Ухвала
Іменем України

13 серпня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-7921ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003225 щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2018 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Поті, Грузія, громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, 2 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду, 28 листопада 2017 року приблизно о 16 год. 15 хв. ОСОБА_4 , знаходячись на автомобільній стоянці ТРЦ «Модуль» по вул. Нове Шосе, 48, у м. Буча Київської області, розбив скло в автомобілі марки «Skoda Oktavia», д.н.з. НОМЕР_1 , звідки викрав майно потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 3322, 50 грн. Із викраденим з місця події зник.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційним судом при постановленні ухвали допущені істотні порушення вимог КПК України. Стверджує, що суди в порушення вимог закону, не визнали обставиною, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування шкоди. Вважає, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України та за відсутності обставин, що його обтяжують, а також при визнанні підсудним вини, покарання має бути призначено з урахуванням вимог ст. 69 - 1 КК України. наголошує строк призначеного ОСОБА_4 покарання не повинен перевищувати 2 років.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Як убачається з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 185 КК України прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується доводів про істотні порушення вимог кримінального процесуального та неправильне застосування кримінального законів, допущених, на думку прокурора, при розгляді провадження, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідності до вимог ст. 69-1 КК Україниза наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди), відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора про наявність у діях ОСОБА_4 такої обставини, що пом`якшує покарання, як добровільне відшкодування завданих збитків, безпідставні.
Добровільність визначається як вчинення усвідомлено, за власною волею, ініціативою та переконанням, без примусу, активних дій, спрямованих на відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Як убачається із вироку, ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що здійснив крадіжку майна і відійшов від автомобіля на певну відстань. Побачивши поліцейських віддав їм викрадене майно.
Тобто, з показань обвинуваченого та встановлених судом обставин вбачається, що ОСОБА_4 віддав викрадене майно не потерпілому, а поліцейським, які з`явилися неподалік від місця події. Докази того, що обвинувачений повернув викрадене майно поліцейським з усвідомленою метою відшкодування збитків потерпілому, а не з метою пом`якшення відповідальності, відсутні.
Також, з встановлених судом фактичних обставин, які не оспорювалися сторонами в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_4 проник до салону автомобіля шляхом розбиття скла на задніх дверцятах автомобіля марки «Skoda Oktavia» за допомогою спеціального предмета, який зберігав у кармані власної куртки. Доказів, що збитки, заподіяні пошкодженням автомобіля, відшкодовані не надано.
Отже, в діях ОСОБА_4 відсутня обставина, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування збитків.
Таким чином, суд вірно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, призначивши покарання ОСОБА_4 без застосування ст.69-1 КК України.

Касаційні доводи прокурора, які аналогічні доводам апеляції прокурора, належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, на них надані вмотивовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, касаційні вимоги прокурора безпідставні.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи зазначене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Українислід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003225 щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6