Справа № 444/1580/18
Провадження № 1-кп/444/187/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000203 від 09.04.2018 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, зареєстрований і проживає : АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня, працює водієм у ФОП ОСОБА_7 , раніше не судимий, паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

08 квітня 2018, приблизно о 19 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_3 , та рухаючись ним по вулиці Шевченка поблизу будинку № 94, що у с. Гійче Жовківського району Львівської області порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.7, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»); Р.2 п.2.3 б), д), Р.12 п.п.12.1; 12.3, Р.1 2 п.п. 12.4; 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись із швидкістю 76-80 км/год (згідно висновку експерта № 1937 судової автотехнічної експертизи від 31.05.2018), яка є перевищенням встановленої у населеному пункті швидкості 50 км/год, не був особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як діти, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді велосипеда, під керуванням неповнолітньої ОСОБА_8 , яка рухалась з узбіччя, зліва на право по ходу його руху на проїзну частину дороги, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення транспортних засобів.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, неповнолітня ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 42/2018 від 10.05.2018 отримала важку черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток основи черепа з крововиливом під оболонки, речовину, шлуночки головного мозку, що обумовило припинення функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності та дихання, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та призвели до настання смерті.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та пояснив, що 08 квітня 2018 року повертався з лікарні з своєю малою дитиною та дружиною, оскільки дитина була хвора він перебував у тривожному стані та не зауважив, як на дорогу рапотово виїхав велосипед. Після ДТП він викликав швидку допомогу. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати та не позбавляти водійських прав, оскільки має на утриманні двох малолітніх дітей та батька, який є інвалідом та має 2 групу інвалідності, а транспортний засіб є єдиним джерелом його доходу, оскільки сам працює на посаді водія.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненому злочині стверджується доказами зібраними на досудовому слідстві та перевіреними на судовому слідстві.

Зокрема допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_8 була його донькою. 8 квітня 2018 року пона пішла кататися на велосипеді, через деякий час прибіг племінник і сказав, що її збила машина. Йому було відомо, що на даному велосипеді не було гальм. Претензій до обвинуваченого немає, просить його суворо не карати.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

У відповідності до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК (2341-14) настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель. Якщо ж, порушуючи відповідні правила й усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, винний передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав або свідомо припускав їх настання, ці дії необхідно кваліфікувати за статтями КК, в яких встановлено відповідальність за умисні злочини проти життя та здоров`я особи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, так як він вчинив порушення вимоги Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої неповнолітня ОСОБА_8 померла від отриманих травм, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України, злочин скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При обрані покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість скоєного ним злочину, обставини справи, а саме, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обтяжуючі та помякшуючі покарання обставини, і з врахуванням наведеного перспективи його виправлення та попередження з його боку нових злочинів, а саме, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей та батька, який є інвалідом та має 2 групу інвалідності, працює водієм у ФОП ОСОБА_7 , та його робота безпосередньо пов"язана з використанням транспортного засобу, що в свою чергу викликає необхідність керування транспортними засобами.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Обставиною, яка помякшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, які б обтяжували відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Санкцією ст. 286 ч. 2 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

З врахуванням особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд прийшов до переконання, що достатнім покаранням та попередження з його боку нових злочинів буде покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Крім цього, суд з врахуванням всіх вище перелічених обставин, зокрема, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, дав правдиві покази, чим активно сприяв слідству та суду, а також те, що потерпілий ОСОБА_6 не вимагає суворого покарання ОСОБА_4 приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і що обвинуваченого ОСОБА_4 слід звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий термін строком 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались.

Процесуальні витрати за проведення по справі експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання, щодо майна на яке накладено арешт слід вирішити у відповідності до ст. 174 КПК України.

Питання про документи та речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробовуванням строком 2 (два) роки.

Відповідно ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_4 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, зареєстрований і проживає : АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , в користь держави затрати за проведення експертиз, а саме,

-судової автотехнічної експертизи № 1938 від 23.05.2018 р. - 2002,00 грн.,
-судової автотехнічної експертизи № 1939 від 23.05.2018 р. - 2574,00 грн.,
-судової транспортно-трасологічної експертизи № 1940 від 25.05.2018 р. 4576,00 грн.,
-судової автотехнічної експертизи № 1937 від 31.05.2018 р. - 2002,00 грн., а всього 12 584.00 грн.
Скасувати арешти на майно, накладені ухвалами Галицького районного суду м. Львова від 10.04.2018 року, після вступу вироку в законну силу.

Речові докази :

1). автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_3 , який поміщений на зберігання на території ТзОВ «Геслан» повернути ОСОБА_4 ,
2). велосипед, яким керувала ОСОБА_8 , який поміщений на зберігання на території ТзОВ «Геслан» - повернути ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з часу проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1