Ухвала
Іменем України
16 липня 2018 року

м. Київ
справа № 577/3221/17-к

провадження № 51-7477 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада

2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сахни Конотопського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 04 червня

2017 року близько 15 год. 25 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ-2108», державний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині

вул. Польової в с. Кузьки Конотопського району Сумської, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості, грубо порушуючи п. 12.1 Правил дорожнього руху України, втратив контроль на керуванням автомобіля, допустив його занос та виїзд за межі проїзної частини, де в подальшому відбулося зіткнення

з електроопором та його перекидання. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, від яких померла

на місці пригоди, а пасажир ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2018 року вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки його дій, просить змінити вирок і ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке, на його думку, є занадто суворим. Вказує, що хоча засуджений і порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, проте відразу після скоєного прийняв усі можливі міри для запобігання настання важких наслідків, надав допомогу потерпілим, весь час був на місці події, вину визнав повністю, щиро розкаявся та вибачився перед потерпілими, незважаючи на скрутне матеріальне становище повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду сім`ї загиблої, сплатив витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_7 , будь-яких претензій ця потерпіла

до нього не має та просила не позбавляти його волі. Крім того, ОСОБА_5 раніше

не судимий, одружений, на його утриманні непрацююча дружина та двоє неповнолітніх дітей, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно,

з місця проживання є також позитивна характеристика. До того ж вказує, що орган пробації вважає можним виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі, оскільки останній не становить високої небезпеки для суспільства. Зазначає, що потерпіла ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду кримінального провадження будь-яких претензій до ОСОБА_5 не мала і просила не позбавляти волі. Проте суд апеляційної інстанції на ці обставини не звернув увагу, залишивши вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК

у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Касаційна скарга не містить доводів про істотне порушення судами першої та апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Що стосується покарання ОСОБА_5 , яке, на думку захисника, є занадто суворим з огляду на всі наведені у касаційній скарзі обставини, то з цими доводами погодитися не можна.
Згідно зі ст. 65 КК, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного

та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення

та попередження нових злочинів.
Частиною 1 ст. 75 цього Кодексу передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з доданих до касаційної скарги судових рішень, у конкретному випадку суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин справи, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів

з необережною формою вини щодо наслідків у виді смерті потерпілої, дані, які характеризують особу засудженого та інші обставини.
Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_5 має постійне місце роботи, сім`ю, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра

не перебуває, визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність судимості, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також визнав обставинами, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладені обставини, настання наслідків, поведінку ОСОБА_5 , думку потерпілої, яка просила призначити покарання у виді позбавлення волі, але не дуже суворе, висновки органу пробації, суд першої інстанції дійшов висновку,

що у сукупності ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які дають можливість призначити обвинуваченому більш м`яке покарання,

ніж передбачено законом, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК. Підстав для застосування

ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання

з іспитовим строком, суд не знайшов. В той же час суд, враховуючи керування ОСОБА_5 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння,

що потягло незворотні наслідки у виді смерті, вважав за необхідне застосувати

до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 12 квітня 2018 року, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, дав на них мотивовану відповідь та не знайшов підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання

у зв`язку з його суворістю, повною мірою врахувавши всі обставини.
Ухвала апеляційного суду, відповідно до вимог ст. 419 КПК, містить належну оцінку доводам апеляції захисника, які є аналогічними доводам його касаційної скарги,

а також докладні мотиви їх відхилення.
Захисник у касаційний скарзі не навів підстав вважати обране ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість і переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого й апеляційного судів у частині призначення покарання засудженому.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 .
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області

від 30 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області

від 12 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3