печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.06.2018 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000228 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любарці Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України -
В С Т А Н О В И В :
17.06.2015 року ОСОБА_5 призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини польова пошта НОМЕР_2 Збройних Сил України, яка дислокується у АДРЕСА_2 .
В подальшому, ОСОБА_5 переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16.07.2015 № 149 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, а згідно наказу № 153 від 16.07.2015 - призначено на посаду механіка-водія 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 із 17.06.2015 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
22.04.2016 солдат ОСОБА_5 , перебуваючи у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 на НОМЕР_3 загальновійськовому полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого у АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та, у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, самовільно залишити місце служби.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 у той же день приблизно о 09 год. 00 хв. самовільно, без дозволу командування, без поважних причин залишив місце служби на 235-му загальновійськовому полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого у с. Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби й не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
13.11.2017 о 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, з`явився до військової прокуратури Київського гарнізону (01014, м. Київ, Печерський район, вул. Петра Болбочана, 8а) і заявив про себе та вчинений злочин.
05.06.2018 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000228 та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання висунутого останньому обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, зокрема ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, та зобов`язується співпрацювати з з правоохоронними органами у встановленні та притягненні до кримінальної відповідальності всіх осіб причетних до злочинів; повідомляти в подальшому про всі відомі їй випадки вчинення іншими особами кримінальних правопорушень та сприяти правоохоронним органам у їх виявленні, припиненні та притягненні винних осіб до відповідальності.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_5 має понести за вчинення злочину, а саме позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю на 2 (два) роки.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 469 КПК України Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 303 КК України, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Суд шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469 та 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 05.06.2018 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000228 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1