Справа № 573/588/18
Провадження №1-кп/573/83/18
В И Р О К
іменем України

20 квітня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06 квітня 2018 року за № 0000151 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Білопілля Сумської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, розлученої, не працюючої, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не інваліда, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимої

за ч. 1 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2018 року у точно не встановлений під час досудового розслідування час, ОСОБА_4 перебувала у будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де у період з 15 січня по 07 березня 2018 року спільно з нею проживала її знайома ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Того ж дня приблизно о 18 годині, ОСОБА_5 вийшла з будинку та пішла у своїх справах, залишивши при цьому частину належних їй речей, у тому числі й верхній одяг, котрий перебував на вішалці у вітальні домогосподарства, належного ОСОБА_4 . Остання помітила, що у правій кишені пальто ОСОБА_5 знаходяться грошові кошти у сумі 250 грн., двома купюрами: 200 грн. та 50 грн. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного майна потерпілої.

Користуючись відсутністю у домоволодінні ОСОБА_5 , упевнившись в тому, що її дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_4 таємно викрала грошові кошти у сумі 250 грн. двома купюрами: 200 та 50 грн., які сховала до кишені джинсових брюк, у які була вдягнена, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд. Після чого, 21 лютого 2018 року використала їх для придбання продовольчих товарів у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованому у АДРЕСА_1 .

Виконуючи вказані протиправні дії, ОСОБА_4 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди ОСОБА_5 та бажала їх настання, тобто діяла із прямим умислом.

Своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Під час досудового розслідування 13 квітня 2018 року між підозрюваною ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

16 квітня 2018 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт із зазначеною угодою про примирення.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачена повністю визнає свою винуватість у зазначеному діянні, попросила вибачення у потерпілої. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити останню від відбування покарання з іспитовим строком. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
У підготовчому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 підтримали угоду про примирення, просилили її затвердити.
Прокурор ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, не заперечував проти затвердження угоди про примирення.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468, ч. 3 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 . Суд також погоджується з кваліфікацією її дій за ч. 1 ст. 185 КК, які згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені їй п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Судом також роз`яснено ОСОБА_4 те, що у разі невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального і Кримінального кодексів України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для примирення.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам Кримінального кодексу України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаялась в його вчиненні, активно сприяла його розкриттю, а також відсутність обставин, що обтяжують її покарання. За місцем проживання обвинувачена характеризується задовільно, раніше не судима.

ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої міри і виду покарання. Характер взятих обвинуваченою на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
У ході досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 314, 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХ ВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 13 квітня 2018 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України і призначити їй узгоджене сторонами покарання за цим законом у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя