Справа № 188/671/18
Провадження № 1-кп/188/94/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Петропавлівка клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000604 від 02.09.2016 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянці України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , директор ТОВ «АЛМАЗ», незаміжня, неповнолітніх дітей не має, раніше не судима,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У клопотанні зазначається, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з частиною 2 статті 54 Земельного кодексу України навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частиною 3 статті 79 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до частини 1 статті 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі історико-культурного призначення.

Згідно з частиною 1 статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Окрім того, вказаною нормою законодавства визначено, що нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Положеннями частини 2 статті 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що археологічні об`єкти культурної спадщини - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.

Згідно з частиною 2 статті 13 «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу), переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16 грудня 2004 року № 2245-ІV об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», до вирішення питання про їх включення (невключення) до Реєстру вважаються пам`ятками відповідно національного чи місцевого значення.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, зокрема, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Відповідно до частини 6 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, забороняються зокрема, ландшафтні перетворення, меліоративні, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до стаття 43 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об`єкті археологічної спадщини, а також за умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин винні особи притягаються до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 27.12.2005 № 532-р-05 «Прo невідкладні заходи щодо збереження пам`яток археології та земель історико-культурного призначення Дніпропетровської області» визначено, що землі на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, на яких розташовані об`єкти культурної спадщини - пам`ятки археології, належать до земель історико-культурного призначення.

Відповідно до відомості, наданої головою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, до Переліку нерухомих пам`яток (археології) по Дмитрівській сільській раді Петропавлівського району, Дніпропетровської області включені кургани № 5652-3, який розташований в східній частині с.Відродження, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, радіус кургану 20 м, радіус кургану з охоронною зоною 10 м, висота 1 м, площа кургану 0,1236 га та площею з охоронною зоною 10 м 0,2781 га, та курган № 5674, який розташований на південно-західній частині с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, радіус кургану 15 м, радіус кургану з охоронною зоною 10 м, висота 0,5 м, площа кургану 0,0695 га та площею з охоронною зоною 10 м 0,1931 га.

ОСОБА_3 є керівником товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «АЛМАЗ» та має у власності земельну ділянку з кадастровим №:05:001:0153 з цільовим призначенням «01.01. для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва» площею 4,2102 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В межах земельної ділянки з кадастровим №:05:001:0153, яка перебуває в оренді на підставі договору оренди землі від 12.09.2012 року в ТОВ «Алмаз», директором якого є ОСОБА_3 , знаходиться об`єкт культурної спадщини курган № 5674, навколо якого встановлена охоронна зона, про що наявна позначка в кадастровому плані земельної ділянки, долученому до технічної документації земельної ділянки та земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0273 з цільовим призначенням «01.01. для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва» площею 4,8181 га та :05:001:2274 з цільовим призначенням «01.01. для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва» площею 4,8514 га, розташовані на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В межах даних земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:0273, :05:001:2274, які перебувають в оренді на підставі договору оренди землі від 28.01.2008 року в ТОВ «Алмаз», директором якого є ОСОБА_3 , знаходиться об`єкт культурної спадщини курган № 5652-3 навколо якого встановлена охоронна зона, про що наявна позначка в кадастровому плані земельної ділянки, долученого до технічної документації земельної ділянки.

Відповідно до розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації від 05.04.2013 року № Р-102-13 «Про визначення категорії земель історико-культурного призначення» було здійснено обстеження об`єктів культурної спадщини - пам`яток археології (курганів) Дніпропетровським обласним центром з охорони історико-культурних цінностей, про що було направлено директору ТОВ «Алмаз» ОСОБА_3 лист № 1116/1, за яким директор ТОВ «АЛМАЗ» бере на себе зобов`язання щодо охорони і заборони використання земельних ділянок під курганами № 5652-3, № 5674 і відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Земельного кодексу України землі, на яких розташовані кургани є державною власністю і будь-яка діяльність на них забороняється.

В порушення вказаних вимог законодавства ОСОБА_3 наприкінці травня 2017 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, незважаючи на попередження з боку представників сільської ради, достовірно знаючи про наявність на території земельної ділянки з кадастровим №:05:001:0153 об`єкту археології кургану № 5674 з визначеною охоронною зоною, та на території земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:0273, :05:001:0274 об`єкту археології кургану № 5652-3 з визначеною охоронною зоною, а також про заборону ведення земельних робіт на території земельної ділянки місця розташування об`єкта культурної спадщини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, використовуючи сільськогосподарську техніку невстановленої моделі та оснащення, здійснюючи культивацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення, наданої в її користування, з метою подальшого використання для здійснення сільськогосподарського товарного виробництва шляхом розорювання самовільно зайняла земельні ділянки площею 0,1931 га в охоронній зоні кургану № 5674, площею 0,2781 га в охоронній зоні кургану № 5652-3, культивувала поверхневий шар ґрунту та висіяла на ній посівний матеріал зерна соняшнику та озимої пшениці.

Додатковим оглядом вказаних земельних ділянок від 11.05.2018 року встановлено, що об`єкт археології курган № 5674 на день огляду не використовується, сільськогосподарськими культурами не засіяний та має визначену охоронну зону у вигляді встановлених межових знаків. Об`єкт археології курган № 5652-3 з визначеною охоронною зоною на день огляду не використовується, сільськогосподарськими культурами не засіяний та має визначену охоронну зону у вигляді встановлених межових знаків.

Враховуючи, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості, а також те, що вона вчинила кримінальне правопорушення вперше, повністю визнала свою вину, щиро покаялась, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення та добровільно повністю усунула виявлені порушення шляхом звільнення зазначених земельних ділянок та встановлення межових знаків у охоронній зоні, відсутність збитків, наявні підстави, передбачені ст. 48 КК України для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, тому що діяння, вчинене нею, втратило суспільну небезпечність.

Під час досудового слідства 11.05.2018 року підозрюваній ОСОБА_3 роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому ст. 48 КК України, на що вона надала письмову згоду.

Заслухавши пояснення представника потерпілого, обвинуваченої, думки прокурора і захисника, які підтримали клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 48 КК України передбачено, що особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» міститься роз`яснення, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК України можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

В зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.

При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому

розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних,

міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних,

виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області,

міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому,

- тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала

особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на

її суспільній небезпечності.

Для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити,

що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким

чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним.

Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно

небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї

зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.

48 КК України - право, а не обов`язок суду, який вирішує це

питання в порядку, передбаченому ст. 7 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 вперше вчинила злочин, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, і судом визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність.

Враховуючи викладене, суд вважає правильним закрити кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, звільнивши її від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України в зв`язку зі зміною обстановки.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази не вилучалися.

Процесуальних витрат немає.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

На підставі викладеного та ст.48 КК України, керуючись ст.ст.284, 285, 288, 372, 392, 395, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки.

Кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, відносно ОСОБА_3 ' закрити.

Ухвала набирає законної сили через сім днів з моменту її оголошення, якщо не буде оскаржена.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1