Постанова

Іменем України
20 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 234/1418/16-к

Провадження № 51-3935км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від

15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 22 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорську Донецької області, проживає там же

на АДРЕСА_1 , раніше судимого 27 серпня 2015 року Краматорським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням

ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня

2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Краматорського міського суду Донецької області від 27 серпня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 січня 2016 року по 15 вересня 2016 року включно, що становить 240 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 480 днів.
Цивільний позов потерпілим ОСОБА_8 не заявлений. Потерпілому на підставі ч. 7 ст. 128 КПК України роз`яснено право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за наступних обставин.

7 січня 2016 року приблизно о 7 годині ОСОБА_5 разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 на вулиці Весняній у м. Краматорську побачили раніше знайомого ОСОБА_8 , з яким у них склалися тривалі неприязні відносини. ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_9 наздогнати ОСОБА_8 та поговорити з ним, на що ОСОБА_9 погодився. Біля зупинки громадського транспорту, розташованої поблизу магазину «Весна» на вулиці Весняній у

м. Краматорську, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_8 та схопив його правою рукою за шию. Побачивши, що з карману куртки потерпілого виглядає мобільний телефон, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи таємно від ОСОБА_9 , який стояв неподалік і за його діями не спостерігав, притримуючи ОСОБА_8 правою рукою за шию, поклав його на землю, тим самим застосував до потерпілого фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, діючи відкрито для ОСОБА_8 , повторно, з корисливих мотивів з карману куртки потерпілого викрав належний останньому мобільний телефон марки «Siemens AX-72», вартістю 180,56 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат

ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів підтвердження вини ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого

ч. 2 ст. 186 КК України. Твердить, що ухвала апеляційного суду не містить вичерпної відповіді на доводи захисника про те, що протокол огляду предмету від 8 січня 2016 року та 9 січня 2016 року не може вважатися допустимим доказом, оскільки безпосередньо в судовому засіданні телефон не досліджувався та стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, як речовий доказ, не відкривався. Стверджує, що апеляційний суд не дав належну оцінку доводам захисника щодо порушень норм кримінального процесуального закону при проведенні товарознавчої експертизи.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_6 просила касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Засуджений ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу захисника.
Інші учасники були належним чином повідомлені про судовий розгляд, але в судове засідання не з`явилися.

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як видно зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, ці вимоги закону при перегляді кримінального провадження апеляційним судом виконані.
Зокрема, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила вирок місцевого суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, посилалася на те, що потерпілий не бачив, як обвинувачений забирав у нього телефон, сам телефон у суді не оглядався, вважала оцінку телефона експертом безпідставною, оскільки вона не являється особою, яка уповноважена на проведення таких експертиз.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до ст. 404 КПК України, встановив, що висновок районного суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який суду пояснив, що після застосування до нього насильства просив ОСОБА_5 та

ОСОБА_9 повернути йому телефон, але йому було відмовлено; показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 ; показаннями свідка

ОСОБА_9 про те, що коли вони поверталися додому після втечі

ОСОБА_8 , то він побачив у руках у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Siemens» темного кольору; даними протоколів огляду предмету телефону від

8 січня 2016 року, з яких видно, що ОСОБА_5 добровільно видав поліції мобільний телефон, який потерпілий впізнав, як належний йому.

Судом апеляційної інстанції перевірені та визнані безпідставними доводи захисника про те, що місцевий суд не дав належної оцінки висновку товарознавчої експертизи. Апеляційний суд правильно зазначив, що, зокрема, цей висновок виконано кваліфікованим та сертифікованим фахівцем оцінювачем, якій дозволена практична оціночна діяльність.
Крім того, слід зазначити, що для кваліфікації дій винного за

ч. 2 ст. 186 КК України не має значення, чи перевищує вартість викраденого майна суму, зазначену у статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адже зазначена правова норма не передбачає адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом грабежу.
Суди обох інстанцій відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірили зібрані під час досудового розслідування докази винуватості ОСОБА_5 та згідно зі ст. 94 КПК України оцінили з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.
Отже, з огляду на те, що при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування або зміни судових рішень, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441,

442 КПК України, п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Краматорського міського суду Донецької області від

15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 22 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3