Справа № 183/5000/18
№ 1-кп/183/1065/18
В И Р О К
іменем України

25 жовтня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 02.08.2018 року за № 0000386, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, проходить військову службу за контрактом, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2013 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та ОСОБА_6 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та цього ж дня ОСОБА_6 направлено до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

27 червня 2013 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 134 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та в подальшому призначено на посаду стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_6 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

27 вересня 2014 року о 08.30 годині під час шикування особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 виявлено факт відсутності солдата ОСОБА_6 , який в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.
У подальшому, солдат ОСОБА_6 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини, 27 липня 2018 року прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 02.08.2018 року за № 0000385, згідно якого 27.09.2014 року військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину без поважних причин тривалістю понад один місяць та незаконно знаходився за межами військової частини

(а.п. 24);

- акт проведення службового розслідування, згідно якого встановлено, що ОСОБА_6 самовільно залишив розташування військової частини

(а.п. 25-26);

- довідка командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2018 року про безпосередню участь ОСОБА_6 в антитерористичній операції на території Донецької області в період часу з 19.08.2014 року по 02.09.2014 року

(а.п. 53);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_6 військової служби

(а.п. 32-36, 53-60, 66-67).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, а також прийняття безпосередньої участі ОСОБА_6 в антитерористичній операції.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, знаходився у полоні, під час участі в антитерористичній операції отримав бойові поранення, має ряд хронічних захворювань.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання належним чином сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_6 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в Дніпровський апеляційний суд через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1