1Справа № 335/6925/18 1-кс/335/4651/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 15, п. п. 11, 12 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 15, п. п. 11, 12 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000397 від 04.07.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ст. 257, ч. 2, 3 ст. 15 п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , переслідуючи мету незаконного збагачення злочинним шляхом, вирішив створити злочинну організацію для вчинення злочинів. Реалізуючи свій умисел, в 1997-1998 роках ОСОБА_6 втягнув до її складу знайомих мешканців м. Керч АР Крим: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

З метою полегшення сумісного вчинення злочинів ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_10 переїхати на постійне проживання до м. Запоріжжя. Останні погодились із пропозицією ОСОБА_6 на участь у злочинній організації та вчинення злочинів, після чого в 1999 році переїхали до м. Запоріжжя, де останній надав їм житло.

З моменту переїзду на постійне проживання у м. Запоріжжя, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , будучи членами злочинної організації, окрім вчинення злочинів виконували функції водіїв та охоронців ОСОБА_6 . За виконання вказаних функцій в злочинній організації ОСОБА_6 надавав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 грошову винагороду у розмірі від 200 до 400 доларів США щомісячно.

Крім цього, у серпні 2000 року ОСОБА_7 , виконуючи вказівки ОСОБА_6 щодо підбору та втягнення до створюваної злочинної організації нових членів, познайомився у спортивному комплексі м. Запоріжжя із ОСОБА_5 , якого шляхом пропозиції щомісячного грошового винагородження у розмірі від 100 до 200 доларів США, втягнув у злочинну організацію.

Членами злочинної організації сумісно розроблялись плани здійснення нападів на окремих осіб, розподілялись ролі її учасників, проводились підготовчі заходи розвідувального характеру, під час яких з`ясовувались місце мешкання та праці потерпілих, їх денний розклад, підшукувались сприятливі моменти вчинення злочину, а також знаряддя вчинення злочину.

ОСОБА_6 здійснював загальне керівництво злочинної організації, підшукував осіб для подальшого втягнення до злочинної діяльності. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_6 була визначена провідна роль у керованій ним злочинній організації. Вони забезпечували організацію та керівництво вчиненням окремих злочинів, підбирали безпосередніх виконавців та підшукували знаряддя вчинення злочинів, транспортні засоби, при цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_5 була відведена роль виконавців злочинів.

Створена злочинна організація характеризувалась на протязі тривалого часу стабільним складом учасників, єдиним умислом її членів, погодженням дій між ними, ретельною підготовкою до вчинення нападів та розподіленням ролей у вчиненні злочинів.

Таким чином, створена ОСОБА_6 злочинна організація, в якій приймали участь ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 діяла з 1999 року по січень 2002 року. У січні 2002 року злочинна організація була перетворена у злочинну банду.

Являючись з січня 2002 року членом банди, приймаючи активну участь в злочинній діяльності ОСОБА_11 , діючи взаємоузгоджено та взаємопов`язано із її організатором ОСОБА_6 , учасниками банди ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також залученими до вчинення окремих злочинів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не були обізнаними, що вони вчиняють злочини у складі банди, у 2002-2003 роках на території Запорізької, Дніпропетровської областей, а також на території АР Крим вчинив наступні злочини: замах на умисне вбивство ОСОБА_17 , умисне знищення майна ОСОБА_18 , замах на умисне вбивство ОСОБА_19 , відкрите викрадення майна ОСОБА_19 , вчинене у особливо великих розмірах, замах на умисне вбивство ОСОБА_20 , носіння, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв.

12.10.2017 року відносно ОСОБА_5 було складено повідомлення про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ст. 257, ч. 2, 3 ст. 15 п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 186 КК України, яке йому вручено 25.04.2018 року.

Ухвалою слідчого судді від 26.04.2018 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.06.2018 року.

Посилаючись на те, що для закінчення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню органу досудового розслідування потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, виконання яких неможливо до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, а також зазначаючи, що з урахуванням тяжкості злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_5 , не зменшилися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав на підставах, викладених у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000397 від 04.07.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ст. 257, ч. 2, 3 ст. 15 п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 186 КК України.

12.10.2017 року відносно ОСОБА_5 було складено повідомлення про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ст. 257, ч. 2, 3 ст. 15 п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 17.10.2017 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України,

24.04.2018 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_5 було затримано у м. Вишневе Київської області та 25.04.2018 року доставлено до місця кримінального провадження СУ ГУНП в Запорізькій області на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2005 року.

Повідомлення про підозру від 12.10.2017 року у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ст. 257, ч. 2, 3 ст. 15 п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 було вручено 25.04.2018 року.

Ухвалою слідчого судді від 26.04.2018 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.06.2018 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено, оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, у зв`язку з чим постановою першого заступника прокурора Запорізької області від 13.06.2018 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до п`яти місяців, тобто до 13.07.2018 року.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що наявні обставини, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, також слідчий суддя враховує обсяг підозри та тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Також слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, раніше не засуджений.

З урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеню участі підозрюваного у їх вчиненні, а також доказів та обставин, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу, та приходить до висновку, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріалами клопотання підтверджено, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 на даний час продовжують існувати, та на переконання слідчого судді, даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 15, п. п. 11, 12 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи клопотання, слідчий суддя враховує суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним, ступінь участі підозрюваного у вчинені інкримінованих злочинів у складі злочинної організації.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує доводи сторони захисту щодо позитивної характеристики підозрюваного ОСОБА_5 , однак з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, приходить до висновку про недостатність таких характеристик для оцінки поведінки підозрюваного належною при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки питання наявності зазначених ризиків, було встановлено слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.

Таким чином, в ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, та стороною захисту не підтверджено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Беручи до уваги, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню та слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування, строком до 13.07.2018 року.

Керуючись, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 197, 199, 201, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 15, п. п. 11, 12 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.07.2018 року включно.

Встановити строк дії ухвали про тримання під вартою до 13.07.2018 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1