Провадження №11-кп/772/909/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2018 року м. Вінниця

Колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області у складі:
головуючого: судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря судового заясідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції із засудженим ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2018, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання час перебування в СІЗО АР Крим з 11 січня 2001 року по 01 лютого 2002 року до моменту прибуття до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
в с т а н о в и л а :
ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2018 відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому час перебування в СІЗО АР Крим з 11 січня 2001 року по 01 лютого 2002 року до моменту прибуття до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» у строк попереднього ув`язнення.
В апеляційних скаргах засуджений та його адвокат просять ухвалу Вінницького міського суду скасувати та винести нову ухвалу про зарахування йому в строк покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі утримання ОСОБА_7 в СІЗО після набрання вироком законної сили, тобто з 11.01.2001 по 01.02.2002. На думку апелянтів, затримання ОСОБА_7 в СІЗО АР Крим після набрання вироком законної сили понад 10 днів є грубим порушенням його прав.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його адвоката, які просили задовольнити свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника слід залишити без задоволення.
Вироком Верховного суду Автономної Республіки Крим від 06 жовтня 2000 року, залишеним без змін в частині призначеної міри покарання ухвалою Верховного суду України від 11 січня 2001 року, ОСОБА_7 визнано винним за ст.93 п.п. «е», «з» КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно довідки ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» №4/12036 від 21.12.2017 ОСОБА_7 відбуває покарання у Вінницькій УВП (№1) з 01.02.2002 по теперішній час (а.с.2).
Також відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, проводиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього увязнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього увязнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 р.) попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.
Враховуючи те, що строк з 11 січня 2001 року по 01 лютого 2002 року фактично є терміном слідування під вартою засудженої особи ОСОБА_7 із слідчого ізолятора до установи виконання покарань суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання. Необгрутнтоване тривале чи неналежне утримання засудженого в слідчому ізоляторі не є підставою для зарахування одного дня за два дні позбавлення волі згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №835-VIII від 26.11.2015 року.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2018, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому час перебування в СІЗО АР Крим з 11 січня 2001 року по 01 лютого 2002 року до моменту прибуття до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» у строк попереднього ув`язнення - без зміни.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4