Справа № 273/257/18
Провадження № 1-кп/273/92/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400 від 24.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , заміжньої, з повною загальною середньою освітою, невійськовозобов`язаної, на утриманні перебуває двоє неповнолітніх та троє малолітніх дітей, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

24.11.2017, близько 14:00 год., ОСОБА_4 перебуваючи на території власного домогосподарства, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту із ОСОБА_5 , не маючи наміру на заподіяння тілесних ушкоджень, через необережність, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, відштовхнула останню обома руками від себе, внаслідок чого ОСОБА_5 не втримавши рівноваги, впала та вдарилася лівою стегновою частиною ноги об затверділу нерівну поверхню землі.

В результаті падіння з висоти власного росту, ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, що належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитана в суді обвинувачена ОСОБА_4 вину не визнала та зазначила, що конфлікт у неї спершу виник з ОСОБА_6 , після того як вона вийшла на вулицю, потім побачила, як ОСОБА_5 вибігла із-за брами та вдарила палкою її по руці три рази, після чого вона розвернулася та пішла до хати. В цей час ОСОБА_5 вийшла на поріг та почала бити палицею в двері. Також, ОСОБА_4 зазначила, що коли вона вийшла з будинку, то помітила, як до ОСОБА_5 підійшла її мати та вихопивши палку з рук ОСОБА_5 викинула її в город, а саму ОСОБА_5 взяла за плечі та розвернула, в цей час нею почало трусити та остання впала. Вважає безпідставним заявлений до неї цивільний позов, винною себе не вважає.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченої ОСОБА_4 , її вина у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:
показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона з обвинуваченою перебувають в родинних відносинах та живуть по сусідству. В листопаді 2017 року вона почула, як обвинувачена її проклинає та її родину, після чого вирішила піти до ОСОБА_4 та в усьому розібратися, взнавши чому вона її обзиває поліцаєм та відьмою. Коли наблизилася до обвинуваченої та її вхопила однією рукою за куртку та іншою за плече та штовхнула, в результаті чого вона впала та відчула різкий біль в лівій нозі. Після цього прибігла ОСОБА_7 вихопивши у неї палку кілька разів вдарила по нозі та викинула цю палку. Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повтікали, а до неї прибігла донька ОСОБА_6 та була з нею до госпіталізації у лікарню. Також зазначила, що у неї намірів битися не було та вона не могла подумати, що ОСОБА_4 підніме на неї руку, але конфлікти були і раніше, обвинувачена ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_7 частенько обзивають та б`ють їх;

показами свідка ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні зазначила, що 24 листопада 2017 року вона поїхала на поле перев`язати корову. Безпосередньо на полі зустріла ОСОБА_7 та запитала в неї з яких причин вони зробили дорогу через їхній пай, але у відповідь почула лиш нецензурну лайку. Згодом, приїхавши додому, вона почула, як обвинувачена ОСОБА_4 у себе в дома кричить та обзиває її та всю її сім`ю «поліцаями». У якийсь момент потерпіла пішла до обвинуваченої додому аби у всьому розібратися. ОСОБА_6 зазначає, що в цей момент була на дорозі та бачила все що відбувалося. Коли потерпіла прийшла до обвинуваченої, остання схопила її матір за плече та штовхнула, внаслідок чого потерпіла впала, відразу по тому вийшла ОСОБА_7 та сказала до обвинуваченої «Дзвони бо буде біда», і поховалися по хатам. Після цього, вона зателефонувала доньці та остання викликала швидку та поліцію;

показами свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні зазначила, що 24 листопада 2017 року їй подзвонила мати - ОСОБА_6 та повідомила їй про все що сталося і додала, що бабусею (потерпіла) трусить та кидає після суперечки, що сталася між нею та обвинуваченою. Відразу по тому вона викликала швидку та поліцію. Після того, як потерпілу доставили в лікарню, виявилося, що вона перебуває в тяжкому стані з переломом ноги. При цьому, повідомила, що потерпілу в липні місяці лікували від остеопорозу, але це не офіційний діагноз і потерпіла проходила лікування виключно в профілактичних цілях. Також зазначила, що бабуся ОСОБА_5 з палочкою ходить вже давно та те, що вони у неприязних стосунках перебувають більше 7 років;

показами свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні зазначила, що 24 листопада близько 14 год. вона поїхала перетинати корову на поле, де зустріла ОСОБА_6 , там між ними зав`язалася суперечка, яка продовжилася вдома, адже їх будинки стоять недалеко один від одного. Після сварки ОСОБА_7 пішла порати (відстань від її дому до будинку доньки 30-40 метрів) та почула, якісь крики знову, коли поглянула в сторону дому своєї доньки ОСОБА_4 , то помітила, як потерпіла ОСОБА_5 б`є кілька разів ОСОБА_4 палицею по плечі в результаті чого та втекла до будинку. Після цього вона підбігла до потерпілої та схопила позаду її за плече і розвернула до себе лицем вихопивши палицю та викинувши її, останню почало трусити в результаті чого вона впала. Потім вийшла її донька ОСОБА_4 та вони почали дзвонити голові селищної ради та в поліцію, а потерпіла сторона викликали швидку. Також зазначила, що ОСОБА_6 могла бачити дані події, бо була на дорозі поблизу, потерпілу ніхто не бив, а з приводу побоїв, то вона з донькою до лікаря не зверталися;

показами свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що він був старшим слідчої групи з розслідування даного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 . Йому було відомо той факт, що ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_4 . При цьому, під час допиту ОСОБА_7 їй було повідомлено про те, що вона не зобов`язана надавати покази стосовно ОСОБА_4 та роз`яснено ст..63 Конституції України. При цьому, в протоколі не зазначена дана стаття, тому що вказаний протокол є типовим, а тому, поліція жодних змін в нього не вносила.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами у справі, а саме:
витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні №0000400 (а.с. 104);

протокол огляду місця події від 29.11.2017 року з ілюстративними таблицями згідно якого огляд здійснено на ділянці вулиці що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 105-107);

довідка Баранівської КЦРЛ від 16.01.2018 року №77 згідно якої ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Баранівської КЦРЛ з 24.11.2017 року по 13.12.2017 року з діагнозом: Закритий перелом лівого стегна (а.с. 108);

протокол проведення слідчого експерименту від 21.02.2018 року з ілюстративними таблицями під час якого свідок ОСОБА_6 відтворила обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с. 111-115);

постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 25 листопада 2017 року згідно якої визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження металеву палицю (ціпок), вилучену під час огляду місця події 24.11.2017 року в с. Кашперівка (а.с. 121).

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 як під час дослідження письмових доказів в судовому засіданні, так і під час судових дебатів зазначив, що протокол проведення слідчого експерименту від 21.02.2018 року є недопустимим, з огляду на те, що він отриманий з грубим порушеннями норм КПК України при їх збиранні, а саме проведений не на місці злочину, а на території господарства потерпілої.

Вирішуючи питання про недопустимість зазначеного доказу, суд виходить з такого.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Таким чином, аналізуючи вище викладене в сукупності з нормами ст. 240 КПК України суд вважає, що протокол слідчого експерименту від 21.02.2018 року є допустимим доказом, адже слідчий експеримент було проведено в умовах, що були найбільш наближеними та відповідали обстановці під час вчинення злочину, а тому, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження позиція сторони захисту щодо проведення слідчого експерименту від 21.02.2018 року з порушенням норм процесуального права.

Разом із тим, судом було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 21.02.2018 року з ілюстративними таблицями, згідно якого свідок ОСОБА_7 відтворила обставини за яких ОСОБА_5 було завдано тілесні ушкодження (а.с. 126-130).

Твердження захисника про порушення вимог кримінального процесуального закону при здійсненні даного слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 є слушними. За матеріалами справи зазначену слідчу дію було проведено без роз`яснення свідку прав передбачених ст. 63 Конституції України. У силу ст. 86 вказаного Кодексу це порушення перешкоджає використанню в якості доказу проведення слідчого експерименту від 21.02.2018 року з фототаблицями до нього. Тому посилання на нього як на доказ винуватості ОСОБА_4 недопустиме.

Разом з тим, виключення окремого доказу не має вирішального значення у цьому кримінальному провадженні, не впливає і не може вплинути на висновки суду про доведеність вчинення засудженою інкримінованого злочину та про кваліфікацію її дій, адже винуватість ОСОБА_4 підтверджується іншими належними та допустимими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Крім того, судом досліджено висновки експертиз, а саме:

висновок експерта №87 від 15.02.2018 року згідно якого тілесне ушкодження у ОСОБА_5 , описане в медичних документах, у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки утворилось від дії тупого предмета, давністю можливо 24.11.2017 року, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Приймаючи до уваги характер та локалізацію даного тілесного ушкодження, експерт вважає, що слід виключити його утворення від удару наданої на експертизу палиці/ціпка/.

Вищевказане тілесне ушкодження могло утворитися при падінні на тверду поверхню з ударом об неї ділянкою вертлюга стегнової кістки (а.с. 109-110);

висновок експерта №97 від 22.02.2018 року згідно якого експерт приймаючи до уваги характер та локалізацію перелому стегнової кістки у ОСОБА_5 , вважає, що слід виключити можливість утворення його при падінні на сідниці (а.с. 116,117);

висновок експерта №99 від 22.02.2018 року згідно якого не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , описаних у Висновку експерта №87 від 15.02.2018 року, за обставин, вказаних свідком ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту 21.02.2018 року (падіння на тверду поверхню на ділянку лівого стегна після поштовху) (а.с. 118, 119).

Щодо допустимості зазначених доказів, суд дійшов наступних висновків.

Так, захисник обвинуваченої посилався на те, що у постановах начальника слідчого відділення Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області про призначення вищезазначених експертиз, відсутні приписи про попередження експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України за дачу завідома неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання експертизи.

Разом з тим, висновки експертизи №87, 97 та 99 містять відомості про те, що кожен з експертів попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. 384,385 КК України. Одночасно суд звертає увагу на те, що особа, яка залучила експерта, або слідчий суддя чи суд, що доручив проведення експертизи, зобов`язані роз`яснити експерту його права й обв`язки та попередити його про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Якщо експертиза проводиться у експертній установі, то роз`яснення прав та попередження за ст.384 КК здійснює керівник експертної установи. Якщо постанова (ухвала) про призначення судової експертизи надійшла поштою на адресу експерта, який не працює у експертній установі, або на адресу керівника експертної установи, який сам проводить цю експертизу, то актом роз`яснення прав та попередження про кримінальну відповідальність необхідно вважати надання ними відповідної записки, яка долучається до кримінального провадження, а також повідомлення про попередження про кримінальну відповідальність у вступній частині висновку експерта. Судово-медична експертиза проводилася експертом Новоград-Волинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи; експерти про кримінальну відповідальність повідомлені.

Відтак, доводи захисника про визнання висновків проведених експертиз недопустимими доказами внаслідок того, що слідчий «особисто» не попереджав експертів про кримінальну відповідальність, необґрунтовані.

Зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Також суд не бере до уваги доводи захисника обвинуваченої про те, що під час проведення судової медичної експертизи використовувалися медичні документи, зокрема карти стаціонарного хворого, які є речовим доказом, та які не були відкриті для обвинуваченої, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так як ОСОБА_4 ознайомлена з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі, про що свідчить її підпис без будь - яких зауважень у протоколі про надання доступу до матеріалів від 28.02.2018 року (а.с.134).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку учасників кримінального провадження, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

До наданих у судовому засіданні показань обвинуваченої ОСОБА_4 про те, що вона потерпілу не відштовхувала руками від себе, бо в цей час була в будинку, суд ставиться критично та розцінює їх виключно як позицію захисту і спосіб уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних та досліджених у кримінальному провадженні доказів, які є чіткими, логічними і послідовними та такими, що доповнюють один одного. Також суд критично ставиться до показів обвинуваченої щодо того, що потерпіла з палкою підбігла до обвинуваченої. В судовому засіданні судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 ще за довго до даних подій ходила з тростиною, про що повідомила свідок ОСОБА_8 .
Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_7 , які кардинально відрізняються від показів свідка ОСОБА_6 та самої потерпілої, а також різняться з показами обвинуваченої. На думку суду, покази ОСОБА_7 побудовані таким чином, аби її донька ОСОБА_4 уникла кримінальної відповідальності. Також, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_9 так, як в матеріалах кримінальної справи немає доказів того, що ОСОБА_7 роз`яснювалася ст.63 Конституції України.

Що стосується показань, які потерпіла та свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 надали в судовому засіданні, то суд уважає, що вони є такими, що відповідають дійсності, оскільки дають повний і докладний опис подій, що відбувались під час здійснення обвинуваченою протиправного діяння. Ці показання не є суперечливими та узгоджуються між собою. Крім того, суд бере до уваги, що показання потерпілої та свідка ОСОБА_6 , щодо хронології подій в цілому узгоджуються з показаннями обвинуваченої, які надані нею у судовому засіданні та те, що вони перебувають у неприязних відносинах біля 7 років.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях викладених у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року) та в п.150 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року (остаточне - 21.07.2011 року), в яких зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.
Стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин вчинення злочину, а лише висловлено критичні зауваження щодо належності та допустимості доказів сторони обвинувачення.
Дослідивши, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, прийшов до висновку, що обвинувачена дійсно своїми діями, які виразилися у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ст. 128 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, а також, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, - не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, суд бере до уваги досудову доповідь що характеризує обвинувачену ОСОБА_4 складену Баранівським районним сектором з питань пробації, згідно якої ризики небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 39).

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 « Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК ( 2341-14 ) суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».
Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинила злочин з необережності, зважаючи на відсутність пом`якшуючих обставин та наявності обставин, що обтяжують покарання-вчинення злочину щодо особи похилого віку, наслідки від вчиненого злочину, її відношення до вчиненого, не визнання своєї вини, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, за місцем проживання характеризується добре та являється багатодітною мамою, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів, і в тому числі з необережності, буде призначення покарання у виді громадських робіт в межах санкції обвинувачення.

До такого висновку суд прийшов враховуючи факт наявності у обвинуваченої на утриманні двох неповнолітніх та трьох малолітніх дітей, що унеможливлює у відповідності з вимогами ст. 61 КК України застосування до неї покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції обвинувачення.

Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що застосування покарання у вигляді громадських робіт до обвинуваченої ОСОБА_4 буде найбільш доречним та справедливим, як по відношенню до самої обвинуваченої так і до всіх учасників справи.

Крім того, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме: 14585.83 грн. матеріальної шкоди.
У відповідності до частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до вимог статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно довідки Баранівської КЦРЛ від 16.01.2018 року №77 ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Баранівської КЦРЛ з 24.11.2017 року по 13.12.2017 року з діагнозом: Закритий перелом лівого стегна (а.с. 108).

Згідно доданих до заяви чеків та квитанцій загальна сума витрачених коштів на лікування становить 14585 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 83 коп.

Тому суд прийшов висновку, що позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої злочином підлягає задоволенню.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання з речовими доказами суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Арешт на майно не накладався.

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_4 не обиралися.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною за ст.128 КК України і призначити їй покарання у виді 200 (двухсот) годин громадських робіт.

Речові докази, у вигляді алюмінієвої тростини (ціпок), що передана на відповідне зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити у її власності.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду завдану злочином в сумі 14585 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 83 коп.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1