Справа № 464/3248/17
пр.№ 1-кп/464/33/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25-26.07.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представників потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002914 від 07.09.2016 про обвинувачення:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2016 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по між будинковому проїзді пр. Червоної Калини, навпроти будинку №36 у м.Львові, порушив чинні вимоги ПДР України, затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013, а саме: Р.1 п.1.5, Р.2 п. 2.3б), Р.10 п.10.1, Р.10 п. 10.9, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, розпочав рух заднім ходом, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_11 отримала наступні тілесні ушкодження: закриті множинні переломи кісток тазу переломи крижової кістки зліва, обидвох кульшових западин, сідничної та лонної кісток справа, перелом лівого поперечного відростку 5-го поперекового хребця, та супроводжувались тяжким травматичним шоком, що було небезпечним для життя в момент заподіяння та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення спочатку не визнав, суду пояснив, що не порушував Правил дорожнього руху України. В подальшому, після дослідження доказів, ОСОБА_10 змінив покази, пояснивши, що 06.09.2016 в післяобідній час дійсно був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, розпочав рух заднім ходом та здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_11 . У скоєному розкаюється, просить суворо не карати та застосувати до нього положення Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина. Цивільний позов ЛМР не визнає. Цивільний позов ОСОБА_11 визнає частково.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, його вина у вчиненому повністю та об`єктивно стверджується зібраними в ході судового слідства доказами:

показаннями потерпілої ОСОБА_11 даними в суді про те, що 06 вересня 2016 року близько 14 год. 20 хв. вона рухалася по між будинковому проїзді пр. Червоної Калини, навпроти будинку №36 і на неї несподівано наїхав вантажний автомобіль під керуванням водія ОСОБА_10 . Внаслідок наїзду автомобіля вона отримала численні переломи кісток. Ушкодженням здоров`я їй спричинені значні моральні страждання. Просила стягнути з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди 300000грн.;

поясненнями судмедексперта ОСОБА_12 даними в суді, яка повністю підтвердила свій висновок;

даними протоколу огляду місця події від 06.09.2016, відповідно до якого оглянуто ділянку дороги по пр. Червоної Калини у м.Львові, на якій виявлено автомобіль марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_1 , без зовнішніх пошкоджень (т.1 а.с. 85-90);

даними схеми до протоколу слідчого експерименту обставин дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.92-93);

висновком експерта №406/16, відповідно до якого у ОСОБА_11 була травма тіла у вигляді закритих множинних переломів кісток тазу переломи крижової кістки зліва, обидвох кульшових западин, сідничної та лонної кісток справа, перелом лівого поперечного відростку 5-го поперекового хребця, рана на лівій гомілці, садна на голові та обидвох ногах. Переломи кісток тазу утворилися від здавлювання його між тупими предметами. Решту ушкодження заподіяні тупими предметами. Всі ушкодження могли утворитися 06 вересня 2016 року в момент дорожньо-транспортної пригоди, вони супроводжувались тяжким травматичним шоком, що було небезпечним для життя в момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (т.1 а.с.96-97);

висновком експерта №1/997 від 12.10.2016 судової автотехнічної експертизи, відповідно до якого на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією (по зменшенню швидкості та утриманню автомобіля на місці). Будь-яких технічних несправностей вказаної системи виявлено не було. На момент огляду рульового управління досліджуваного автомобіля «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією (по зміні та збереженню напрямку руху автомобіля). Будь-яких технічних несправностей вказаної системи виявлено не було (т.1 а.с.101-104);

висновком експерта №1/996 від 12.10.2016 судової транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якого на зовнішній поверхні як кабіни, так і фургону наданого на дослідження автомобіля «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 не виявлено будь-яких видимих слідів, характерних для контактування з пішоходом ОСОБА_11 під час на їзду на неї (т.1 а.с.108-110);

висновком №1915 судово-автотехнічної експертизи від 21.04.2017, відповідно до якого у заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_10 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5, 2.3 (підпункту «б»), 10.1 та 10.9 ПДР України, відповідно до яких вказаний водій повинен був як перед початком руху заднім ходом переконатися у його безпеці, так і у процесі руху заднім ходом постійно намагатися отримати якомога повну інформацію про те, як розвивається дорожня ситуація по напрямку руху заднім ходом керованого ним автомобіля, а в разі потреби звернутися за допомогою до інших осіб, щоб не створювати небезпеки пішоходам, які могли перебувати по напрямку руху керованого ним автомобіля. При заданих вихідних даних водій ОСОБА_10 , з технічної точки зору, мав технічну можливість уникнути скоєння ДТП, якщо б діяв відповідно до вимог п.п. 1.5, 2.3 (підпункту «б»), 10.1 та 10.9 ПДР України. При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_10 вимог п.п. 1.5, 2.3 (підпункту «б»), 10.1 та 10.9 ПДР України (т.1 а.с.114-115);

висновком №1234 комп`ютерно-технічної експертизи від 10.03.2017, відповідно до якого по кадрове розбиття відеозапису, що містяться у файлі «cut.mp4» на окремі фрейми (1501 файлів формату «jpg») збережено на оптичний диск CD-R з пояснювальним текстом «e/c 1234. к/п 0002914» (т.1 а.с.117);

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.11.2016 (т.1 а.с.121-124);

даними постанови про визнання речовими доказами від 07.09.2016, відповідно до якої автомобіль марки «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом (т.1 а.с.126);

даними постанови про визнання речовими доказами від 07.09.2016, відповідно до якої СД CD-R з відео носієм з території ТзОВ РПС «Шувар» на пр. Червоної Калини, 36 визнано речовим доказом (т.1 а.с.127);

даними протоколу огляду предметів від 07.09.2016, відповідно до якого оглянуто носій «СД-R» та під час огляду відео спостереження, встановлено, що в момент початку руху заднім ходом автомобілем «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 до заїзної рампи «Шувар» на пр. Червоної Калини, 36, пішохід ОСОБА_11 переходила пішохідний перехід, та на неї був здійснений наїзд задньою частиною автомобілем «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.128);

даними витягу з кримінального провадження №0002914 від 07.09.2016 (т.1 а.с.130);

оглянутим в судовому засіданні CD CD-R з відеоносієм з території ТзОВ РСП «Шувар» на ПР відео спостереження, яким встановлено, що в момент початку руху заднім ходом автомобілем «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 до заїзної рампи «Шувар» на пр. Червоної Калини, 36, пішохід ОСОБА_11 переходила пішохідний перехід, та на неї був здійснений наїзд задньою частиною автомобілем «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.

Суд вважає, що зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими.

Суд приймає до уваги показання потерпілої, які є незмінними як на досудовому, так на судовому слідстві, узгоджуються з об`єктивними доказами по справі, надає віри показанням потерпілої, розцінює такі як правдиві, що об`єктивно відображають обставини справи та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.22 КПК України судом створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення.

Відтак, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив порушення правил дорожнього руху України, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Ці дії ОСОБА_10 судкваліфікує ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законодавцем віднесений до тяжкого злочину, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, працює, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, для обвинуваченого ОСОБА_10 суд не знаходить.

Обставин, які обтяжують покаранняОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що ОСОБА_10 необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Підстав для застосування ст.69, 75 КК України суд не убачає.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_9 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд виходить з наступного.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, який набув чинності, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

У відповідності до стаття 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Застосування цього Закону здійснюється щодо: а) осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та осіб, яких засуджено до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, крім покарання у виді штрафу, - за поданням органу виконання покарань, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, або за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

ОСОБА_10 є особою, яка має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого не позбавлений батьківських прав, вчинив вперше необережний злочин, який не є особливо тяжким злочином згідно ст. 12 КК України, просить звільнити його від покарання за вчинений злочин.

ОСОБА_10 з наслідками застосування амністії ознайомлений, погоджується на застосування до нього амністії.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 Закону України «Про амністію у 2016 році», передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

Прокурор, потерпіла та її представник в судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_10 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

За змістом ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Суд, враховуючи доведеність вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і його цивільно-правові наслідки, вважає необхідним стягнути з обвинуваченого до місцевого бюджету м.Львова у відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_11 , яка потерпіла від кримінального правопорушення, понесених Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, в сумі 10783грн.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , враховуючи принцип диспозитивності, закріплений статтею 161 КПК України, на підставі ст.ст. 23, 1166 та 1167 ЦК України, суд виходить з характеру та тривалості її фізичних і моральних страждань, стану її здоров`я, морально-психологічного стану після вчинення ДТП та отриманих пошкоджень і їх наслідків, виходячи з принципу розумності та справедливості, однак при визначенні розміру моральної шкоди враховує матеріальний стан обвинуваченого, та той факт, що у нього на утримані перебуває дитина, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню у розмірі 150000 грн.

З ОСОБА_10 на користь держави підлягають стягненню 5247,75грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз.

Питання про речові докази вирішити згідно ст.100 КПК України.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_10 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_10 звільнити від відбування основного та додаткового покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди 150000(сто п`ятдесят тисяч)грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь місцевого бюджету м.Львова витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_11 , понесені Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, в сумі 10783(десять тисяч сімсот вісімдесят три)грн.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 5247(п`ять тисяч двісті сорок сім) грн. 75 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз.

Речові докази по справі: CD CD-R з відеоносієм з території ТзОВ РСП «Шувар» на ПР залишити в матеріалах справи; автомобіль марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 залишити у власності останнього.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, надіслати потерпілому, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1