ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 липня 2018 року
справа № 756/7924/17-к
провадження № 51-657км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
третьої особи ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу судді Апеляційного суду міста Києва від 4 вересня 2017 року про повернення його апеляційної скарги у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості між заступником Генерального прокурора України та обвинуваченим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001825.
За обставин, зазначених у вироку, ОСОБА_9 визнано винуватим за вчинення дій, які виразилися:
- в умисній участі у злочині, вчинюваному злочинною організацією, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 Кримінального кодексу України (далі КК);
- у зловживанні владою або службовим становищем, тобто умисному з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної або юридичної особи використанні службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому злочинною організацією, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.28, ч.2 ст.364 КК;
- в умисному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК.
За цим вироком ОСОБА_9 засуджено за: ч. 1 ст. 255 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних установах та організаціях, строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних установах та організаціях, на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних установах та організаціях, на певний строк ухвалено виконувати самостійно.
Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою судді від 4 вересня 2017 року повернув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на тих підставах, що її подано особою, яка не має права на апеляційне оскарження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухвалою судді апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що апеляційний суд всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме п. п.1, 2, 10, 17 ст.7, ч.6 ст.9, ч.ч. 1, 2 ст.24 КПК, відмовив у прийнятті його апеляційної скарги на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 , в той час як вказане судове рішення стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 , особу якої можливо ідентифікувати за посадою. За вироком щодо ОСОБА_9 ОСОБА_8 фактично визнано винуватою, тим самим закріплено «обґрунтованість» накладення арешту на її майно.

Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор та захисник ОСОБА_6 проти задоволення касаційної скарги заперечували.
Захисник ОСОБА_6 надав суду письмове заперечення на касаційну скаргу, мотивоване тим, що ОСОБА_8 не є суб`єктом оскарження вироку, винесеного щодо ОСОБА_9 , а вирок, винесений на підставі угоди, не має преюдиційного значення для кримінальних проваджень стосовно інших осіб. Також зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду не є абсолютним, і воно може підлягати обмеженням.
Мотиви Суду
Згідно з приписами ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Статтею 24 КПК передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Крім норм ст. 7, ч. 6 ст. 9, частин 1 та 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 КПК, які гарантують доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права також забезпечує Конституція України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст. 129).

Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями ст. 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.
Офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмеженим (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
У вироку Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 , який оскаржив до Апеляційного суду м.Києва захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , суд встановив, що ОСОБА_9 в силу своїх службових обов`язків до участі у злочинній організації залучено Особу 11, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, яку наказом Голови ДПС України призначено на посаду заступника голови ДПС в одній з областей України. При цьому відповідно до розподілу обов`язків між керівним складом саме Особі 11, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, доручено керування управлінням податкового контролю.
З наданих захисником копій наказу Державної податкової служби України №360-о від 20 лютого 2012 року про призначення ОСОБА_8 на посаду заступника голови державної податкової служби у Харківській області та наказу голови Державної податкової служби у Харківській області ОСОБА_9 від 22.02.2012 №21 про розподіл обов`язків між керівництвом ДПС у Харківській області вбачається, що відповідно до цих наказів ОСОБА_8 з 20 лютого 2012 року призначена на посаду заступника голови Державної податкової служби у Харківській області і на неї покладено обов`язки по керівництву роботою, зокрема, управління податкового контролю.
Таким чином відсутність у вироку вказівки на прізвище Особи 11, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, яку наказом Голови ДПС України призначено на посаду заступника голови ДПС у одній з областей України і при цьому саме їй доручено керування управлінням податкового контролю, не свідчить про неможливість її ідентифікації за посадою, періодом роботи та функціями, що нею виконувалися.

За таких обставин вирок щодо ОСОБА_9 стосується інтересів ОСОБА_8 тією мірою, що надає їй згідно із ч. 2 ст. 24 КПК право оскаржити його до вищих судових інстанцій. Цей вирок недвозначно стверджує про її участь у злочинній організації і у такий спосіб створює преюдицію та всупереч презумпції невинуватості встановлює її винуватість у вчиненні злочину.
Така позиція Суду узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, про те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що ухвалу судді Апеляційного суду міста Києва від 4 вересня 2017 року про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , постановлено з порушеннями вимог пунктів 10, 14 ч.1 ст.7, ч.6 ст.9, ч.2 ст.24, п.10 ст.393 КПК, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Оскільки в силу ч.1 ст.412 КПК такі порушення є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, то відповідно до п.1 ч.1 ст.438 КПК належить скасувати ухвалу судді апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 369, 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити.
Ухвалу судді Апеляційного суду міста Києва від 4 вересня 2017 року про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3