Справа № 732/149/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/525/2018
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000502, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня, Чернігівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, раніше судимого 17 жовтня 2017 року вироком Городнянського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 240 годин громадських робіт,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку у виконання та його фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено, стягнуто на його користь з обвинуваченого ОСОБА_7 6452, 76 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинуваченим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга в якій, не оскаржуючи доведеності вини, просить переглянути вирок суду першої інстанції, та пом`якшити йому покарання призначене місцевим судом.

Суд першої інстанції встановив, що 23 грудня 2017 року, о 02 год. 54 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, за допомогою ключа, місце зберігання якого йому було відоме, відкрив хвіртку та проник на огороджену територію, що за адресою: АДРЕСА_3 , на якій приватний підприємець ОСОБА_8 здійснює підприємницьку діяльність, де скориставшись відсутністю охорони, відчиненими дверцятами та наявністю ключа від замка запалення в салоні автомобіля ВАЗ-21113, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_8 , запустив двигун вказаного транспортного засобу та о 03 год. 07 хв. виїхав з вказаної території у напрямку вулиць Івана Дудка та Мирославської у м. Городня, Чернігівської області, де скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження та у зв`язку з чим потерпілому ОСОБА_8 було завдано матеріальних збитків, сума яких, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 5 від 11 січня 2018 року складає 10452,76 грн.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити викладені в апеляційній скарзі вимоги, думку прокурора, який висловив заперечення проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін вважаючи його законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, та іншими особами.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд мотивував своє рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, та обтяжуючу покарання обставину: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за незаконне заволодіння ним транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням до сховища, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся та має на меті виправитися.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони належно враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційне прохання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного йому покарання, на підставі норм КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки воно має суто суб`єктивний характер.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при призначені даного покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що, він схильний до вчинення злочинів та встановлених чинним законодавством правил співжиття громадян, за що раніше неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра на нарколога не перебуває, не працює та не перебуває на обліку як безробітний, має на утриманні малолітню дитину, наявність цивільного позову та претензій майнового характеру з боку потерпілого та його думку, щодо призначення виду та міри покарання, який поклався на розсуд суду, при цьому було враховано обставину, що пом`якшує покарання: щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для пом`якшення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого ОСОБА_7 про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4