печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3. за участі секретаря ОСОБА_4., адвоката ОСОБА_5., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_5. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Клопотання підтримано адвокатом ОСОБА_5. під час його розгляду та обґрунтовано наступним. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна, який придбав на законних підставах 31.08.2015, не є стороною кримінального провадження. Проте протягом тривалого часу не прийнято рішення у кримінальному провадженні що суттєво обмежує права власника щодо належного йому майна.

Слідчий слідчої групи ГСУ НП України за клопотанням якого накладено арешт, або інший, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006084, в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Під час розгляду клопотання встановлено наступне. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт , в тому числі на квартиру АДРЕСА_1.

Накладаючи арешт на вказане майно слідчий суддя виходив з того, що воно є речовим доказом у кримінальному провадження, оскільки воно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.170 КПК України арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. Згідно ч.3 ст.170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь якої фізичної чи юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишаючи без змін ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, Апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 26.07.2018 зазначив наступне: «Враховуючи, що метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, то посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, не є підозрюваним, як на підставу для відмови в накладенні арешту є неогбгрунтованим, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце в даному випадку. Також колегія суддів зважує і на ту обставину, що квартира постановою органу досудового розслідування 17листопада 2016 року визнано речовими доказами.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов'язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.»

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Оскільки під час розгляду даного клопотання було встановлено обгрунтованість застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, як речового доказу, а потреба у його застосуванні не відпала, слід визнати те, що підстави для скасування арешту -відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,16,174,309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 про скасування арешту майна, залишити без задоволення. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_3