КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів -ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю:
прокурора - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
засудженого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконферензв`язку з ДУ «Замкова виправна колонія № 58» апеляцію засудженого ОСОБА_6 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року відмовлено засудженому ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про відновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року, яким його засуджено за п.п. 1,2,4,6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з матеріалів справи вбачається, що вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим проголошено 30 листопада 2004 року, ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року касаційні скарги, в тому числі засудженого ОСОБА_6 , залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_6 без змін, що свідчить про те, що ОСОБА_6 скористався свої правом на касаційне оскарження вироку. Окрім того, в його клопотанні відсутні обґрунтовані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляцію, в якій просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року скасувати та ухвалити нову, якою відновити йому строк на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року.
В апеляції засуджений ОСОБА_6 зазначає про те, що його засудили незаконно та призначили покарання у виді довічного позбавлення волі, і він для відновлення права про перегляд його кримінальної справи подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року. Однак, як наголошує апелянт, постановою суду відмовлено в задоволенні його клопотання.
При цьому засуджений зазначає, що судове засідання проведено за його відсутності, оскільки він перебуває в місцях позбавлення волі, та у відсутність його захисника.
Апелянт вказує на те, що судове засідання необхідно було проводити в режимі відеоконференцзв`язку.
Засуджений вважає, що суд першої інстанції порушив його права на отримання безкоштовного судового захисту, як доступ до незалежного і безстороннього вирішення питання відповідно до встановленої процедури.
В доповненнях до апеляції ОСОБА_6 просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року за нововиявленими обставинами і направити в Голосіївський районний суд м. Києва матеріали справи для перегляду вироку за нововиявленими обставинами. Окрім того, при винесенні рішення засуджений ОСОБА_6 просить врахувати те, що в Печерському районному суді м. Києва вирішується питання щодо відновлення матеріалів кримінальної справи № 1-65-04. Також просить врахувати, що Верховний Суд України 28 квітня 2005 року порушив його право на захист, залишивши в силі вирок від 30 листопада 2004 року у відсутність призначеного захисника
ОСОБА_10 обґрунтування причини пропуску строку на касаційне оскарження засуджений зазначає про те, що в одному провадженні були об`єднані дві різних кримінальних справи, внаслідок чого були змішані аркуші цих справ. Видати копії матеріалів справи Апеляційний суд Автономної Республіки Крим йому та його рідним відмовлявся, що підтверджується відповідними листами, долученими до доповнень. Під час ознайомлення зі справою № 1-65-04 він не мав паперу, кулькової ручки та достатньо часу, і тому не зміг виписати всі порушення, фальсифікацію посадових осіб на стадії досудового і судового слідства. Тільки в 2012 році його сестрі ОСОБА_11 . Апеляційний суд Автономної Республіки Крим дозволив здійснити запис матеріалів на флеш-карту, і сестра надіслала йому три флеш-карти.
Як вважає апелянт, саме невидача матеріалів кримінальної справи виявилась причиною пропуску строку на касаційне оскарження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляція не підлягає до задоволення з таких підстав.
Стаття 386 КПК України ( 1960 року) передбачає, що касаційна скарга на судові рішення можуть бути подані протягом одного місяця з моменту проголошення вироку чи оголошення ухвали або постанови, які оскаржуються. У разі подачі скарги з пропуском встановленого строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст. 353 цього Кодексу.
У ст. 353 КПК України (1960 року) зазначено, що у разі подання апеляції з пропуском строку на оскарження судового рішення з поважних причин особи, які мають право на його оскарження, можуть заявити клопотання про відновлення пропущеного строку. За результатом розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновлює пропущений строк, якщо визнає, що він пропущений з поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,2, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено на підставі ч. 2 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю (ас. 37-73 т.1).
Ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 залишені без задоволення, а вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_6 без змін (ас. 145-156 т.1).
З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 скористався свої правом на касаційне оскарження вироку, є обґрунтованим і підтверджується наявними у справі даними.
Доводи апелянта про те, що судове засідання проведено за його відсутності, оскільки він перебуває в місцях позбавлення волі, та у відсутність його захисника, а також про необхідність проведення розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Так, з матеріалів справи вбачається, що суд у встановленому законом порядку повідомив засудженого про день та час розгляду справи. Однак, будь-якого клопотання про обов`язкову його участь під час розгляду клопотання про відновлення строку касаційного оскарження або про проведення судового розгляду в режимі відеоконференцзв`язку від засудженого до суду не надходило.
Що стосується доводів апеляції про розгляд справи за відсутності захисника, то колегія суддів звертає увагу на те, що про участь захисника у вказаному провадженні засудженим було зазначено тільки в апеляційній скарзі. При цьому в апеляційній скарзі не вказано будь-яких даних захисника, у зв`язку з чим апеляційний суд приймав заходи для з`ясування вказаного питання з метою забезпечити участь захисника під час апеляційного розгляду.
Доводи засудженого, викладені в доповненнях до апеляції, свідчать про те, що засудженим ставиться питання про відновлення строку на касаційне оскарження вироку суду за нововиявленими обставинами, що не відповідає змісту клопотання засудженого ОСОБА_16 від 21 травня 2018 року, яке і було предметом розгляду судом першої інстанції, постанова якого наразі оскаржується.
Посилання засудженого на неправильне застосування судом вимог кримінально-процесуального закону є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 386 КПК України строк на касаційне оскарження може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст. 353 КПК України, а ч. 2 ст. 353 КПК України встановлює що питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано відмовив засудженому у поновленні строку на касаційне оскарження вироку суду.
Таким чином, суд першої інстанції вирішив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження у відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону, а постанова суду є законною і обґрунтованою.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), п. 11, 15 розділу Х1 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року якою відмовлено засудженому ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року щодо ОСОБА_6 за п.п. 1,2,4,6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін, апеляцію засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ _______________________ _____________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3