Справа № 703/560/16-к
1-кп/703/15/18
УХВАЛА

22 серпня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження №0002226 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України,-

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду знаходиться об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні, прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки такий збігає 25 серпня 2018 року, посилаючись на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності на шлях виправлення не став, та знову обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, один з яких є насильницьким. Вважає неможливим застосувати більш м`який запобіжний захід оскільки раніше, відносно обвинуваченого, обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за ч. 2 ст. 186 КК України, який останній порушив. Зазначив також, що з показів потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 вбачається, що обвинувачений їм телефонує та погрожує, а тому з метою уникнення впливу на потерпілих та свідків, яких необхідно буде повторно допитувати в судовому засіданні, можливості обвинуваченим переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність, просив продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на два місяці.

Обвинувачений в задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою просив відмовити, посилаючись на те, що має сина, якого досить давно не бачив.

Захисник просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження строків тримання під вартою посилаючись на те, що його підзахисний досить тривалий час перебуває під вартою, що є недопустимим, зазначив що він має соціальні зв`язки, дитину, що є підставою для зміни останньому запобіжного заходу. Зазначив, про недоведеність стороною обвинувачення складу правопорушення по викраденню телефона, оскільки такий був придбаний його підзахисним та ОСОБА_6 за спільні кошти, а тому пограбувати спільне майно він не міг, так як має право ним користуватися. Зауважив, що стороною обвинувачення не доведено і факту вчинення його підзахисним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки зазначене в обвинувальному акті поняття «бійка» означає нанесення саме взаємних тілесних ушкоджень, що і відбулося між його підзахисним та потерпілим. Вказав також, що потерпілі по кримінальному провадженні допитані, а тому ніякого тиску з боку його підзахисного на них бути не може, а тому просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час.

Перевіривши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника обвинуваченого , суд приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує, що останній раніше судимий за вчинення умисних злочинів, по даних кримінальних провадженнях обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів, один з яких є насильницьким, наявність ризиків, передбачених пунктами ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 . Крім того, суд враховує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу продовжують існувати та полягають у можливості вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень та імовірність ухилення його від явки до суду.

В звязку з чим, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався прокурор, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, тому застосування більш мякого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки, а тому строк тримання під вартою йому необхідно продовжити на 2 місяці.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 183, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практикою Європейського суду з прав людини, -

ухвалив:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2 місяці, тобто до 25 жовтня 2018 року включно.

Копії ухвали направити начальнику Смілянського ВП, начальнику Черкаського СІЗО та обвинуваченому ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1