Постанова

Іменем України
21 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 208/5884/15-к
Провадження № 51 3114 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001129 від 07 червня 2015 рокущодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Товсте Заліщицького району Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 121 ч. 2 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року засуджено ОСОБА_6 за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_6 залишено без зміни.
Строк відбуття покарання вказано рахувати з часу фактичного затримання.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 1 057,10 гривень та моральну шкоду в сумі 100 000 гривень.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 06 червня 2015 року приблизно о 23-00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання першого за адресою: АДРЕСА_1 , разом вживали алкогольні напої, у ході чого між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався конфлікт, внаслідок чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, 06 червня 2015 року приблизно о 23-30 год. за вищевказаною адресою, умисно наніс ОСОБА_9 близько трьох-чотирьох ударів кулаком лівої руки в праву бокову частину тулубу знизу, тобто в область живота, від чого ОСОБА_9 відступив назад. Продовжуючи реалізацію свого прямого злочинного умислу, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 , який стояв навпроти нього, один удар кулаком правої руки в область голови, що є життєво важливим органом, від чого ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав спиною на підлогу, вдарившись головою об табурет. Не зупинившись, ОСОБА_6 , застосовуючи в цілях реалізації свого злочинного умислу невстановлений в ході досудового розслідування тупий твердий предмет, почав наносити ОСОБА_9 численні удари в область голови та тулубу, завдавши таким чином останньому не менше тридцяти п`яти травматичних дій, дев`ятнадцять з яких приходяться в область голови, тобто життєво важливий орган.
Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_6 ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 721 - Е від 20.06.2015 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть ОСОБА_9 .
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року апеляційній скарги прокурора та захисника залишено без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_6 без зміни.
Вимоги касаційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали, а також короткий зміст заперечень
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості. Вважає, що ухвала апеляційного суду в порушення вимог ст. 419 КПК України не містить обґрунтованих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора, а висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 шляхом призначення йому покарання в мінімальних межах санкції ст. 121 ч. 2 КК України - помилковим.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність своєї вини, кваліфікацію своїх дій та призначеного покарання, просить переглянути вирок та ухвалу в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 . Вважає, що вирок та ухвала в цій частині належним чином не обґрунтовані, постановлені без врахування положень ст. 1168 ЦК України, в частині доведеності того, що потерпіла ОСОБА_8 проживала однією сім`єю із ОСОБА_9 . Зазначає про те, що дані, які б підтверджували вказану обставину, в матеріалах провадження відсутні, на що сторона захисту вказувала і в своїй апеляційній скарзі, проте відповіді на такий довід апеляційної скарги апеляційним судом надано не було. Вважає, що вирок та ухвала в цій частині не відповідають вимогам ст.ст. 370, 374, 419 КПК України.
В запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 вказує на безпідставність її доводів та просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просив її задовольнити, а касаційну скаргу засудженого вважав обґрунтованою в частині її доводів щодо вирішення цивільного позову та просив ухвалу апеляційного суду з цих підстав скасувати.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідача, вислухавши доводи учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ст. 121 ч. 2 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та необґрунтованість вироку суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону і не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

При призначені ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують покарання. Так, суд першої інстанції взяв до уваги те, що злочин, у вчинені якого ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом третьої групи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, частково відшкодував матеріальну шкоду та вибачився перед потерпілою. ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, а його щире каяття визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, визначивши його в мінімальних межах санкції частини 2 статті 121 КК України, а прийняте рішення належним чином мотивував.
Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При розгляді апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції її доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги, щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, та який просив постановити новий вирок і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, зазначивши підстави, з яких визнав її необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав зазначених у касаційній скарзі прокурора не знаходить.
Разом із тим, доводи касаційної скарги засудженого щодо необґрунтованості вироку та ухвали в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 є обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1168 ч. 2 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Обставина того чи проживала потерпіла ОСОБА_8 однією сім`єю із її братом ОСОБА_9 до його смерті судом першої інстанції не з`ясовувалась і не перевірялась, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок в апеляційному порядку, на вказані доводи апеляційної скарги захисника уваги не звернув, в ухвалі їх не зазначив та в порушення вимог ст. 419 КПК України підстав залишення їх без задоволення в ухвалі не навів.
Крім того, в апеляційній скарзі захисник вказував на те, що позивач не виконала вимоги Закону України «Про судовий збір» від 16.07.2015 року та не сплатила 10 % ціни позову в частині відшкодування моральної шкоди, а також на те, що положеннями Закону України «Про поховання та похоронну справу» витрати на оплату жалобного та поминального обіду не відносяться до витрат, пов`язаних із похованням померлого, проте і на такі доводи апеляційної скарги апеляційний суд відповіді не дав, а судом першої інстанції ці обставини не перевірялася і не з`ясовувалися.
Отже, під час розгляду справи судами обох інстанцій в частині прийнятого рішення щодо вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування таких рішень в цій частині.
За таких обставин, вирок та ухвала в частині вирішення цивільного позову підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а касаційна скарга засудженого задоволенню частково.
При новому розгляді в суді першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 необхідно врахувати наведене, з`ясувати всі обставини справи, розгляд здійснити відповідно до вимог ЦПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3