Справа № 438/576/18
Номер провадження 1-кп/438/92/2018
УХВАЛА
Іменем України

17 серпня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Бориславі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000843 від 17 листопада 2017 року

відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича Львівської області, громадянина України, студента Дрогобицького механічно-технологічного коледжу, проживаючого АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України,

за участі учасників судового провадження прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , особи ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и в :

19 вересня 2017 року, близько 11 год. 00 хв. в приміщенні навчального класу загально- освітньої школи №9 м. Борислава, що розташована за адресою: м. Борислав, вул. Дрогобицька, 415, неповнолітній (малолітній) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учень 9-го класу, з необережності, не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, відкинув олівець в сторону свого однокласника ОСОБА_9 , який попередньо цей олівець кинув у його сторону, та випадково влучив ним в праве око потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в цей час раптово обернувся в сторону ОСОБА_3 , внаслідок чого малолітній потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, у вигляді проникаючого поранення рогівки правого ока, а також травматичної катаракти правого ока, що призвело до випадіння райдужки цього ока, з локалізацією рани на рогівці, які згідно висновку експерта №27 від 09.01.2018 по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликають тривалий розлад здоров`я.

Такими діями неповнолітній ОСОБА_3 вчинив суспільно - небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на те, що суспільно - небезпечні діяння вчинене ОСОБА_3 , якому не виповнилось віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, повне визнання ним своєї вини та просив застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 .

Допитаний судом неповнолітній ОСОБА_3 підтвердив суду фактичні обставини викладені у клопотанні, зокрема показав, що 19 вересня 2017 року, близько 11 год. 00 хв., під час під час третього уроку, на який вчитель фізики не прийшла, кинув олівець в сторону свого однокласника ОСОБА_9 , який попередньо цей олівець кинув у його сторону, та випадково влучив ним в праве око свого однокласника ОСОБА_10 , який в цей час раптово обернувся в сторону ОСОБА_3 . Вчинив дане суспільно-небезпечне діяння з необережності, не передбачав можливості настання зазначених суспільно-небезпечних наслідків. Вважає, що вчинив неправильно, запевнив суд про те, що більше такого не повториться.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_7 не заперечувала проти застосування примусових заходів виховного характеру, при обранні яких покладається на думку суду. Враховуючи, що суспільно-небезпечне діяння вчинене її сином з необережності, просить суд застосувати до її сина найм`якіший примусові заходи виховного характеру.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні просить суд, заявлене клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_3 закрити, оскільки останнім суспільно - небезпечні діяння вчинене з необережності.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в клопотання та показав суду, як неповнолітній ОСОБА_3 під час третього уроку 19 вересня 2017 року, близько 11 год. 00 хв., випадково попав олівцем у праве око потерпілого в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликають тривалий розлад здоров`я. Потерпілий помирився з ОСОБА_3 . На час розгляду даного клопотання претензій до ОСОБА_3 немає, оскільки їхні батьки домовились про вирішення майнових та моральних претензій у позасудовому порядку. Просить суд суворо не карати ОСОБА_3 та обрати найм`якіший примусовий захід виховного характеру.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила факт спричинення тілесних ушкоджень неповнолітнім Новицьким ОСОБА_1 її сину ОСОБА_5 . Також показала суду, що вона разом із матір`ю ОСОБА_3 ОСОБА_7 дійшли згоди щодо відшкодування завданої майнової шкоди, враховуючи у подальшому позитивну поведінку ОСОБА_3 , просить суд по можливості провадження щодо ОСОБА_3 закрити.

Доведеність причетності малолітнього ОСОБА_3 до вчинення суспільно небезпечного діяння також підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом:

даними висновку експерта №27від 09 січня 2018 року проте, що у неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з представленими на експертизу документами, було виявлено тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення рогівки правого ока (травма дитяча шкільна), а також травматичної катаракти правого ока, що призвело до випадіння райдужки цього ока, з локалізацією рани на рогівці. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути близько доби з моменту поступлення лікарні м.Львова, зокрема вони могли виникнути 19 вересня 2017 року дією твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в час та при обставинах на які він вказує, і по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликають тривалий розлад здоров`я;

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2018 рокуіз фототаблицею, проведеного за участі малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_11 , відповідно якого за участі потерпілого та законного представника відтворено обставини вчинення даного суспільно небезпечного діяння;

характеристикою на учня 9-а класу Бориславської ЗОШ 1-11ступенів №9 ОСОБА_3 про те, що останній зарекомендував себе старанним, дисциплінованим, працелюбним, уважним учнем. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина;

довідкою головного лікаря ЦМЛ м.Борислава, про те, що неповнолітній ОСОБА_3 не перебуває на обліку в лікаря - психіатра і лікаря - нарколога (а.с.59-60);

даними світлокопії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , відповідно якого батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_7 ,

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує, що суспільно небезпечні діяння мали місце і вчинені вони саме неповнолітнім ОСОБА_3 і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час на час вчинення ним, а саме 19 вересня 2017 року суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, не досяг віку кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за вчинення злочину передбаченого ст.128 КК України настає з 16 років.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» роз`яснюється, що законодавством передбачено застосування примусових заходів виховного характеру виключно до неповнолітніх, тобто особа повинна бути неповнолітньою не тільки на час вчинення злочину, а й на час розгляду справи в суді.

Як вбачається із вимог ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність підстав зазначених у ст. 501 КПК України, а також оцінивши докази, враховуючи вік та особу неповнолітнього, його щире розкаяння та подальшу бездоганну поведінку, дані щодо особи неповнолітнього ОСОБА_3 : на час вчинення суспільно - небезпечних діянь не досяг віку кримінальної відповідальності, проживає та виховується у повній сім`ї, позитивно характеризується в школі, на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, думку малолітнього потерпілого та його законного представника щодо обрання відносно ОСОБА_3 найм`якішого примусового заходу виховного характеру суд вважає можливим застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді: застереження.

З приводу застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_7 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 105 КК України, суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 141 Сімейного кодексу України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, заявлене клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд лише матері ОСОБА_7 , в той час як батько останнього не позбавлений батьківських прав і несе такі ж обов`язки по відношенню до неповнолітньої дитини, і дитина в момент вчинення суспільно - небезпечного діяння перебувала в школі, а також те, що в судовому засіданні не здобуто згоди самої матері ОСОБА_7 про передачу неповнолітнього під її нагляд, суд приходить до висновку про неможливість застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у даному провадженні не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, ч. 2 ст. 97, ст. 105 КК України, керуючись ст. ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 501 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000843 від 17 листопада 2017 року у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича Львівської області задовольнити частково.

Застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича Львівської області примусові заходи виховного характеру у вигляді: застереження.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено учасникам судового провадження 22 серпня 2018 року о 09 годині 00 хвилин в залі судових засідань Бориславського міського суду Львівської області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня її проголошення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1