Справа № 314/4118/18
Провадження № 1-в/314/1260/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.09.2018 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за поданням начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101) про звільнення у зв`язку з тяжкою хворобою засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місце народження: місто Ровеньки, Луганська область, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

1)5.01.1999 року Антрацитівським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
2)23.10.2003 року Ровенківським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
3)07.07.2006 року Каменобродським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років;
4)17.05.2013 року Ленінським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
По даній справі засуджений: 12.12.2017 року вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 05.05.2017 року до набрання вироком законної сили.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24.04.2018 року вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 року змінено. Виключено з вироку суду рішення про стягнення з ОСОБА_3 судового збору на користь потерпілого ОСОБА_4 у розмірі 640,00 грн. В решті вирок залишено без змін.

Початок строку: 05.05.2017 року, кінець строку: 17.05.2021 року,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_6 ,

лікаря ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Адміністрація Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101) звернулась до суду з поданням для вирішення питання про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання внаслідок його тяжкої хвороби.

В поданні зазначено, що засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10.05.2017 року. З 10.06.2018 року відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101). За період відбування покарання характеризується наступним чином:заохочень та стягнень не має.

Згідно висновку лікувально-консультативної комісії Вільнянської ЦРКЛ Запорізької області ОСОБА_3 має захворювання: «Цукровий діабет тип І (доза інсуліну 99 ОД. на добу) важка форма, лабіальний перебіг. Кетоацидоз. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок. Діабетична дистальна систематична полінейропатія кінцівок, сенсорна форма. Непроліферативна діабетична ретинопатія обох очей.»

Спеціальною лікарською комісією 27.12.2016 року ОСОБА_9 встановлено діагноз: розлад особистості та поведінки органічної етіології обумовлений післятравматичною епілепсією з частинами поліморфними судомними нападами, на тлі легкого когнітивного зниження.

У судовому засіданні лікар підтримала подання та пояснила, що засуджений два дні перебував у Вільнянській ЦРКЛ Запорізької області, був оглянутий лікувально-консультативною комісією, за результатами чого останньому поставлений вищевказаний діагноз. На даний час у засудженого стан середньої тяжкості, йому надається повне медичне лікування, але через те, що у засудженого відсутній паспорт громадянина України, а також відсутня реєстрація місця проживання, ОСОБА_3 не можливо поставити на диспансерний облік до лікаря ендокринолога. Крім того, лікар зазначила, що в ДУ «Кам`янська ВК (№ 101)" раніше хворих з таким діагнозом не було у зв`язку з чим, на майбутнє установою виконання покарань не передбачено придбання інсуліну, а наявні на даний час ліки можуть скінчитися. Враховуючи викладене, лікар просила суд звільнити засудженого від подальшого відбування покарання у зв`язку з його захворюванням, яке підпадає під перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Представник адміністрації колонії подання підтримав.

Засуджений в судовому засіданні подання підтримав, просив суд його задовольнити, звільнивши від відбування покарання, оскільки вважає, що перебуваючив установі виконання покарань йому не можуть надати необхідне, відповідно до вказаної у медичному висновку категорії захворювання, медичне лікування, а лише знаходячись на волі він зможе лікуватися, так як вже стоїть на диспансерному обліку у лікаря ендокринолога у місті Дніпро.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8 (зі змінами та доповненнями) факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбуванню покарання, тобто у випадках,коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.
Суд враховує, той факт, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, метою покарання є кара за вчинений злочин, а на момент розгляду подання до кінця строку відбування покарання засудженому залишилося відбути ще 2 роки 7 місяців 29 днів з урахування ч. 5 ст. 72 КК України позбавлення волі з призначених йому п`яти.

Крім того, в судовому засіданні не встановлено фактів ненадання чи неналежного надання медичної допомоги (лікування) засудженому ОСОБА_3 ; сам засуджений також не зазначав про те, що медичне лікування йому не надається чи надається не в тому обсязі, що потрібно; відсутні підтверджуючі дані про те, що медично-лікувальний заклад виправної установи № 101 позбавлений можливості чи ухиляється проводити медогляд особи або надавати необхідне, відповідно до вказаної у медичному висновку категорії захворювання, медичне лікування ОСОБА_3 .
Саме в судовому засіданні лікар зазначила про те, що засудженому на даний час надається повне медичне лікування та його стан середньої тяжкості.
Крім того, адміністрацією колонії не надано до суду доказів щодо неможливості проведення лікування засудженого ОСОБА_3 в умовах відбування покарання в спеціальних ізольованих лікувальних установах.
Згідно з практикою Європейського Суду, порушення статті 3 Конвенції не може мати місце лише в зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи. Таке порушення може бути в зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", N 72286/01, пункти 104 - 106; рішення у справі Кінан (Кеепап) проти Сполученого королівства №27229/95, пункти 110-115). Стаття 3 Конвенції не зазначає про обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення від 11 липня 2006 року у справі "Рівьєр проти Франції", N 33834/03, пункт 62).
Таким чином, на думку суду, в розумінні ст. 3 Конвенції адміністрацією колонії у поданні, що розглядається та наданих матеріалах, не доведено, що у органу влади відсутня можливість здійснити всі дії, вжити заходів щодо запобігання настання негативних, шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого ОСОБА_3 . Крім того, й сам засуджений не вказує про наявність порушень, допущених адміністрацією колонії чи іншими органами, їх службовими особами, - будь-якого свого права, свободи чи інтересу.
З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні подання про звільнення засудженого ОСОБА_3 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 92-95 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101) про звільнення у зв`язку з тяжкою хворобою засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1
18.09.2018