСОБА_8, за попередньою змовою групою осіб, з хуліганських мотивів, умисно позбавили життя потерпілого ОСОБА_4 При цьому, ОСОБА_12 умисно наніс ОСОБА_4 удари кулаками руки в обличчя й інші частини тіла, а неповнолітній ОСОБА_8 умисно наніс дерев'яною лавою удар в обличчя ОСОБА_4, внаслідок якого останній втративши рівновагу впав на підлогу, вдарившись при цьому головою.

Таким чином, ОСОБА_12 та ОСОБА_8, спільно завдали останньому вказані тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-228 від 15.08.2012 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, і які призвели до смерті ОСОБА_4

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачується у навмисному нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, при наступних обставинах.

Так, 14.07.2012 року, близько 17 год., ОСОБА_12, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в пивній палатці по АДРЕСА_3, з хуліганських мотивів, з метою заподіяння клієнту пивного закладу ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, умисно наніс йому кілька ударів кулаками рук по обличчю й іншим частинам тіла, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу на тильній поверхні правої кисті, садна на передній поверхні правого стегна, садна на зовнішньо-боковій поверхні таза зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №10-228 від 15.08.2012 року", мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Аналізуючи всі наведені докази, слід зробити висновок, що факти вчинення вбивства ОСОБА_4 саме ОСОБА_12, вчинення хуліганських дій із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, а також умисне завдання легких тілесних ушкоджень не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства.

Так, об'єктивна сторона вбивства характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді настання смерті; 3) причинним зв'язку між вказаним діянням та наслідком. Із суб'єктивної сторони умисне вбивство характеризується умислом (прямим чи непрямим).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 під час події 14.07.2012 року умисно завдав удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, в щелепу ОСОБА_4, завдавши фізичного болю. Завдання такого удару не перебуває у причинному зв'язку із настанням смерті ОСОБА_4 Умисел у ОСОБА_12 на заподіяння смерті ОСОБА_4 відсутній, а тому в даному випадку відсутні обов'язкові складові такого складу злочину, як умисне вбивство - об'єктивна та суб'єктивна сторони. Таким чином, ОСОБА_12 не вчиняв вбивства ОСОБА_4

Вчинення ОСОБА_12 умисного вбивства ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та з хуліганських мотивів, за тих обставин, які вказані стороною обвинувачення, не доведено, і не підтверджено перевіреними судом доказами.

У зв'язку з цим, в діях ОСОБА_12 відсутній склад злочину, передбачений п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Крім того, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_12 також відсутній склад злочину, передбачений ч.4 ст.296 КК України виходячи з наступного.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», слід відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім'ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров'я людини необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров'ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Так, в судовому засіданні встановлено, що до подій 14.07.2012 року ОСОБА_12 та ОСОБА_4 були знайомі і між ними існували напружені відносини, через те, що в минулому, як стверджує ОСОБА_12, потерпілий із застосуванням погроз вимагав у його сина гроші. Також, він просив ОСОБА_4 не приходити до нього в палатку, оскільки останній не вміє себе поводити. 14 липня 2012 року конфлікт був ініційований ОСОБА_4 через кинутий у його сина недопалок, що його образило як батька. Зазначені події, хоча і відбувались в приміщенні пивної палатки, однак така розташовувалась на території його домоволодіння. ОСОБА_12 завдав ОСОБА_4 удар саме через особисті неприязні відносини, а не з хуліганських мотивів. При цьому, предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень він не використовував.

Жодних доказів того, що ОСОБА_12, вчинив хуліганство із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, матеріали провадження не містять.

Також втягнення ОСОБА_12 неповнолітнього ОСОБА_8 у вчинення злочинів, передбачених статтями 115 ч. 2 п. 7, 115 ч. 2 п. 12, 296 ч. 4 КК України, за тих обставин, які вказані стороною обвинувачення, не доведено, і не підтверджено перевіреними судом доказами.

Так, суб'єктивна сторона злочину, передбаченого ст.304 КК України характеризується прямим умислом, поєднаним з метою втягнення підлітка у злочинну діяльність. Особа знала про неповнолітній вік, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння і бажала втягнути неповнолітнього у злочинну діяльність.

В судовому засіданні встановлено, що до телефонного дзвінка ОСОБА_8, ОСОБА_12 про присутність у пивній палатці ОСОБА_4 та конфлікту між останнім та його сином не знав. Неповнолітній сам просив приїхати ОСОБА_12 та допомогти владнати непорозуміння. Стороною обвинувачення не представлено жодних доказів того, що ОСОБА_12 вчинив будь-які дії пов'язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою викликати у нього рішучість взяти участь вчиненні хуліганства та вбивства.

Суд не може розцінювати викрик ОСОБА_12, який мав місце перед нанесенням удару лавкою, як заклик до неповнолітнього вчинити злочин, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 заперечують такий викрик, а ОСОБА_13 показує, що не пам'ятає змісту такого викрику, що саме він означав і кому адресований.

Крім того, втягнення завжди передбачає наявність причинного зв'язку між діями дорослої особи і виникненням у неповнолітнього бажання вчинити протиправні дії, однак судом не встановлено такого зв'язку між діями ОСОБА_12 та ОСОБА_8

В діях ОСОБА_12 також відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Як встановлено в судовому засіданні, в ділянки тіла ОСОБА_4, де виявлені тілесні ушкодження, завдання яких інкримінуються ОСОБА_12, останній ударів не наносив. Як вбачається із даних висновків судово-медичних експертиз та показань експерта ОСОБА_26, тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу на тильній поверхні правої кисті, садна на передній поверхні правого стегна, садна на зовнішньо-боковій поверхні таза зліва могли виникнути як від удару лавкою, так і при падінні самого ОСОБА_4, який міг зачепити стіл, що стояв поруч.

Умисне нанесення ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, за тих обставин, які вказані стороною обвинувачення, не доведено, і не підтверджено перевіреними судом доказами.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.2 ст.304, ч.1 ст.125 КК України органами досудового слідства не доведена.

За таких обставин ОСОБА_12 підлягає виправданню в пред'явленому йому обвинуваченні за п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.2 ст.304, ч.1 ст.125 КК України за відсутністю в його діях складу цих злочинів.

При призначенні обвинуваченим виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом'якшує покарання ОСОБА_8 є вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що пом'якшують покарання ОСОБА_12 судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_12 судом визнано - вчинення злочину особою в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Отже, така обставина, як тяжкі наслідки, завдані злочином, не може враховуватись ОСОБА_8, як обтяжуюча покарання, оскільки остання вливає на кваліфікацію його дій за ч.1 ст.115 КК України.

Суд виключає обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8: вчинення злочину особою повторно, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, вчинення злочину щодо особи, що перебуває в безпорадному стані, як такі, що не знайшли свого підтвердження із наведених вище мотивів.

Інших обставин, окрім вчинення злочину ОСОБА_12 в стані алкогольного сп'яніння, а саме: вчинення злочину особою повторно, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, тяжкі наслідки, завдані злочином, вчинення злочину щодо особи, що перебуває в безпорадному стані - судом не встановлено

Суд враховує, що ОСОБА_12 не судимий в силу ст.89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до медичного заключення про стан здоров'я обвинувачений є здоровим та працездатним, думку потерпілого ОСОБА_4, який просив суворо покарати, тяжкість вчиненого ним злочину, та приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт, яке вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до медичного заключення про стан здоров'я обвинувачений є здоровим та працездатним, вчинив злочин будучи неповнолітнім, думку потерпілого ОСОБА_4, який просив суворо покарати, тяжкість вчиненого злочину, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Також, на думку суду, при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, останньому слід змінити запобіжний захід на тримання під вартою, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов'язків по відбуванню покарання.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу, судом на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінено в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, яке призначається обвинуваченому, вік та стан здоров'я останнього.

Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6 056грн та 100 000грн. моральної шкоди, то такий підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із накладної №84 від 16 липня 2012 року понесені ОСОБА_4 витрати на поминальний обід складають 6056грн., що визнаються обвинуваченими.

Частиною 1 ст.1201 ЦК України передбачено відшкодування витрат на поховання особою, яка завдала шкоди смертю потерпілого.

У відповідності до ч.1 ст.1190 ЦК України, солідарну відповідальність перед потерпілим несуть лише ті особи, спільними діями яких, завдано шкоду.

Оскільки судом встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала саме внаслідок злочинних дій ОСОБА_8, тому, зазначену матеріальну шкоду слід стягнути лише з нього.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У частині 2 ст.1168 ЦК України міститься перелік осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, серед яких зазначені батьки загиблого.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В даному випадку, вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпілий обґрунтовує тим, що така шкода завдана йому внаслідок смерті сина та полягає у переживаннях, душевному болю та моральних страждань у звязку із цим.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що моральна шкода підлягає стягненню на користь ОСОБА_4, як і матеріальна шкода, також лише з ОСОБА_8 Оскільки ОСОБА_4 звернувся із позовом про стягнення шкоди, яка завдана смертю сина, а ОСОБА_12 завдано удару, який не спричинив тілесних ушкоджень, і його дії не перебувають у причинному зв'язку із настанням смерті ОСОБА_4, вимоги про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнав потерпілий, втративши сина, а також ті обставини, що шкода заподіяна злочинними діями ОСОБА_8 умисно, та вважає, що сума визначена позивачем в розмірі 100000грн. є обгрунтованою, а тому вимога про її стягнення підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах; у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Так, відповідальність батьків за шкоду, завдану неповнолітньою особою, є додатковою, тобто вони несуть відповідальність за умови відсутності у неповнолітньої особи майна або заробітку достатнього для відшкодування і лише до досягнення особою повноліття.

Таким чином, ОСОБА_8 повинен відшкодувати заподіяну ним шкоду самостійно, а в разі відсутності у нього майна для відшкодування ОСОБА_4 шкоди в повному обсязі, в частці, якої не вистачатиме, шкоду, враховуючи її значний розмір, мають солідарно відшкодовувати обоє його батьків - ОСОБА_12 та ОСОБА_9, до досягнення ОСОБА_8 повноліття.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, -

з а с у д и л а:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 9 (дев'ять) років.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 - підписку про невиїзд змінити на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту взяття під варту - з 25 березня 2013 року.

В час відбуття покарання ОСОБА_8 зарахувати час тримання під вартою з 22.08.2012 року по 23.08.2012 року включно.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_12 залишити попередню - підписку про невиїзд.

ОСОБА_12 за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України виправдати у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_12 за ч.4 ст.296 КК України виправдати у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_12 за ч.2 ст.304 КК України виправдати у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_12 за ч.1 ст.125 КК України виправдати у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_30 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_11, проживаючого в АДРЕСА_9 матеріальну шкоду в сумі 6 056 (шість тисяч п'ятдесят шість) грн. 52коп., та моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн., а всього на загальну суму 106 056 (сто шість тисяч п'ятдесят шість) грн.

У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_8 майна, у частці, якої не вистачає для відшкодування завданої ним шкоди у зазначеному розмірі, цю шкоду до досягнення повноліття ОСОБА_8 зобов'язані солідарно відшкодувати ОСОБА_9 та ОСОБА_12.

Речові докази:

- окуляри чорного кольору та скло до них, зразки волосся з ділянок голови, зрізи нігтів з піднігтівим вмістом пальців рук з трупа ОСОБА_4, які передані на зберігання в кімнату

зберігання речових доказів Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області - знищити, як такі, що не являють цінності (т.2 а.с.74-75, 118-119);

- дерев'яну лаву, яка передана на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області - повернути ОСОБА_12, як власнику (т.2 а.с.84-85);

- відеокасету марки «Sony - premium mini DV DVM 60» із записом відтворення обстановки та обставин події, що були проведені з ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_14 та ОСОБА_13, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах провадження. (т.3 а.с 48-49).

Згідно ст.ст.376, 392, 393, 395,532 КПК України, вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено,вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий:

Суддя:

Присяжні: