Справа №472/1346/17 11.09.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000482, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нововоскресенка Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.
Ухвалено зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 попереднє ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому за цим вироком суду, за правилами, визначеними ч. 5 ст. 72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 27.09.2017 р. по 22.12.2017 р. відповідно до ухвали Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.09.2017 р.
Ухвалено до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не обирати.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 45 000 грн. моральної шкоди, на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 692,09 грн.
Ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2017 р. на депозитний вклад «Гнучкий» (договір № 37627214 від 10.08.2016 р.) на суму 15 000 грн., відкритий в Миколаївській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10014/0161 (смт. Веселинове, вул. Мозолевського, 36) на ім`я підозрюваного ОСОБА_5 , та дозволити ОСОБА_5 використовувати та розпоряджатися коштами по даному рахунку після набрання вироком законної сили.
Ухвалено арештоване майно згідно з ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2017 р., а саме депозитний вклад депозит «Мій пенсійний депозит» (договір № 42453114 від 26.05.2017 р.) на суму 45 000 грн., відкритий в Миколаївській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10014/0161 (смт. Веселинове, вул. Мозолевського, 36) на ім`я підозрюваного ОСОБА_5 залишити з метою забезпечення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 та звернути на нього стягнення після набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить вирок в частині призначення покарання змінити, пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , не оспорюючи фактично встановлених під час судового розгляду обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки призначене ОСОБА_5 покарання за своєю мірою занадто суворе і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину та даним про особу обвинуваченого, а тому підлягає зміні.
Відмічає, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому діянні за ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю. Під час проведення досудового слідства та розгляду справи в суді ОСОБА_5 давав послідовні та правдиві показання, чим сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, неодноразово звертався з вибаченнями до потерпілої. Така поведінка, на думку апелянта, свідчить про те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому.
Зазначає, що за п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, ці обставини відносяться до обставин, які пом`якшують покарання, тобто щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, проте суд до уваги цього не взяв.
Звертає увагу на те, що під час судового розгляду справи обвинуваченим відшкодовано спричинену потерпілій майнову шкоду, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не виявлено.
Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 необхідно врахувати дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою похилого віку, пенсіонером, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо, позитивно характеризувався за останнім місцем роботи.
На думку апелянта, з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства, а саме на підставі ст. 75 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням. Просить встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

27.09.2017 р. приблизно о 13.40 год. між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , на ґрунті постійних сварок виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний намір, який виник спонтанно, безпосередньо перед вчиненням злочину, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень взяв розкладний ніж, який знаходився в шафі будинку, та умисно завдав ним чотири удари в область передньої поверхні черевної стінки зліва та два удари в область лівої молочної залози ОСОБА_8 .
В результаті дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у виді різаної рани лівої кисті, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, колото-різаних ран лівої молочної залози, непроникаючих колото-різаних ран черевної стінки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я терміном понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день), проникаючого колото-різаного поранення черевної стінки з ушкодженням великого сальника із слабою внутрішньочеревною кровотечею, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, а саме умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є особою похилого віку та пенсіонером за віком, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується посередньо за місцем проживання та позитивно за останнім місцем роботи. Визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , добровільне відшкодування шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_8 , відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку своєї апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, а саме умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та апелянтом не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим та обґрунтованим.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Наведених вимог при призначенні ОСОБА_5 покарання, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався врахував обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який є особою похилого віку та пенсіонером за віком, раніше не судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується посередньо за місцем проживання та позитивно за останнім місцем роботи, обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
В апеляційній скарзі захисник посилаючись на наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, як на обставини, які пом`якшують покарання, вважає, що цього достатньо для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Під щирим каяттям розуміється певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин провадження. Сприяння у розкритті злочину враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини по справі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 у суді першої інстанції визнав себе винним частково, цивільний позов визнав також частково. Така позиція обвинуваченого не свідчить про його щире каяття.
Не містять матеріали кримінального провадження і даних щодо активного сприяння обвинуваченим розкриттю злочину.
Враховуючи наведене та обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, підстав для призначення йому покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, апеляційний суд не вбачає, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахувавши і ті обставини, на які в апеляційній скарзі посилається захисник.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.

За змістом ст. 75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе у випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи наслідки вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого після вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої, апеляційний суд вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, не має, його виправлення можливе лише за умов відбування покарання в місцях позбавлення волі, а тому, апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині задоволенню не підлягають.
За наведеного, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3