В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.06.2018 Справа №607/246/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000636 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше судимого 13 лютого 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.369 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2018 року покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. замінено на 500 годин громадських робіт, які не відбував;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, 24 жовтня 2017 року близько 22 год. 40 хв., обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.1 (а), 2.9 (а) ПДР України, перебуваючи в стані тяжкого отруєння алкоголем, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з 1 пасажиром автомобільною дорогою сполученням «Броди-Тернопіль» в напрямку до м.Тернополя, де під час руху не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п.п. 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення поняття: «дорожня обстановка», і виконання його вимог), 2.3 (б, д) ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Зокрема, під час руху на 58 км + 985 м зазначеної автодороги обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, не переконавшись у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, грубо порушуючи вимоги п.10.1, а також вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), розділу 34. Дорожня розмітка, ПДР України, змінив напрямок свого руху ліворуч та в подальшому виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався у напрямку до м.Броди автомобіль «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 з 3 пасажирами.

Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, не забезпечив безпеку дорожнього руху та після виїзду на зустрічну смугу руху, в порушення вимог п.11.3 ПДР України не надав перевагу в русі зустрічному автомобілю «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_2 , а допустив зіткнення передньої лівої частини керованого автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля «Ford Fiesta».

У результаті даної ДТП пасажир автомобіля «Ford Fiesta» ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми поперекового відділу хребта у вигляді перелому поперечного відростка третього поперекового хребця з права.

Порушення водієм ОСОБА_3 , вимог вищевказаних пунктів ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_5 .

Допитаний обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнав повністю за обставин, які наведені в обвинувальному акті, щиро розкаявся та в судовому засіданні пояснив, що 24 жовтня 2017 року близько 22 год. 40 хв. він, як водій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався з 1 пасажиром автомобільною дорогою сполученням «Броди-Тернопіль» в напрямку до м.Тернополя, де під час руху, унаслідок неуважності через стан сп`яніння, змінив напрямок руху т/з ліворуч та в подальшому виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_2 , унаслідок чого пасажир даного автомобіля ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Про вчинене шкодує.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, вчинених з необережності, особу винного, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та часткове добровільне відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди, а до обставин, що обтяжують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, думку потерпілої та ї представника, які просили суд призначити обвинуваченому покарання, що не пов`язане з позбавленням волі, однак з позбавленням права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити основне покарання у межах санкції статті обвинувачення ближче до нижчої її межі, а саме у виді обмеження волі, і, з урахуванням об`єктивних даних вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, того, що останній вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому також альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, згідно вироку від 13 лютого 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.369 КК України ОСОБА_3 було засуджено до штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., який ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2018 року було замінено на 500 годин громадських робіт, які ОСОБА_3 не відбував.

Оскільки злочин за цим вироком вчинено ОСОБА_3 до постановлення попереднього вироку, то остаточне основне покарання йому слід визначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого основного покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2018 року, більш суворим основним за цим вироком, повністю приєднавши додаткове покарання за цим вироком, остаточно визначивши ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Водночас, з урахуванням пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 обставин, наявності позитивних даних про його особу, думок потерпілої та її представника, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити даного обвинуваченого від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з покладенням у період його дії передбачених ч.1 ст.76 КК України обов`язків, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, оскільки за вищенаведеного виправлення та перевиховання вказаного обвинуваченого можливе без реального відбування ар призначеного йому покарання.

У кримінальному провадженні представником потерпілої в інтересах потерпілої заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з останнього моральної шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення на загальну уточнену суму 48 000 грн., який підлягає до повного задоволення, як такий, що є підтвердженим матеріалами кримінального провадження та безумовно визнаний обвинуваченим, а також виходячи з наступного.

За ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Крім цього, згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, а також приймає до уваги те, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 потерпілій було спричинено моральні страждання та душевні хвилювання, які виразились у перенесенні нею сильного нервового стресу унаслідок події ДТП, погіршення стану її здоров`я, необхідності лікуватись, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя, а тому, з урахуванням наведеного та глибини перенесених страждань потерпілою, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути в користь потерпілої ОСОБА_5 48 000 грн. на відшкодування завданої унаслідок кримінального правопорушення моральної шкоди.

Крім цього, у кримінальному провадженні прокурором в інтересах держави в особі фінуправління ТМР заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 витрат на лікування потерпілої від злочину, який слід вирішити наступним чином.

Згідно ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Таким чином, суд вважає, що цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінуправління ТМР, з урахуванням повного його визнання обвинуваченим, підлягає до задоволення шляхом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь фінуправління ТМР 4 631, 05 грн. витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 , за наступними реквізитами: р/р 0002 в ГУДКУ в Тернопільській області, код 24060300, код ЄРДПОУ 37977726, МФО 838012, призначення платежу «Інші надходження».

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз, зокрема, №5-608/17 та №5-609/17 від 12 грудня 2017 року в сумі по 865, 9 грн. за кожну, а також судової транспортно-трасологічної експертизи №5-607/17 від 21 грудня 2017 року в сумі 1 484, 4 грн., які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави, з відповідними призначеннями платежів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого основного покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2018 року більш суворим основним покаранням за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 основне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі повністю приєднавши додаткове покарання за цим вироком у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1). періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2). повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов представника потерпілої в інтересах потерпілої задовольнити та стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 48 000 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінуправління ТМР про стягнення з ОСОБА_3 витрат на лікування потерпілої від злочину задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 в користь фінуправління ТМР 4 631, 05 грн. витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 , за наступними реквізитами: р/р 0002 в ГУДКУ в Тернопільській області, код 24060300, код ЄРДПОУ 37977726, МФО 838012, призначення платежу «Інші надходження».

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, з відповідними призначеннями платежів процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз, зокрема, №5-608/17 та №5-609/17 від 12 грудня 2017 року в сумі по 865, 9 грн. за кожну, а також судової транспортно-трасологічної експертизи №5-607/17 від 21 грудня 2017 року в сумі 1 484, 4 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1