Постанова

Іменем України
17 травня 2018 р.

м. Київ
справа № 480/1877/16-к
провадження № 51-3047км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ( в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.187, п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_9 засуджено за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Згідно з вироком ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 лютого 2016 року в період часу з 14.00 год по 15.00 год., будучи в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_10 та з метою позбавлення життя останнього, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , де завдав ОСОБА_10 не менше 85 ударів ножем у різні частини тіла, а саме: в ділянку черевної порожнини, грудей, тулуба, обличчя, шиї, грудей, спини. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілий помер. Після цього, ОСОБА_9 із зазначеної квартири заволодів ноутбуком «Lenovo G 510», вартістю 7299, 90 гривень та мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 2000 гривень, що належали потерпілому.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року вирок змінено. Виключено з вироку кваліфікуючу ознаку за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з особливою жорстокістю. На підставі ч. 5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.02.2016р. по 27.01.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить судові рішення щодо нього змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень і даних про його особу через суворість, а дії перекваліфікувати із ч. 2 ст. 115 КК Україна на ч. 1 ст. 115 КК України та призначити мінімальне покарання передбачене цим Законом. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що вину у вбивстві він визнає повністю, але ножа заздалегідь не брав, умисел на заволодіння майном виник у нього після нанесення ударів потерпілому ножем. Також просить виключити кваліфікуючу ознаку - корисливий мотив, так як умисел на заволодіння майном виник у нього після нанесення тілесних ушкоджень ножем потерпілому. Посилається, що суд при призначенні йому покарання належним чином не врахував дані про його особу та пом`якшуючі покарання обставини й призначив занадто суворе покарання.
За змістом касаційної скарги представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не погоджується з ухвалою апеляційного суду та просить її скасувати. Вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку щодо виключення з вироку кваліфікуючої ознаки за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з особливою жорстокістю, наводячи відповідні підстави. Окрім того, зазначає, що засудженому призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даних про його особу через м`якість.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_9 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зокрема, не погоджується із висновком апеляційного суду щодо виключення із вироку кваліфікуючої ознаки за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з особливою жорстокістю. Зазначає, що суд 2-ї інстанції, обґрунтовуючи висновок про недоведеність вказаної кваліфікуючої ознаки, послався на доказ висновок судово-медичної експертизи, який не був предметом дослідження апеляційного суду. Окрім того, вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні його апеляційної скарги, а саме в частині того, що у вироку не було сформульовано обвинувачення, визнане судом доведеним щодо наявності кваліфікуючої ознаки - особлива жорстокість.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу прокурора та представника потерпілого задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Касаційну скаргу засудженого відхилити.
Представник потерпілого ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 підтримали подану скаргу та касаційну скаргу прокурора, а скаргу засудженого просили залишити без задоволення.
Захисник ОСОБА_8 підтримав скаргу ОСОБА_9 та заперечував щодо задоволення скарг прокурора та представника потерпілого.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Стосовно доводів касаційної скарги засудженого про те, що вбивство він вчинив не з корисливих мотивів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Питання про наявність в діях засудженого такої кваліфікуючої ознаки умисного вбивства як корисливий мотив ретельно перевірялося як судом першої так і апеляційної інстанцій, і з цього приводу у вироку та в ухвалі наведені достатньо аргументовані мотиви.
Зокрема, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку щодо наявності в діях ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки умисного вбивства корисливий мотив, на підставі досліджених в сукупності доказів, а саме: показань засудженого; наявність на місці вчинення злочину ножа, який був принесений в квартиру засудженим та використаний для завдання тілесних ушкоджень потерпілому; факт протиправного заволодіння майном потерпілого за відсутності інших мотивів для заподіяння смерті потерпілому; дані про те, що ОСОБА_9 після злочину реалізував викрадений комп`ютер, та з урахуванням даних про те, що він є наркозалежною особою, без постійного місця роботи, свідчить про вчинення розбійного нападу та вбивства потерпілого саме з метою заволодіння майном.
На думку колегії суддів, судами правильно встановлено, що засуджений, позбавляючи потерпілого життя, бажав отримати у зв`язку із цим матеріальні блага, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_9 діяв з корисливих мотивів. Викладені у касаційній скарзі засудженого доводи висновків суду першої та апеляційної інстанції в цій частині жодним чином не спростовують.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вказаними нормами процесуального права та закріпленими у ст. 7 КПК України загальними засадами кримінального провадження судове рішення повинно містити, зокрема, безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази на підтвердження встановлених обставин.
Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши й оцінивши всі зібрані докази, дійшов висновку про наявність у ОСОБА_9 умислу та мотиву на вбивство потерпілого з особливою жорстокістю та з користі, а тому кваліфікував вчинене діяння за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в апеляційному порядку рішення місцевого суду, дійшов протилежного висновку та виключив із вироку одну із кваліфікуючих ознак - вчинення вбивства з особливою жорстокістю, при цьому послався на те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно висновку судово-медичної експертизи №597 від 06.04.2016р., всі тілесні ушкодження спричинені потерпілому в незначний проміжок часу. Тілесні ушкодження у вигляді ран в області верхніх кінцівок свідчать про наявну боротьбу, самозахист та фізичний супротив ОСОБА_10 . Чисельність тілесних ушкоджень свідчить не про бажання обвинуваченого спричинити потерпілому особливі фізичні страждання, а викликані тим, що потерпілий чинив опір, тобто оцінив цей доказ із точки зору достовірності без його безпосереднього дослідження інакше, ніж місцевий суд.
Згідно з доктринальними положеннями кримінального процесуального права при апеляційному перегляді у суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, отримані в суді першої інстанції, однак якщо апеляційний суд переоцінює хоча б один доказ, здобутий у суді першої інстанції, він повинен безпосередньо дослідити всі інші докази з дотриманням вимог ст. 23 КПК України.
Положення ст. 94 КПК України зобов`язують суд оцінювати кожен доказ, спираючись на всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження. При цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Проте суд апеляційної інстанції залишив це поза увагою й постановив рішення без додержання загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст. 7 КПК України, та з порушенням вимог ст. 94 вказаного Кодексу щодо оцінки доказів
Таким чином рішення апеляційного суду щодо відсутності в діях ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з особливою жорстокістю є передчасним.
Допущені істотні порушення кримінального процесуального закону перешкоджають суду касаційної інстанції дійти безсумнівного висновку про правильність чи неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння засудженого.
Із огляду на викладене ухвала апеляційного суду не може бути залишена в силі, адже її постановлено з істотним порушенням норм процесуального права, тому вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати наведене, перевірити викладені в апеляційних скаргах доводи учасників судового провадження і ухвалити законне та мотивоване рішення.
Оскільки про призначення нового розгляду саме в суді апеляційної інстанції просив прокурор під час касаційного розгляду, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
З урахуванням того, що ухвала апеляційного суду скасовується у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, то доводи касаційних скарг щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу винного, за наявності до того підстав можуть отримати оцінку під час нового апеляційного розгляду кримінального провадження.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_9 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, якими обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення питання щодо запобіжного заходу в межах процедури касаційного перегляду після скасування рішення суду апеляційної інстанції, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Едуард Шабалін проти Росії», про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_9 від суду, враховуючи, що йому інкримінуються особливо тяжкі злочини, колегія суддів вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб, для вирішення цього питання судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 15.07.2018р. включно.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3