Справа № 477/1498/17
Провадження № 1-кп/477/27/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_14 ,

під час розгляду об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 190 КК України -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Під час розгляду справи від захисника ОСОБА_6 та ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_11 надійшло клопотання про скасування арешту їх майна у виді мобільних телефонів: марки «Huawe» ІМЕІ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , належного ОСОБА_5 , та марки «Samsung Galaxy J7», належного ОСОБА_6 .

На обґрунтування цьому вказував, що на ці мобільні телефони ухвалами Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2017 року був накладений арешт, однак вважав, що відповідно до протоколів огляду телефонів, здійснених під час досудового розслідування, будь-яких відомостей, які б підтверджували їх доказову цінність для кримінального провадження встановлено не було, тому подальший арешт вказаного майна є недоцільним.

Посилаючись на це і вказуючи, що арешт майна може бути скасовано через доведення, що в подальшому застосування такого заходу забезпечення відпала або якщо арешт накладено необґрунтовано, просив своє клопотання задовольнити.

В судовому засіданні захисник своє клопотання підтримав та просив задовольнити, вказуючи, що підстав для подальшого арешту майна у виді мобільних телефонів немає.

Прокурори заперечували проти задоволення клопотання через його необґрунтованість та передчасність, оскільки речові докази у виді мобільних телефонів і протоколи їх огляду досліджені в судовому засіданні не були, тому визначати, що на теперішній час вони не мають доказового або іншого значення для розгляду справи, немає можливості.

Представник цивільного позивача був такої ж думки.

Інші учасники розгляду підтримали клопотання захисника

ОСОБА_11 .

Суд, заслухавши думку присутніх на засіданні учасників розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.
Під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні, ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2017 року були задоволені клопотання слідчого і накладено арешт на телефони, вилучені під час обшуків: мобільний телефон марки «Huawe» ІМЕІ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , належний ОСОБА_5 , та марки «Samsung Galaxy J7», належний ОСОБА_6 .

Про це зазначено у реєстрі досудового розслідування.
Самі ухвали суду ще не були надані і судом не досліджувалися, тому достовірно їх зміст суду на час вирішення заявленого захисником клопотання суду не відомий як не відомі підстави, які слугували для накладення арешту.
У ст. 170 КПК України визначені підстави для накладення арешту на майно, в тому числі він допускається з метою забезпечення речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна в порядку виконання покарання щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Частиною 3 даної статті визначено також, що арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В ч. 1 ст. 98 цього ж Кодексу визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , працюючи в ТОВ МП «Термінал-Укрхарчозбутсировина», з метою отримання матеріальної вигоди, вступили у злочинну змову з ОСОБА_16 і згідно домовленістю, приймали у водіїв, які привозили за вказівкою
ОСОБА_16 на територію цього підприємства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , олію соняшникову, товарно-транспортні накладні на вантаж, але за допомогою програмного забезпечення «1-С», при зважуванні вантажу завищували його вагу, за що отримували від останнього грошову винагороду. Обвинуваченням встановлено, що за допомогою електронно-обчислювальної техніки вони навмисно заносили дані розбіжності ваги вказаного вантажу, що завдало загального збитку підприємству в розмірі 2636040,18 грн.
З цього вбачається, що відповідно зазначені мобільні телефони могли використовуватися обвинуваченими як засіб для зв`язку між собою при вчиненні кримінального правопорушення, що відповідає критерію речового доказу.
Також вони можуть слугувати відшкодуванням спричиненого злочином збитку.
Однак, як вже було зазначено, під час розгляду справи не були досліджені ухвали про арешт майна, тому неможливо зробити висновок, що відпали підстави для його накладення, адже невідомо з яких підстав він був був застосований.
Судовий розгляд в справі триває, ці телефони ще не досліджені, тому доцільність та актуальність їх арешту не відпала, оскільки їх дослідження може бути підставою для перевірки обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, в тому числі і щодо наявності спільної змови на вчинення злочину, або ж на її спростування.
Тому аргументація захисника судом не приймається як достатня для задоволення клопотання, оскільки без дослідження мобільних телефонів, протоколів їх огляду, протоколів їх вилучення, а також доказів у виді результатів зняття інформації з каналів зв`язку по цим телефонам, що, як вбачається з реєстру досудового розслідування, було здійснено під час слідства, неможливо на теперішній час здійснити висновок, що в застосуванні арешту телефонів відпала потреба.
Даних, що арешти були накладені незаконно також суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 про скасування арешту їх мобільних телефонів: марки «Huawe» ІМЕІ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , належного ОСОБА_5 , та марки «Samsung Galaxy J7», належного ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1