АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/929/18 Справа № 183/4828/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002901 від 25 серпня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року, ухвалений відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, Дніпропетровської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25.12.2000 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.42, ч.2 ст.81, ч.3 ст.81, ч.2 ст.140 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 16.08.2005 року Новомосковським міськрайоним судом за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки;
- 03.11.2006 року Новомосковським міськрайоним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 22.11.2011 року Новомосковським міськрайоним судом за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки,
- 05.12.2012 року Новомосковським міськрайоним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.309, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі,
- звільненого 27.10.2015 року умовно-достроково, строком на 1 рік 5 місяців 25 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання з невідбутою частиною покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2012 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчий установі.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та визначено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за наступних обставин.

24 серпня 2016 року приблизно в 15.00 годин, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні Новомосковської центральної районної лікарні за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 236, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось в сестринській кімнаті ЛОР відділення вказаної лікарні, реалізуючи який, в цей же день, тобто 24 серпня 2016 року близько 15.10 годин, ОСОБА_9 продовжуючи знаходитися в приміщенні вищевказаної лікарні, скориставшись тим, що ОСОБА_10 вийшла з сестринської кімнати ЛОР відділення та діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії ніким не будуть помічені, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, зайшов до сестринської кімнати ЛОР відділення та зі столу, таємно викрав планшет «Lenovo 3300-GV», imei: НОМЕР_1 , вартістю 1499,40 гривень з сім-картою «Life», вартістю 15 гривень, який належить ОСОБА_10 .
Після чого, ОСОБА_9 з викраденим майном, з місця скоєння злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, причинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1514,40 гривень.
Далі, 11 вересня 2017 року приблизно о 09.00 годині, ОСОБА_9 , знаходився на мікрорайоні «Сонячний», м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, де на землі знайшов дві конструктивно оформлені заряди вибухової речовини, а саме дві тротилові шашки проміжних детонаторів, та в цей час у нього виник злочинний умисел направлений на придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, реалізуючи який, того ж дня, тобто 11 вересня 2017 року приблизно о 09.00 годині ОСОБА_9 , знаходячись за вищевказаною адресою, достовірно знаючи, що вказані предмети являються двома конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини, а саме двома тротиловими шашками проміжних детонаторів, розуміючи, що в нього не має передбаченого законом дозволу, підняв з землі два конструктивно оформлених заряди вибухової речовини, а саме дві тротилові шашки проміжних детонаторів, тим самим незаконно придбав їх, після чого незаконно зберігав, без передбаченого законом дозволу.
В подальшому, зберігаючи при собі, без передбаченого законом дозволу, два конструктивно оформлені заряди вибухової речовини, а саме дві тротилові шашки проміжних детонаторів, ОСОБА_9 почав переносити їх до місця свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, 11 вересня 2017 року приблизно в 11.50 годин до Новомосковського відділу поліції надійшло повідомлення від невідомого про те, що поблизу пам`ятника «Вічний вогонь», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Калнишевського, ОСОБА_9 має при собі дві димові шашки. Після чого, цього ж дня, в ході проведення огляду місця події, в період часу з 12.40 годин по 13.00 годин, а саме ділянки місцевості поблизу пам`ятника «Вічний вогонь» та поряд з будинком № 4, який розташований по вул. Калнишевського, м. Новомосковська Дніпропетровської області, у ОСОБА_9 працівниками поліції вилучено два конструктивно оформлених заряди вибухової речовини, а саме дві тротилові шашки проміжних детонаторів, що відноситься до категорії вибухових речовин, які ОСОБА_9 незаконно придбав, зберігав та носив, без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації судом дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на місце відбування покарання, а саме: «відбування покарання в кримінально-виконавчій установі».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд, всупереч вимогам ч. 2 ст. 86 КВК України та ч. 3 ст. 372 КПК України визначив засудженому місце відбування покарання, чим вийшов за межі наданих йому повноважень та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. На переконання прокурора, визначення місця відбування засудженим покарання належить виключно до повноважень Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, доводи захисника, який залишив вирішення питання щодо задоволення апеляції на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, а також кваліфікація його дій з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України прокурором не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано.

Так, судом першої інстанції призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Мотивуючи необхідність зміни вироку, прокурор посилається на порушення судом першої інстанції вимог ч. 2 ст. 86 КВК України. На переконання останнього, визначивши місце відбування покарання, суд вийшов за межі наданих йому повноважень.

Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість останніх.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

З огляду на вказані вимоги закону України про кримінальну відповідальність, підстави вважати необґрунтованим вирок суду в частині призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання не визначив тип кримінально-виконавчої установи, залишивши таким чином вирішення вказаного питання на розсуд уповноваженого органу.

За таких обставин, підстави визнати обґрунтованими доводи прокурора у колегії суддів відсутні.

Окрім того, переглядаючи судове рішення на відповідність вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку, що вказані прокурором обставини, з огляду на положення ст.ст. 409, 412 КПК України, слугувати підставою для зміни вироку суду взагалі не можуть.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Між тим, колегією суддів встановлено, що в апеляційній скарзі прокурора є лише посилання на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в скарзі не наведено, в той час як покарання у вигляді позбавлення волі призначено обвинуваченому у відповідності до положень ст.63 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке зміні чи скасуванню з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: