Справа № 591/184/18
Провадження № 1-кп/591/264/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2017 року, близько 16 год. 00 хв., перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_8 , яку попрохав покликати її чоловіка ОСОБА_7 . Вийшовши з будинку, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу шуму в ніч з 08.08.2017 на 09.08.2017.

В подальшому, на ґрунті виниклого конфлікту, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 та наніс йому один удар правою рукою в область лівого ока, внаслідок чого ОСОБА_7 впав на землю. Підвівшись із землі, ОСОБА_7 будучи обурений поведінкою ОСОБА_4 , зайшовши до свого будинку, взяв дерев`яну палицю та знову вийшов на подвір`я, але на його шляху став ОСОБА_9 , який забрав зазначену палицю. В свою чергу, ОСОБА_7 знову направився в бік свого місця мешкання та, перебуваючи біля порогу буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, самостійно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, підняв із землі металеву арматуру та кинув в бік ніг ОСОБА_4 , який знаходився біля вхідних дверей будинку, в якому він мешкає, при цьому влучивши у гомілку правої ноги, та таким чином спричинивши ОСОБА_4 відкритий скалковий перелом середньої третини правої гомілки зі зміщенням, колота рана правої гомілки, які згідно з висновком експерта № 1231 від 22.12.2017 року кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, так як вказане ушкодження було небезпечним для життя.

В судовому засіданні ОСОБА_7 зазначав про те, що свою вину у заподіянні ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень він визнає. Розповідав, що 8 серпня 2017 року ввечері, він дійсно телефонував ОСОБА_4 та просив не шуміти, оскільки їх дитина вже лягла відпочивати. Наступного дня, близько 16-00 години ОСОБА_4 прийшов до нього, вчинив сварку з приводу телефонного дзвінка, агресивно поводив себе, погрожував йому та його сім`ї. В результаті між ними виникла сварка, яка переросла у штовханину. Його дружина, а потім - сусід ОСОБА_9 та знайомий ОСОБА_10 заспокоювали їх, проте, тоді, коли він та свідки вважали, що конфлікт вже вичерпано, ОСОБА_4 підійшов та несподівано наніс йому удар кулаком у ліве око. Від удару він упав. Крім того, після удару він не міг відкрити око та через біль і кров, яка лилась, подумав, що він лишився ока. Після цього, перебуваючи в шоковому від болю стані, він пам`ятає те, що відбувалось, уривками. Пам`ятає, що у нього була паніка та страх і саме цим він може пояснити усі свої наступні дії: спочатку він взяв палицю, щоб захиститись від ОСОБА_4 , який продовжував поводити себе агресивно. Потім, коли ОСОБА_9 в нього палку забрав, йому здалось, що ОСОБА_4 буде нападати, але він не хотів, щоб останній наближався до нього та його сім`ї, тому він схопив металевий прут та кинув його в бік ОСОБА_4 . Вказував, що не хотів та у нього не було намірів чи планів зламати ОСОБА_4 ногу. Зазначав, що саме удар, нанесений йому ОСОБА_4 спровокував у нього таку реакцію і викликав такі дії. Також зазначав, що дійти згоди щодо суми відшкодування їм з потерпілим так і не вдалось. Готовий відшкодувати заявлену суму матеріальної шкоди на лікування в сумі 8251,71 грн. та 20000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що працював таксистом та 8.08.2017 року близько півночі йому на мобільний телефон зателефонував сусід - ОСОБА_7 та у грубій формі став говорити про те, щоб вони не шуміли, бо в них спить дитина. Проте, у нього вдома шуму не було, а дружина з друзями пили чай. Наступного дня, близько 16-00 години ,він пішов до ОСОБА_7 щоб спитати у нього, чому він так грубо дозволяє собі з ним розмовляти. В ході спілкування між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 вдарив його ногою у грудну клітину, потім руками по голові. Коли він захищався, то випадково попав ОСОБА_7 в око, проте, крові не було. Після цього, ОСОБА_7 став ще агресивнішим, хотів вдарити його дерев`яною палкою, а коли сусід відібрав палку, то ОСОБА_7 схватив арматуру та кинув йому в ногу, в результаті чого переламав йому ногу. Вважав, що за вказаний вчинок обвинувачений повинен понести максимальне покарання, що передбачено санкцією статті у виді 8 років позбавлення волі, а також відшкодувати йому завдану матеріальну шкоду в розмірі 200000,00 грн., оскільки до цього часу він страждає, вважає себе приниженим, а обвинувачений у вчиненому не розкаюється, не цікавиться його здоров`ям та долею, а також вважає, що зможе уникнути відповідальності.

В ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_4 продемонстрував як ОСОБА_7 своєю правою рукою схопив шматок арматури та кинув йому в праву ногу, в область гомілки, про що зазначено у протоколі від 19.09.2017 року (а.с. 130-138 т.1).

ОСОБА_9 повідомив суду, що був свідком конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та бачив як ОСОБА_4 наніс удар ОСОБА_7 в око у той момент, коли вже конфлікт майже був вичерпаний та ніхто не очікував, що він це зробить. Після такого удару ОСОБА_7 хотів вдарити ОСОБА_4 дерев`яною палкою, проте він забрав палку у ОСОБА_7 , після чого останній схватив металевий прут та кинув в сторону ОСОБА_4 , попавши останньому в ногу та зламавши її.

Аналогічні пояснення з приводу обставин заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 повідомив і свідок ОСОБА_10 .

При цьому, в ході досудового розслідування з вказаними свідками були проведені слідчі експерименти та: як свідок ОСОБА_10 , так і свідок ОСОБА_9 у присутності понятих продемонстрували як ОСОБА_7 кинув металеву арматуру в сторону вхідних дверей будинку, де мешкає, та в той час знаходився потерпілий ОСОБА_4 , при цьому арматура полетіла в напрямку ніг потерпілого (протоколи від 20.11.2017 року - а.с. 140-147 т.1).

Дружина обвинуваченого ОСОБА_11 допитана в якості свідка розповіла, що була свідком конфлікту з самого початку та до моменту, коли ОСОБА_4 наніс її чоловіку удар в око, після чого вона побігла в будинок взяти льоду, щоб надати чоловіку допомогу. Що відбувалось між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в момент, коли вона була вдома, вона не знає.

Дружина потерпілого ОСОБА_12 як свідок суду розповіла, що з вікна, на другому поверсі їх будинку, вона спостерігала та чула, як відбувався конфлікт між її чоловіком та ОСОБА_7 , а коли спустилась на перший поверх, то бачила як у ногу її чоловіка, який стояв в той час на порозі їх будинку, влучила арматура, після чого вона відразу викликала швидку.

Під час огляду місця події, першого поверху будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований та мешкав потерпілий ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено металевий прут із нашаруваннями бурого кольору (а.с. 118-123 т.1).

Згідно висновків експертів №1231 від 22.12.2017 року та №1275 від 22.12.2017 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні з діагнозом: «Відкритий скалковий перелом середньої третини правої гомілки зі зміщенням та колота рана правої гомілки» та зазначені тілесні ушкодження були небезпечними для життя і за цими ознаками кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження могли утворитись від потрапляння металевої арматури по правій гомілці, як було продемонстровано потерпілим під час проведення слідчого експерименту (а.с. 128-129, 139 т.1).

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, тобто, діяв з непрямим умислом.

Вказана обставина також знайшла підтвердження під час судового розгляду.

Так, як вбачається з показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після нанесення ОСОБА_4 удару в око ОСОБА_7 , потерпілий побіг до свого будинку та, стоячи на порозі, лише словесно ображав та підбурював ОСОБА_7 .

В той же час, ОСОБА_7 отримавши удар в око від ОСОБА_4 , пішов до себе додому, взяв дерев`яну палицю, яку у останнього відібрав ОСОБА_9 , але на цьому не зупинився та схопив металевий прут, який кинув в бік ніг ОСОБА_4 .

Тобто, те, що ОСОБА_7 вже у відсутності суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_4 в якості знаряддя скоєння злочину хотів обрати палку, а потім обрав металевий прут, який кинув у бік потерпілого, свідчить про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, тобто при заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень діяв з непрямим умислом.

Аналіз та оцінка вищезазначених доказів дає підстави стверджувати про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він умисно спричинив ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд діє відповідно до вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, але, в той же час не можна не взяти до уваги те, що обвинувачений вчинив його з непрямим умислом, не бажаючи настання тяжких наслідків і що вчиненню такого злочину передував конфлікт, в ході якого поведінка потерпілого не була правильною.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який: є не судимою особою, за місцем проживання, роботи та пастором церкви, яку відвідує, характеризується позитивно, на обліку в нарко- та психоневрологічному диспансерах не перебуває, одружений та має на утриманні малолітню дитину.

При цьому, суд вважає, що твердження прокурора про наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсний, відвертий, а не уявний, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого і факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. В даному ж випадку, обвинувачений відшкодував частково збитки лише після направлення справи до суду, в рахунок відшкодування моральної шкоди сплатив незначну суму і лише заявляв про наміри сплатити у майбутньому ще певну суму коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Пробачення у потерпілого обвинувачений попросив лише у судових дебатах, після того, як потерпілий висловив свою позицію щодо міри покарання, яку на його думку повинен понести ОСОБА_7 .

Враховуючи вищевикладене, обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Доказів на підтвердження обтяжуючих покарання обставин також в судовому засіданні не виявлено.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж те,що передбачено санкцією ч.1 ст.121 КК України, і вважає, що в даному випадку обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

В той же час, суд вважає за доцільне зазначити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, в також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.2,3 ст.50 КК України). Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (ч.2 ст.65 КК України).

Відповідно до ст.314-1 КПК України, з метою прийняття судового рішення про міру покарання на підставі ухвали суду органами пробації було складено досудову доповідь, в якій, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі (а.с. 100-101 т.1).

Таким чином, беручи до уваги висновок органу пробації, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину та обставини справи щодо наявності непрямого умислу та поведінки потерпілого, що передувала вчиненню злочину, особу винного, який є несудимим, позитивно характеризується, одружений та має малолітню дитину, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку.

Звільняючи обвинуваченого від реального відбування покарання, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, для контролю за його поведінкою в період іспитового строку.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Сумської районної державної адміністрації про відшкодування витрат у сумі 4576,88 грн. на лікування потерпілого від злочину, слід залишити без розгляду, оскільки обвинувачений відшкодував зазначену у позові суму в повному обсязі, що підтверджується наданими суду квитанціями (а.с.191).

Крім того, по справі потерпілим ОСОБА_4 заявлявся цивільний позов про стягнення на його користь з ОСОБА_7 8251,71 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди в сумі 200000,00 грн., а також 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні обвинувачений надав суду розписку, зі змісту якої вбачається що ОСОБА_7 сплатив ОСОБА_4 матеріальні збитки в сумі 8251,71 грн. та 1748,30 в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди (а.с. 195).

За таких обставин, потерпілий та його представник вимоги позову підтримали частково та просили стягнути з ОСОБА_7 решту суми коштів, зазначеної у позові.

Як зазначалось вище, ОСОБА_7 визнав вказаний позов частково, та відшкодувавши на момент розгляду зазначену суму матеріальних та частину моральних збитків, виявив готовність відшкодувати 18251,70 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Проти стягнення з нього витрат на правову допомогу просив відмовити.

Суд вважає, що позов потерпілого ОСОБА_4 щодо відшкодування коштів, витрачених потерпілим на лікування не підлягає задоволенню, оскільки вказана в позові сума матеріальних збитків сплачена в повному обсязі.

В той же час, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, але частково, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, в тому числі яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду, за наявності вини, окрім випадків встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, потерпілий ОСОБА_4 має всі юридичні підстави стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки є наявними ті обставини, які визначає ст. 23 ЦК України, що мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди, в тому числі причинний зв`язок між протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого ОСОБА_4 та наслідками, які настали.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь та форму вини обвинуваченого, характер психологічного стресу та душевних страждань, які потерпілий пережив, зусилля, які йому необхідно докласти для відновлення своєї нормальної та здорової життєдіяльності, характер та тривалість вимушених змін в його житті, зумовлені вказаною подією, а тому приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000,00 грн. та необхідності стягнення з урахуванням часткового погашення - 58 251,70 грн.

Крім того, потерпілим заявлено вимогу про відшкодування витрат понесену ним на правову допомогу в сумі 10000,00 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно ч.1ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною 5ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ч.2статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України).

Згідно ст.ст.26,30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В даному випадку на підтвердження надання правничих послуг та понесених потерпілим витрат на правничу допомогу суду надано: договір, укладений між потерпілим та адвокатом ОСОБА_5 16.01.2018 року (справа надійшла до суду 12.01.2018 року), відповідно до п.4.1 якого гонорар захисника по договору складає суму обумовлену між сторонами в додатковій угоді (а.с.28), а також квитанцію від 06.02.2018 року, відповідно до якої потерпілий виплатив адвокату ОСОБА_5 10000,00 грн. за надання правової допомоги у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_7 , а саме: 2000,00 грн. за підготовку позовної заяви та 8000,00 грн. за представництво його інтересів під час досудового розслідування та судового розгляду матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, надані суду потерпілим та його захисником документи не містять інформації та детального опису наданих адвокатом ОСОБА_5 обсягу послуг під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими заявлені витрати за представництво інтересів потерпілого під час досудового розслідування.

В той же час, виходячи з обсягу кримінального провадження, кількості судових засідань, в яких брав участь представник потерпілого ( а саме: 7 судових засідань загальною тривалістю близько 6 годин), здійснення роботи по підготовці позову, суд вважає обґрунтованою вимогу на суму 7500 грн.

Долю речових доказів у справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4) попросити публічно пробачення у потерпілого.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Фінансового управління Сумської районної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 в розмірі 4576,88 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 58 251,70 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, та 7500,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Речовий доказ: фрагмент металевої арматури довжиною 53 см та діаметром 0,8 см, з ребристою поверхнею, у паперовому пакунку, що переданий на зберігання до камери речових доказів Сумського ВП ГУНП в Сумській області згідно квитанції №01162 знищити.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1