Справа № 357/9960/18
У Х В А Л А

04 вересня 2018 року м. Біла Церква

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Біла Церква Київської області клопотання адвоката ОСОБА_3 , який є представником володільців майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0006162 від 25.11.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся адвокат ОСОБА_3 , який є представником володільців майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0006162 від 25.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання, представник власників майна зазначив, що 26.12.2017 року слідчим СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2017 року проведений обшук у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Під час проведення обшуку в зазначеній квартирі виявлено та вилучено майно, а саме: предмет зовні схожий на пістолет на якому присутні написи «Schmisser» калібр 9мм., предмети зовні схожі на набої для відстрілу гумовими кулями калібру 9мм. в кількості 15 штук, спеціальні засоби «Терен 6», в кількості 2 штуки та два предмети зовні схожі на «запали» до них, бирки до ювелірних виробів в кількості 2 штуки: Арт ДОН, Арт 51080, гладкоствольну рушницю марки «МР27ЄМ» № НОМЕР_1 в матерчатому чохлі чорного кольору, гладкоствольну рушницю марки «ІЖ-12» № НОМЕР_2 в шкіряному чохлі чорного кольору, предмети зовні схожі на набої калібру -12 мм в кількості 53 штук, на яке 28.12.2017 року слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області накладений арешт, як на тимчасово вилучене майно під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Представник володільців майна вважає, що майно, яке вилучене під час обшуку у квартирі ОСОБА_4 для кримінального провадження значення не має, оскільки воно не є речовим доказом та слідчий не заперечує щодо зняття з нього арешту, що в свою чергу свідчить про те, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, з огляду на що є всі законні підстави для скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2017 року у кримінальному провадженні № 0006162, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.11.2017 року.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 та володільці майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явились про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, просили клопотання розглядати без присутності останніх у зв`язку з зайнятістю в інших судових процесах.

Слідчий СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгулу клопотання без його участі та просив клопотання задовольнити частково з урахуванням наданих для вивчення матеріалів кримінального провадження № 0006162.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Вивчивши матеріали кримінального провадження № 0006162 від 25.11.2017 року, слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 25.11.2017 року приблизно о 17 годин 30 хвилин четверо невстановлених осіб, в масках зайшли до приміщення ювелірного магазина « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де із погрозою застосування предметів схожих на зброю заволоділи ювелірними виробами, що перебували на прилавках вказаного магазину, після чого приблизно о 17 годин 32 хвилини залишили приміщення вказаного магазину та попрямували у невідомому напрямку.

Згідно ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2017 року наданий дозвіл на обшук квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Під час проведення зазначеного обшуку були виявлені та тимчасово вилучені речі, на які 28 грудня 2017 р. слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області накладено арешт.

Згідно з наданими слідчим матеріалами встановлено, що ОСОБА_4 , на підставі дозволу № 3491 виданий 10.12.2015 року має право зберігати, носити гладкоствольну рушницю МР 27ЄМ 12 кал. № НОМЕР_1 . Дозвіл дійсний до 10.12.2018 року.

Також слідчим надано копію дозволу № 632 виданий 23.10.2015 року на ім`я ОСОБА_5 на право зберігання та носіння мисливської рушниці ІЖ-12, 12 кал. № НОМЕР_2 . Дозвіл діє до 23.10.20??(18)р., зазначений рік вказаний з виправленнями, без належного посвідчення цих виправлень, додаткових доказів у вигляді довідок щодо строку дійсності дозволу, на зазначену рушницю ні слідчий, ні адвокат ОСОБА_3 не надали.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2017 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені предмети під час обшуку в квартирі ОСОБА_4 можуть бути предметом злочину.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, версія органу досудового розслідування про те, що вилучені речі, які схожі на зброю є предметом вчинення злочину, не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Наведені обставини свідчать, що на даний час відсутні підстави для накладення арешту на гладкоствольну рушницю марки МР27ЄМ № НОМЕР_1 , а саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання, оскільки, наразі наявні та встановлені обставини, які не були предметом дослідження, та докази, які не були надані слідчому судді при вирішенні питання про накладення арешту.

Також слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, та з матеріалів провадження вбачається, що на момент розгляду провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 причетні до вказаного кримінального провадження, в межах якого був накладений арешт, останнім не було повідомлено про підозру, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи, що з наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 є власником лише гладкоствольної рушниці марки НОМЕР_3 , а до іншого майна останній документи про право власності не надав, а в дозволі на ім`я ОСОБА_5 зазначені виправлення, які належним чином не посвідчені, а також до слідчого судді ненадані інші документи, які б підтверджували право власності на гладкоствольну рушницю ІЖ-12 № 1252 з боку ОСОБА_5 за таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання частково.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який є представником володільців майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0006162 від 25.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2017 року у справі 357/14329/17 на майно ОСОБА_4 , а саме гладкоствольну рушницю марки «МР27ЄМ» № НОМЕР_1 в матерчатому чохлі чорного кольору та предмети зовні схожі на набір калібру 12 мм. в кількості 53 штуки.

В решті задоволення клопотання відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1