Дата документу Справа № 314/745/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/745/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/907/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянула 18 червня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення.

Встановлені ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області
від 16 лютого 2018 року обставини:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про застосування до нього положень Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", а саме про зарахування в строк позбавлення волі строку попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, прийшов до висновку, що особи, відносно яких мали місце виняткові підстави для тримання їх під вартою, при призначені та обчисленні строку покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, отримують на підставі Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року необґрунтовані привілеї перед іншими особами, відносно яких таких підстав не було, зокрема перед тими, які не намагалися переховуватися від правосуддя, або вчинили менш тяжкий злочин. Такий привілей полягає у штучному зменшенні строку покарання у виді позбавлення волі, за відсутності об`єктивних для цього чинників. Враховуючи це, положення Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року є такими, що суперечать ч.1 ст.24 Конституції України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу неправомірною та підлягаючою скасуванню з таких підстав. Закон України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" не передбачає жодних обмежень для застосування його положень до осіб засуджених до позбавлення волі, в тому числі й до осіб засуджених до довічного позбавлення волі. Відмова в застосуванні до засудженого до довічного позбавлення волі положень статті 72 ч.5 КК України,в редакції до 20.06.2017 року, не правомірна й тому, що згідно положень КВК України, засудженні, в тому числі й до довічного терміну, по відбуттю термінів вказаних в кодексі мають право на збільшення розміру витрачаємих коштів, мають право на переведення до іншої камери в якій більша кількість співкамерників, та таке інше. Відмова від застосування ч.5 ст.72 КК України позбавляє засудженого таких прав. Просить ухвалу суду скасувати та, задовольнити клопотання ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та зарахувати в строк позбавлення волі строку попереднього ув`язнення з розрахунку: а саме з 14.08.2000 р. по 20.03.2003 р. з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, вислухавши позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та вважав ухвалу незаконною, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2002 року за пп."а", "е", "і" ст.93, ст.17 пп."а", "з", "е", "г", "і" ст.93, ч.3 ст.142, ч.2 ст.206, ст.42 КК України в ред.1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 20 лютого 2003 року вирок апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2002 року відносно ОСОБА_8 залишено без змін.

Вирок відносно ОСОБА_8 набрав законної сили 20 лютого 2003 року.
Судом першої інтанції було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, однак з таким висновком суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.
Диспозиція ч.5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, до яких довічне позбавлення волі не відноситься.
Разом з цим, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 26 жовтня 2017 року, Суд дійшов висновку про те, що положення частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.
Верховний Суд України у вказаній постанові зауважив на тому, що статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.
Встановлення різних правил щодо осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі є дискримінаційним заходом у розумінні Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 грудня 1950 року.
Відповідно до положень статті 52 КК України основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для, військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.
Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Довічне позбавлення волі - найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування - після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання, про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру - після відбуття п`яти років строку покарання, про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень - після фактичного відбуття не менше п`яти років строку покарання.
Крім того, ч.5 ст.72 КК України не передбачає диференціації зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. У зв`язку з чим, положення ч.5 ст.72 КК України поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічне позбавлення волі».
Як зазначено у вищевказаній Постанові Верховного суду України застосування до засуджених до довічного позбавлення волі положень Закону № 838-VIII не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання , передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, помилковими, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 та зарахування останньому у строк покарання період його попереднього ув`язнення з 14 серпня 2000 року (з дня затримання) по 20 лютого 2003 року (по день набрання вироком законної сили).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407,409 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення скасувати.

Постановити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 задовольнити.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 14 серпня 2000 року по 20 лютого 2003 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4